Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 65762,91 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19.09.2014 року по теперішній час він перебуває в трудових відносинах з філією «Черкаська ДЕД», яка є структурним підрозділом Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" "ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні дороги України". За період з лютого 2020 року по вересень 2020 року йому нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 65762,91 грн. Таким чином, позивач вважає, що має право на стягнення із відповідача заробітної плати, яка не була йому виплачена, а тому просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання сторони не викликалися. Від відповідача до суду 03.12.2020 року надійшов відзив на позов, де підприємство позовні вимоги визнає частково, посилаючись на те, що позивач у серпні 2020 року звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з філії «Черкаська ДЕД», яка є структурним підрозділом Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" "ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні дороги України", заборгованості по заробітній платі в розмірі 32014, 95 грн. за період з 01.12.2019 року по 31.05.2020 року, яку судом було задоволено та 17.08.2020 року видано судовий наказ, який набрав чинності і на даний час не скасований. А тому, з метою уникнення подвійного стягнення, відповідач просить позов задовольнити частково, стягнувши на користь позивача борг по заробітній платі в сумі 37547, 96 грн., за виключенням вже стягнутої суми. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши надані сторонами письмові докази в порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно даних трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 19.08.1975 року, та витягу з наказу № 30-к від 19.09.2014 року зарахований до штатного складу філії «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаського ОАД» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на посаду майстра. Відповідно до даних довідки № 227 від 12.10.2020 року, виданої філією «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаського ОАД» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», станом на 01.10.2020 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем за лютий 2020 року становить 4950 грн. 22 коп., за березень 2020 року - 6598 грн. 93 коп., за квітень 2020 року - 8374 грн. 84 коп., за травень 2020 року - 8290 грн. 96 коп., за червень 2020 року - 8290 грн. 96 коп., за липень 2020 року - 8290 грн. 96 коп., за серпень 2020 року - 10483 грн. 02 коп., за вересень 2020 року - 10483 грн. 02 коп., а всього - 65762 грн. 91 коп. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», та інш. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (1949), яка ратифікована 30.06.1961р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України, оскільки позовна заява надійшла до суду 11.11.2020 року, з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі №4-рп/2012 та тієї обставини, що відсутня інформація про те, що заборгованість по заробітній платі позивачу на час вирішення спору, виплачена. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки з ним розрахунку по заробітній платі. Під час судового розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо заборгованості по нарахованій за період часу з лютого 2020 року по вересень 2020 року, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 65762 грн. 91 коп. В той же час, як вбачається з судового наказу у справі № 708/871/20, № провадження 2-н/708/19/20, виданого 17 серпня 2020 року Чигиринським районним судом Черкаської області, що набрав чинності і на час розгляду справи судом не скасований, з філії «Черкаська ДЕД», яка є структурним підрозділом Дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" "ВАТ "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні дороги України", вже стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 32014 (тридцять дві тисячі чотирнадцять) гривень 95 коп. за період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року включно. За таких обставин, суд вважає заперечення відповідача обґрунтованими та, з метою уникнення подвійного стягнення, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 37547, 96 грн. за період часу з 01.06.2020 року по 30.09.2020 року, з урахуванням стягнутих раніше сум. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позивачем вимог. При цьому, стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати звільненому працівнику, слід проводити з утриманням при виплаті податків та обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць слід допустити до негайного виконання. При зверненні до суду позивачем не сплачено судовий збір за подачу позову щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial