Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутого майна з тих підстав, що як стверджує, в лютому 2013 року відповідачі отримали від нього 7300 уг насіння соняшника, за який з ним розрахувались частково. Залишився борг в сумі 40000 грн. за 4 т насіння соняшника. Цей факт підтверджується показаннями [PERSON] та [PERSON] в кримінальному провадженні № 12013010090000742 від 10.07.2013 року. Факт заволодіння відповідачами його майном не заперечується ними та доведено слідством. За змістом статті 1212 ЦК України, що регулює набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, вбачається, що безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілої) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, який не укладав відповідач умисно для власного збагачення. Відповідачі не повертають йому ні насіння соняшнику, ні його вартості. Тому він просить стягнути з них вартість цього насіння в розмірі 40000 гривень за 4 т насіння соняшника. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подали відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в лютому 2013 року відповідачка [PERSON] придбала у позивача [PERSON] 7130 кілограм насіння соняшника без будь-яких передбачених законом правових підстав. За вказане насіння соняшника відповідачка [PERSON] розрахувалась частково, залишилась заборгованість за 4 т насіння соняшника в сумі 40000 грн. Цей факт підтверджується протоколом допиту [PERSON] , як свідка у кримінальному провадженні № 12013010090000742, згідно з якими восени 2012 року він зібрав урожай та насіння соняшника 7130 кг. До лютого 2013 року вказане насіння знаходилось у нього вдома та в лютому 2013 ркоу до нього приїхав його односельчанин [PERSON] , якому було відомо, що у нього є вилика кількість насіння, яке він планує здати. [PERSON] повідомив йому, що насіння соняшника можна продати його сестрі - [PERSON] , яка проживає у м. Вінниця та скуповує зерно. Він погодився та цього ж дня до нього приїхав автомобіль "КАМАЗ", йому відчепили причіп щоб він повантажив своє насіння соняшника, а автомобіль поїхав до [PERSON] щоб також завантажити зерно. Після цього приїхав автомобіль "КАМАЗ", забрав причіп з зерном та вони поїхали зважувати зерно на колишній цукровий завод в м. Бершадь. Зваживши зерно його вага склала 7130 кг, ціна за тонну на той час була біля 4500 грн., тому [PERSON] мала повернути йому кошти в сумі біля 32000 грн. [PERSON] сказав, що гроші будуть через два - три дні. Через кілька днів він звернувся до [PERSON] з питанням, коли повернуть гроші. Спочатку він сказав, що через кілька днів його сестра передасть гроші, так було кілька разів, після чого повідомив, що вона по телефону сказала, що гроші віддасть через місяць. У квітні місяці, коли минув домовлений період, гроші так і не повернули. Коли він прийшов до [PERSON] , той сказав, що навіть не знає, що відповісти та щоб він сам вже телефонував до [PERSON] Така сама ситуація склалась і з [PERSON] , оскільки з іншими людьми [PERSON] розрахувалась. Вони телефонували до неї на мобільний телефон, однак вона не підіймала слухавку, тому наприкінці квітня 2013 року вони поїхали до неї додому в м.Вінниця. Приїхавши до неї, вона повідомила, що не відмовляється повернути кошти, просто у неї зараз складне становище, їй потрібні кошти і через дві неділі, максимум через три, вона поверне кошти. Однак до цього часу кошти не повернула та на телефонні дзвінки не відповідає. Згідно протоколу допиту [PERSON] , як свідка у кримінальному провадженні № 12013010090000742, його сестра [PERSON] займається скупівлею зерна соняшника в громадян з подальшою його реалізацією. Місцевий житель [PERSON] виявив бажання продати зерно соняшника його сестрі. Приблизно через тиждень в с. Поташня приїхав вантажний автомобіль "КАМАЗ" з водієм, якого він не знає. Після зважування самого автомобіля він поїхав по домівках [PERSON] та [PERSON] для завантаження. В цей же день в [PERSON] було завантажено зерно соняшника в кількості 10500 кг, а в [PERSON] було завантажено зерна в кількості 7120 кг. При завантаженні зерна на автомобіль він не був присутнім, йому лише відомо, що зерно на автомобіль вантажили місцеві жителі. Зваживши автомобіль він зателефонував сестрі та повідомив кількість завантаженого зерна соняшника, після чого автомобіль поїхав. За домовленістю з [PERSON] кошти за зерно соняшника вона мала виплатити готівкою через тиждень. Через деякий час до нього звернулись [PERSON] та [PERSON] з питанням щоб їм виплатили гроші за зерно. Він відразу зателефонував до [PERSON] , яка в телефонній розмові повідомила, що виплатить гроші трохи пізніше. Його сестра гроші не виплачувала, тому він на початку березня знову зателефонував до неї, яка повідомила що гроші передасть сином, однак гроші так і не передала. Він знову телефонував до [PERSON] щоб вона розрахувалась з [PERSON] та [PERSON] за соняшник, на що вона сказала, що обов`язково розрахується. Наприкінці березня та в травні 2013 року він особисто їздив до [PERSON] додому щоб з`ясувати причини невиплати грошей даним громадянам за зерно. Про те, що його сестра не розрахується з людьми за соняшник йому не було відомо, оскільки в лютому 2013 року вона купувала зерно в місцевих жителів, з якими розрахувалась у повному обсязі. Згідно протоколу допиту [PERSON] , як свідка у кримінальному провадженні № 12013010090000742, наприкінці лютого 2014 року до неї зателефонував її брат [PERSON] та повідомив, що у с. Поташня є особи, які займаються вирощуванням с/г культур та бажають продати зерно соняшника. Оскільки вона займається реалізацією насіння соняшника, вона погодилась придбати зерно та сказала, що згодом пришле автомобіль «Камаз» з водієм, який здійснить загрузку вказаного зерна. В кого саме необхідно було забрати зерно, вона не знала. Спочатку автомобіль приїхав та загрузив зерно у деяких людей. Згодом її брат знову зателефонував до неї та повідомив, що необхідно було забрати зерно у ще двох людей, оскільки за перший раз вони продати його не встигли. Вона сказала брату, що їй вже не потрібно зерно і вона може його не продати потім, але він її попросив допомогти вказаним людям, тому вона погодилась. Згодом вона знову відправила автомобіль «Камаз» у с. Поташня і вказаний автомобіль був з причепом. Загалом в цей раз загрузили біля 7 тонн зерна у одного чоловіка на автомобіль та біля 10 тонн на причеп. Розрахуватись з ними вона мала згодом, коли реалізує вказане зерно. З особами, у яких вона купувала зерно перший раз, вона розрахувалась відразу, а з цими, у яких придбала другий раз, як їй стало відомо [PERSON] та [PERSON] , вона розрахуватись так і не змогла, оскільки їй ще не повернули кошти за їх зерно. Десь у червні 2014 року вона повернула 20 000 гривень [PERSON] , і інші кошти віддасть згодом, коли розрахуються з нею. З [PERSON] вона також ще не розраховувалась та також поверне йому кошти згодом, коли розрахуються з нею. Будь-якої мети заволодіти шахрайським шляхом вказаним зерном у неї не було та з цими особами вона не розрахувалась лише у зв`язку з тим, що їй кошти також не повернули. Також вона наголосила, що спочатку коли її брат звернувся з проханням придбати зерно ще і у [PERSON] та [PERSON] , вона сказала, що зерна їй вже не потрібно, однак послухала його через те, що він її попросив. Якби [PERSON] та [PERSON] продали зерно в перший раз разом з усіма, то таких би проблем не виникло, а оскільки за їх зерно їй кошти також не повернули, то змоги повернути їм кошти у повній мірі вона на даний час не має. Згодом кошти, які вона їм винна за реалізацію зерна, вона обов`язково поверне. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1213 цього Кодексу набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки відповідачка [PERSON] у лютому 2013 року без законних на те підстав набула за рахунок позивача [PERSON] 7130 кілограм насіння соняшника, за який розрахувалась частково, залишився борг за 4000 кг насіння соняшника, на час розгляду справи його повернути неможливо, оскільки [PERSON] його реалізувала, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача його вартість на час розгляду справи в суді в розмірі 40000 гривень. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Позов у частині стягнення вартості безпідставно набутого майна з відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні встановлено, що майна за рахунок позивача [PERSON] він не набував. Тому позов у цій частині є безпідставним, незаконним та необгрунтованим. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: partial