Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення за рахунок його вартості заборгованості по кредитному договору, виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], та стягнення судових витрат, посилаючись на такі обставини. 21 листопада 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ОD12GК00490247, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 48 800,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, що залежить від залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення « 21» листопада 2017 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] « 21» листопада 2006 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, зазначений договір забезпечує виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № ОD12GК00490247 від 21 листопада 2006 року. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак відповідач, в порушення умов зазначеного договору не здійснював обов'язкових платежів, у зв'язку із чим у останнього перед позивачем виникла істотна заборгованість Відповідач у судове засідання не з'являвся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача, надав суду заяву, якою позов підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, представлені докази, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] 21 листопада 2006 року укладено кредитний договір № ОD12GК00490247, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу невідновлювану кредитну лінію у розмірі 48 800,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 21 листопада 2017 року. Згідно з п.1.1 іпотечного договору, укладеного між сторонами 21 листопада 2006 року, за користування кредитом позичальник мав сплачувати за користування кредитом 0,84% щомісячно від залишку заборгованості по кредиту та комісійну винагороду банку у розмірі 0,2% від суми наданого кредиту, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту, до моменту повного погашення заборгованості за цим. Відповідачем [PERSON] не виконані умови п. 3.1 зазначеного договору, відповідно до якого погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією здійснюється у період з 21 по 26 число кожного місяця. Згідно з п.7 договору іпотеки № ОD12GК00490247 від 21 листопада 2006 року, укладеного між сторонами, в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], житловою площею 16,3 кв. м., загальною площею 31,2 кв. м. У відповідності до п. 16.7.1 зазначеного договору, в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № ОD12GК00490247 від 21 листопада 2006 року станом на 15 липня 2013 року у відповідача існує наступна заборгованість за кредитом: ? заборгованість за кредитом - 29 170,78 доларів США; ? заборгованість за сплатою відсотків - 1 583,21 долар США; ? заборгованість по комісії - 488,00 доларів США; ? пеня за прострочення виконання зобов'язанні - 220,36 доларів США. Разом за кредитним договором заборгованість відповідача перед позивачем складає 31 462,35 доларів США (тридцять одну тисячу чотириста шістдесят два долари тридцять п'ять центів). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, ним порушено вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до п. 5.3 іпотечного договору у випадку невиконання (неналежного виконання) іпотекодавцем умов кредитного договору або цього договору, іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки в порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку". За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, враховуючи, що відповідач не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, суд вважає обґрунтованою заяву позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За правилом ч.ч. 6, 7 ст. 38 Закону України „Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Відповідно до п. 11 іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 61 000 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 591 ЦК України початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Суд звертає увагу на той факт, що встановлена вартість предмета іпотеки перевищує загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 16,3 кв.м., загальною площею 31,2 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів та розподілення коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до встановленого пріоритету та розміру прав чи вимог. Щодо вимоги про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]: Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу УРСР регламентують порядок виселення з жилих приміщень громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, інше постійне житлове приміщення не надається. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Також суду представлено докази, що 06 червня 2013 року позивачем надіслано [PERSON] лист з вимогою звільнити житло, що є предметом іпотеки протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа, проте вимоги банку виконані не були. Відповідно до статті 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, враховуючи вказане, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про виселення його та інших осіб, що проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 2 628,54 гривень.

Outcome: approved