Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

28 серпня 2021 року на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 20 січня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 6399, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 9 265,13 грн., стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Позов мотивовано тим, що в червні 2021 року при отриманні заробітної плати за місцем роботи позивачу стало відомо, що із заробітної плати утримано грошову суму в розмірі 2 135,34 грн. згідно з виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 9 265,13 грн. 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6399, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9 265,13 грн. (далі - виконавчий напис). Зважаючи на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не є безспірним та на час вчинення виконавчого напису Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік) не містив відповідного розділу, який регламентує порядок стягнення заборгованості, з підстав, що випливають з кредитних відносин, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. 29 жовтня 2021 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та зазначає, що позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту, не спростовано факт існування заборгованості за кредитним договором № 1257677 від 09 вересня 2019 року на загальну суму 9 265,13 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні оставини та відповідні ним правовідносини. 09 вересня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» укладено в простій письмовій формі кредитний договір № 1257677. 04 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 20191104. 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6399, про звернення стянення з [PERSON] на користь правонаступника ТОВ «Авентус Україна» - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1257677 від 09 вересня 2019 року грошових коштів в розмірі 9 265,13 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. було відкрито виконавче провадження № 64895042 за виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Горая О.С., вчиненим 20 січня 2021 року за реєстровим № 6399 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1257677 від 09 вересня 2019 року грошових коштів в розмірі 9265,13 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. від 14 квітня 2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - ЗУ «Про нотаріат»), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами правового аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Судом встановлено, що виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 січня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Суд визнає таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. 20 січня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 6399, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»заборгованості за кредитним договором № 1257677 від 09 вересня 2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», у загальному розмірі 9 265,13 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., то суд дійшов висновку про часткове її задоволення, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем до суду надано акт опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до якого у справі надані наступні послуги та виконані роботи: моніторинг та аналіз судової практики в подібних спорах - 2 000,00 грн., складання документів захисту (позовна заява, заява про забезпечення позову, підготовка до розгляду справи) - 4 000,00 грн., представництво інтересів клієнта в Дергачівському районному суді Харківської області - 4 000,00 грн. Також надано квитанцію про отримання коштів від клієнта, з якої вбачається, що позивачем на користь адвоката сплачено за надання правової допомоги, яка здійснювалась на підставі договору від 11 червня 2021 року грошову суму в розмірі 10 000,00 грн. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Дослідивши обсяг фактично наданих представником позивача послуг, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з представництвом інтересів клієнта в Дергачівському районному суді Харківської області, зважаючи на те, що в Дергачівському районному суді Харківської області судові засідання по справі не проводились та справу судом передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Крім того, в судових засіданнях у справі, проведених в Дзержинському районному суді м. Харкова представник позивача участі не приймав. Зважаючи на те, що вказана послуга представником позивача фактично надана не була, підстави для її відшкодування відповідачем відсутні. Щодо надання представником позивача послуг та виконаних робіт в розмірі 6 000,00 грн., які полягали в моніторингу та аналізі судової практики в подібних спорах - 2 000,00 грн., та складанні документів захисту (позовна заява, заява про забезпечення позову, підготовка до розгляду справи) - 4 000,00 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити їх частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. Оцінюючи співмірність зазначених послуг категорії складності справи, суд виходить з того, що справа даної категорії не є справою значної складності, по даній категорії справ є усталена практика Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. З огляду на те, що справа є справою незначної складності, обсяг наданих послуг не є значним, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу не є співмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір витрати на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2 000,00 грн. є розумним та справедливим. Оцінюючи інші доводи і аргументи позивача, викладені у позові, та відоповідача, викладені у відзиві на позов, суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "РуїзТорія проти Іспанії" (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволені у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в зазначеному розмірі.

Outcome: partial