Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні та вселення в квартиру. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2017 року він є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS], а з червня 2018 року зареєстрований у ній. Іншим власником Ѕ частини спадкового майна на підставі такого ж свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2017 року є відповідач [PERSON] Як зазначає позивач, у вищевказаній квартирі він не проживає, оскільки відповідач не допускає його до квартири, змінив замки до вхідних дверей, на вимоги надати доступ до приміщення не реагує, чинить перешкоди в доступі до спадкового майна. В зв'язку з цим він (позивач) 29.09.2017 року звертався з відповідною заявою до дільничного, 05.10.2017 року викликав наряд поліції. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що позасудові заходи вирішення спору не дали позитивних результатів, для захисту своїх прав власності, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме: - зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] - усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом його вселення у вказану квартиру. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судові повістки про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручені з відміткою - "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів в заочному порядку згідно ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача та його представника. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2017 року, позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по Ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с.9, 10, 11). 14.06.2018 року позивач був зареєстрований за вищевказаною адресою, про що свідчить відповідна відмітка у паспорті (а.с.7). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить задовольнити його вимоги, вказуючи на те, що відповідач не допускає його до квартири, чинить перешкоди у користуванні належним йому (позивачу) на праві власності нерухомим майном. Суд вважає, що вказані доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Як роз'яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2017 року позивач звертався до Деснянського УП ГУНП у м.Києві з заявою про те, що відповідач не надає йому ключів від квартири. За результатами перевірки вказаної заяви складено висновок від 10.10.2017 року (а.с.12). 15.09.2018 року позивач звернувся з заявою до Деснянського УП ГУНП у м.Києві з заявою про те, що відповідач не допускає його до квартири, в зв'язку з чим він викликав наряд поліції. За результатами перевірки вказаної заяви складено висновок від 04.10.2018 року (а.с.26). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відтак, оскільки відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом Ѕ частина спірної квартири належить позивачу, а відповідач дійсно перешкоджає позивачу користуватися частиною квартирою, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved