Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі в особі Золочівської районної ради, Комунального некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області до [PERSON] провідшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.04.2016 року близько 21 год. 00хв., [PERSON] навпроти житлового будинку [ADDRESS] , на грунті особистих неприязних відносин, під час суперечки, наніс [PERSON] умисно удар кулаком правої руки в область обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які згідно судово-медичної експертизи, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. На підставі вказаних дій [PERSON] вироком Золочівського районного суду від 16.03.2017 року було засуджено за ч.2 ст. 125 КК України. Внаслідок отриманих травм [PERSON] проходив лікування в ЛОР-відділенні Золочівської центральної районної лікарні, правонаступником якої є КНП "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської райради Львівської області. Витрати на його лікування становлять 2765,70 грн. , які добровільно сплатити відповідач відмовляється, тому вони змушені звернутися до суду. Прокурор Левицька В.Р. в судовому засіданні вимоги позову підтримала. В судове засідання позивач - Золочівська районна рада, не з`явилась, подала лист, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності її представника, позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився,подав заяву про рогляд справи у його відсутності. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно дост. 55 Конституції Україниправа і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост. 5 ЦПК Україниздійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З вироку Золочівського районного суду Львівської області від 16.03.2017 року вбачається,що [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. Згідно ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до розяснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня1993року. Якпередбачено цим Порядком, сума коштів,що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів,проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартістьо дного ліжко-дня та загальну суму фактичнихвитрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Як вбачається з листа Комунальної некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня", [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 12.04.2016 року по 27.04.2016 року. Провів там 15 ліжко-днів. Вартість одного такого ліжко-дня в квітні 2016 року становить 184,38 грн. Загальна вартість лікування склала 2765,70 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов з обґрунтований та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved