Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» 08 квітня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції «про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір за №11073587000. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено іпотечний договір №б/н від 08.11.2006р. на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 08.12.2011 року було укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ПАТ «УкрСиббанку» на користь Дельтабанку, а отже позивач є новим кредитором за вищевказаними зобов'язаннями. Однак згодом позивачу стало відомо, що на майно яке знаходиться в іпотеці банку 22.11.2010 року було накладено арешт постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ. Позивач посилаючись на те, що накладенням арешту на майно, що знаходиться у нього в іпотеці порушуються права банку як іпотекодержателя, оскільки позбавляє його можливості пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог, робить неможливим в подальшому реалізацію предметів іпотеки та задоволення вимог Банку за кредитним договором, просить суд звільнити з під арешту однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність. Представник Другого Київського ВДВС ОМУЮ у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши подану позовну заяву, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір за №11073587000. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено іпотечний договір №б/н від 08.11.2006р. на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстравції. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно із ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, одним з яких передбачено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Статтею 589 ЦК України закріплено право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, та право на задоволення в повному обсязі вимоги, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат, понесених у зв'язку з предявленним вимоги, якщо інше не встановлене договором. Відповідно до положень ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак в ході судового розгляду справи судом представником позивача не надано постанови державної виконавчої служби про накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Крім того, відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно. Також, в ході судових засідань в якості відповідача або третьої особи не залучено зацікавлену сторону - ПАТ "УкрСиббанк". За таких обставин позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звільнення майна з-під арешту є безпідставними та передчасними.

Outcome: dismissed