Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства закордонних справ України, згідно з яким просив: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] (дата смерті [INFO] ), яка є бабою громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , постійно проживала на території с. Попівка Розсошанського району Воронезької області, що на момент її постійного проживання входила до складу Української Держави (УД) та Української Народної Республіки; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянин Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , має правові підстави набуття громадянства України за територіальним походженням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що бабуся позивача - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , народилася та постійно проживала в с. Попівка Розсошанського району Воронезької області та була зареєстрована за вказаним місцем в періоди з 02.05.1915 року по 13.12.1930 рік та з 31.08.1938 року по 24.02.2013 року. При цьому, з огляду на письмові та матеріальні свідчення історичних відомостей адміністративно-територіального поділу вказана територія входила до складу Української Держави (УД) та Української Народної Республіки (УНР). За вказаних обставин, маючи на меті отримати статус громадянина України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 30.09.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.11.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись, зокрема на те, що МЗС України є неналежним відповідачем у даній справі, просив у задоволенні позову відмовити. 26.11.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, бабуся позивача - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , народилася та постійно проживала в с. Попівка Розсошанського району Воронезької області та була зареєстрована за вказаним місцем в періоди з 02.05.1915 року по 13.12.1930 рік та з 31.08.1938 року по 24.02.2013 року. В даному випадку слід зазначити, посилання Європейським судом з прав людини на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Звертаючись до суду з позовом до Міністерства закордонних справ України, позивач, в обгрунтування заявлених позовних вимог, вказував, що встановлення факту проживання його баби на території с. Попівка Розсошанського району Воронезької області, яка на момент проживання останньої входила до складу Української Держави та Української Народної Республіки, є правовою підставою для набуття ним громадянства України за територіальним походженням. При цьому, із позову вбачається, що позивач має намір отримати громадянство України за територіальним походженням. Так, відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Згідно з вимогами пункту 4 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (надалі - Порядок), заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем проживання особи; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач звертався на адресу Посольства України в Російській Федерації з питань набуття громадянства України, матеріали справи не містять. Разом з тим, згідно з Положенням про Міністерство закордонних справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 року за № 281, Міністерство закордонних справ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізовує державну політику у сфері зовнішніх зносин. Як регламентовано ст. 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральні органи виконавчої влади діють в межах своїх повноважень та відповідно до чіткої компетенції. Відповідно до п.п. 74 п. 4 Положення про Міністерство закордонних справ України МЗС України відповідно до покладених на нього завдань затверджує зразки документів, які подаються до встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства. В той же час, Указом Президента України від 27.03.2011 року за № 215 було затверджено Положення «Про Комісію при Президентові України з питань громадянства», п 23 якого визначено, що Комісія при Президентові України з питань громадянства: розглядає заяви про прийняття до громадянства України, вихід з громадянства України та подання про втрату громадянства України і вносить пропозиції Президенту України щодо задоволення цих заяв та подань; повертає документи про прийняття до громадянства України чи про вихід з громадянства України уповноваженому центральному органу виконавчої влади з питань громадянства або Міністерству закордонних справ України для їх оформлення відповідно до вимог чинного законодавства України; контролює виконання рішень, прийнятих Президентом України з питань громадянства. Крім того, згідно з вимогами пункту 1 Положення «Про державну міграційну службу України», затвердженого Постановою КМУ від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Згідно з вимогами статті 24 Закону України «Про громадянство України» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: встановлення належності до громадянства України відповідно до статті З цього Закону; прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою - дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом зі своїм висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; підготовки подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у- випадках, передбачених статтею 21 цього Закону; виконання рішень Президента України з питань громадянства; видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України; вилучення в осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, паспортів громадянина України для виїзду за кордон та видання довідок про припинення громадянства України; ведення обліку осіб, які набули громадянство України, та осіб, які припинили громадянство України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, один раз на півріччя інформує Комісію при Президентові України з питань громадянства про виконання рішень Президента України з питань громадянства. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, МЗС України не приймає рішення про надання громадянства України за територіальною ознакою, а відповідальне лише за правильне оформлення документів заявником, які в подальшому направляються на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства. Крім того, пунктом 29 вищевказаного Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента від 27.03.2011 року № 215 ( в редакції від 24.06.2006 року ) для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8Закону), подає документи, передбаченіпідпунктами "а" - "в" пункту 24цього Порядку, а також: а)документ, що підтверджує факт постійного проживання дідачи баби заявника натериторіях,зазначених уабзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Пунктом 44 вищевказаного Закону передбачено,що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Про вказане було повідомлено відповідачем представника позивача у відповідному листі від 24.05.2019 №71/ВГ/19-530-1225 (а.с.53). Таким чином, у судовому порядку можуть бути встановлені факти народження або постійного проживання осіб до 24 серпня 1991 року на території визначеної у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство». Таким чином, вищевказаними нормами законодавчих актів передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Однак, стороною позивача не доведено оспорювання чи невизнання у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження факту народження бабусі позивача [PERSON] [INFO] , її родинного зв`язку з позивачем та факту того, що вона постійно проживала на території с. Попівка Розсошанського району Воронезької області до 24 серпня 1991 року на території визначеної у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство». Враховуючи все вищенаведене, суд не має повноважень та правових підстав, в даному випадку, як для встановлення факту постійного поживання бабусі позивача на вказаній в позові території та її належності, так і для визнання факту набуття громадянства України у позивача за територіальним походженням, оскільки існує порядок передбачений Законом України «Про громадянство» та інші нормативно-правові акти. В свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих на вимогах закону та які не доведені належними і допустимим доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed