Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

07.06.2011 року через систему інтернет-клієнт-банкінг [PERSON] (далі - відповідач) приєднався до Умов та правил надання банківських послуг; (надалі -Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають Договір приєднання № НАL2АD40308272 від 07.06.2011 року (далі - договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до укладеного договору відповідач 07.06.2011 року отримав кредит у розмірі 31268 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань вказаним договором 07.06.2011 року сторони уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким позивач надав у заставу автомобіль GEELY, модель - MR 7151 А, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан-В, № кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору Банк виконав своєчасно та в повному обсязі, надавши позичальнику вищевказані грошові кошти. Свої зобов'язання за договором [PERSON] не виконав. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором за станом на 27.01.2015 року складає 46691 грн. 08 коп., з них непогашений кредит в сумі 30507 грн. 01 коп., відсотки за користування кредитом у сумі 6687 грн. 16 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1871 грн. 75 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 7625 грн. 16 коп. Розрахунок позивача відповідає укладеному між сторонами кредитному договору. Будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки або зобов'язання по сплаті нарахованої суми, відповідачем не надано. В зв'язку з цим ПАТ КБ „Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вилучення у відповідача та передачу в заклад Банку предмета застави за кредитним договором - автомобіля GEELY, модель - MR 7151 А, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан-В, № кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності, а також комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) вказаного автомобіля, звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу позивачем вказаного автомобіля з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням ПАТ КБ „Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу і зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, а також прохає стягнути з відповідача сплачені при зверненні до суду судовий збору в сумі 466 грн. 91 коп. Представник позивача Кобзар С.І. у поданій заяві позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за відсутності представника ПАТ КБ „Приватбанк" та у разі неприбуття в судове засідання відповідачки ухвалити заочне рішення. Відповідач до суду повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Зі згоди представника позивача суд розглядає справу шляхом заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу застави, згідно зі статтею 1 Закону України „Про заставу" та статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 19 Закону України „Про заставу" передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до частин 1, 6 ст. 20 Закону України „Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Також, відповідно до ч. 2 статті 28 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Відповідно до ч. 2 статті 25 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обмежень", обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направляв відповідачу повідомлення, в якому була вказана сума заборгованості відповідача перед банківською установою та роз'яснено наслідки її несплати (а.с.7), проте в порушення вищезазначених вимог закону відповідач зобов'язання за кредитним договором та договором застави не виконує, предмет застави банку не передає. Згідно п. 11.1 укладеного сторонами договору застави від 07.06.2011 року № НАL2АD40308272 банк має право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення будь - якого із зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 11.2 договору застави закріплено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватись, зокрема, шляхом продажу предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження належного виконання умов кредитного договору, і за таких обставин суд вважає, що можливо звернути стягнення на предмет застави - автомобіль шляхом продажу предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 466 грн. 91 коп.

Outcome: approved