Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 25.04.2008 року між ним та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 11340330000, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 100000,00 доларів США. Позивач просить визнати даний кредитний договір недійсним, у зв'язку з тим, що банком наданий кредит в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншими резидентами України на території України, що в свою чергу є незаконним, а також вказано, що при укладені кредитного договору позивач вважав, що отримує кредит в національній валюті, а отримана ним іноземна валюта не була кредитними коштами, а лише коштами для обміну на кошти в національній валюті. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явися, про причини неявки суд повідомлено не було. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 25.04.2008 року між ним та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 11340330000, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 100000,00 доларів США (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вищезазначеною статтею визначено правовий статус грошової одиниці України, але не встановлено сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З вищевикладеного випливає, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету. Як вбачається з наданих суду документів, Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" 24.12.2001 року Національним банком України видано банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, визначені ст. 47 Закону України "Про Банки і банківську діяльність". 19.11.2002 року ПАТ «УкрСиббанк» видано дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною 4 ст. 47 Закону України "Про Банки і банківську діяльність" згідно з додатком до цього дозволу. Також відповідачу Національним банком України видано додаток до дозволу на здійснення валютних операцій, згідно із яким відповідач має право здійснювати неторговельні операції з валютними цінностями, операції з готівковою іноземною валютою, ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті, ведення кореспондентських рахунків в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України тощо. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 30.03.2012 № 5, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. З вищевикладеного випливає, що відповідач мав право здійснювати торгівлю іноземною валютою та надавати кредити резидентам в іноземній валюті, а тому доводи позивача стосовно неправомірності надання кредиту в іноземній валюті судом до уваги не приймаються. Згідно п. 1.1. Договору про надання споживчого кредиту, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті Долар США. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 7.13. Договору про надання споживчого кредиту, сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі та позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладання цього договору отримав від банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема, З.У. «Про захист прав споживачів». Таким чином, відповідачем надано позивальнику кредитні кошти в іноземній валюті та визначено, що повернення кредитних коштів повинно здійснюватись також в іноземній валюті, а підписавши кредитний договір позивач посвідчив свою обізнаність та згоду з умовами кредитного договору, що в свою чергу спростовує твердження позивача, щодо кредитування за даним кредитним договором в національній валюті, а тому правові підстави для визнання кредитного договору недійсним та визнання дій відповідача протиправними відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed