Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 25.01.1988 року по 14.05.2012 року він працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця». При цьому з 13.05.1988 року [PERSON] працював за професією механіка вагона-транспортнера зчленованого типу з підсумованим обліком робочого часу з періодом обліку потурно, який передбачав надання оплачуваного часу домашнього відпочинку. При звільненні підприємство було зобов'язано виплатити йому компенсацію за невикористані 107 діб домашнього відпочинку, як надурочної роботи. З урахуванням того, що годинна ставка складала 15,87 грн., підприємство мало виплатити йому 27 169,44 грн. Проте йому було виплачено компенсацію в сумі 16 028,60 грн. [PERSON] просив суд стягнути з відповідача заборгованість плати за 107 діб невикористаного часу домашнього відпочинку в сумі 11 140, 84 грн. та понесені ним судові витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], проти позову заперечили. Пояснили, що при звільненні [PERSON], у нього залишись невикористані 107 діб домашнього відпочинку, які були компенсовані у грошовій формі з оплатою цього часу з розрахунку встановленого місячного окладу в загальній сумі 16 028,60 грн. Вважають, що позивач невірно обчислює невикористаний час домашнього відпочинку як надурочну роботу. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Згідно наданої суду трудової книжки, [PERSON] з 25.01.1988 року 14.05.2012 року працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця». 14.05.2012 року [PERSON] був звільнений за п.5 ст.36 КзпП України в зв'язку з переведенням. З 25.01.1988 по 14.05.2012 року [PERSON] працював на посаді механіка вагона-транспортнера зчленованого типу. При звільненні [PERSON] було проведено розрахунок та виплачено компенсацію за час невикористаного домашнього відпочинку за 107 діб на загальну суму 16 028,60 грн. Всього з урахуванням інших виплат було нараховано 18 695,45 грн. Судом з'ясовано, що сторони визнають, що при звільненні у [PERSON] кількість невикористаних діб домашнього відпочинку становить саме 107 діб. Спірною для сторін обставиною є порядок обчислення компенсації за дні відпочинку. На підставі ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. Відповідно до п. 4.1 Колективного договору ДП "Придніпровська залізниця" вбачається, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується "Правилами внутрішнього трудового розпорядку" та "Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів", затверджених наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року №40-Ц (далі Наказ 40-Ц). Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг. Пунктами 1.3, 1.7. Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи. При роботі потурно пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку, згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки. Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури). Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають. За змістом Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників "Вагонного депо Запоріжжя-Ліве" встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п'ятиденним робочим тижнем. У відповідності до положень статті 106 КЗпП України оплата роботи в надурочний час здійснюється в подвійному розмірі годинної ставки. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, при звільненні [PERSON] йому мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки. Відповідно до витягів зі штатного розпису робітників вагонного депо Запоріжжя Ліве ДП «Придніпровська залізниця» з 01.05.2012 року тарифний оклад механіка вагона транспортера зчленованого типу складав 2647.00 гривень. Згідно розпорядження Укрзалізниці від 27.03.2014 року № ЦЗЕ 11\\184 «Щодо обліку та оплати праці працівникам, що працюють з підсумковим обліком робочого часу» працівникам, оплата праці яких провадиться за посадовими окладами, для оплати надурочних годин роботи, роботи у святкові та вихідні дні, а також вечірніх та нічних годин, розраховується годинна тарифна ставка, виходячи з встановленого середньомісячного посадового окладу та середньомісячної кількості годин за нормою облікового періоду. В 2012 році середньомісячна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 / 12). Виходячи з наведеного годинна ставка складала 15,87 грн. (2647,00 грн. / 166,8 годин). Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПД «Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п'ятиденним робочим тижнем та 12-ти годинний робочий день для працівників, які працюють змінами. Оскільки позивач працював за 8-ми годинним графіком роботи, еквівалентна кількість робочих годин за час невикористаного відпочинку складає 856 (8 годин * 107 днів). При цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, мала складати 27169,44 грн. (856 годин * 15,87 грн. = 13584,72 грн. * 2). Із копії особового рахунку Позивача за травень 2012 року вбачається, що компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована йому за кодом 308, як компенсація за відпустки із розподілом на два періоди: 52 дні - 7789,60 грн.; 55 днів - 8239,00 грн., що разом складає 16028,60 грн. Тобто на теперішній час Позивачу залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 11140,84 грн. (27169,44 грн. - 16028,60 грн.). Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просив в судовому засіданні стягнути на свою користь витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката [PERSON], які згідно розрахунку та квитанції (а.с.59,60) становлять 2000, 00 грн. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 1 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судовій збір в сумі 640,00 грн. також підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved