Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

08 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог (в редакції від 28.01.2019 року), посилалася на те, що з 1991 року вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] . В зазначене житлове приміщення вона вселилася на підставі ордеру № 295 від 14 жовтня 1991 року, який був виданий її чоловіку [PERSON] з житлового фонду Черкаського гарнізону. Квартира не мала статусу службового житлового приміщення. З 2007 року, у зв`язку з хворобою її матері [PERSON] , яка мешкає в Російській Федерації в м. Єкатеринбурзі та потребує постійного стороннього догляду, вона тимчасово була відсутня за місцем свого проживання, зазначені обставини добре відомі керівництву Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області. У відповідності до заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року, її, [PERSON] визнано такоє, що втратила право користуватися житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . 11 жовтня 2017 року нею подано заяву про перегляд заочного рішення у справі № 183/55/17, Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 21 квітня 2017 року скасоване у відповідності до ухвали суду від 17 жовтня 2017 року, призначено судовий розгляд у справі. Представнику Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області добре відомі вищевказані обставини. Незважаючи на зазначені обставини, 19 квітня 2018 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області приймається рішення № 15 про надання статусу службових житловим приміщенням в селищі Черкаське, зокрема квартирі, в якій вона зареєстрована, має право на проживання в ній. Також, 12 червня 2018 року Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] , відповідно до якого, відповідача [PERSON] та членам її сім`ї надане право на вселення у зазначене житлове приміщення.. [PERSON] вказує, що зазначене рішення є протиправним, оскільки згідно приписів ст. 118 ЖК України, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів, но ні в якому разі селищною радою, у зв`язку з цим Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області не мала повноважень щодо надання житловому приміщенню статусу службового. Крім того, під службове житло надаються вільні квартири, а не квартири з зареєстрованими мешканцями, які не втратили право користування житловим приміщенням. 18 червня 2018 року виконавчий комітет Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області здійснює реєстрацію відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому, скориставшись її відсутністю за місцем її проживання, проникли в її квартиру [ADDRESS] , де знаходились її речі, меблі ті інші предмети побуту, вивезли їх в невідомому напрямку, де знаходяться її особисті речі, їй так і не повідомили, про наявність акту опису майна їй невідомо. У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] , посилаючись на приписи ст. ст. 59, 117, 118 ЖК України просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року № 15 в частині надання статусу службової квартири [ADDRESS] ; - визнати ордер № 24 від 12 червня 2018 року, виданий Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро недійсним; - виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в її інтересах та в інтересах [PERSON] [INFO] з квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року відкрите провадження у справі. У відзиві Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області посилалась на законність свого рішення № 15 від 19 квітня 2018 року, прийнятого нею з дотриманням норм чинного законодавства виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЗУ № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження: вирішення відповідно до законодавства питань, пов`язаних з наданням військовим частинам, установам, навчальним закладам Збройних Сил України службових приміщень і жилої площі, інших об`єктів, комунально-побутових послуг; здійснення контролю за їх використанням, наданням послуг. Згідно зі ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. В той же час, відповідно до п. 3.5 Наказу Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та їх сімей жилими приміщеннями» для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України. 30 березня 2018 року на адресу Черкаської селищної ради надійшло клопотання начальника Черкаського гарнізону, погоджене з головою житлової комісії гарнізону та начальником КЕВ м. Дніпро про надання статусу службових 13-ти квартирам, серед яких 2-х кімнатна квартира житловою площею 29,78 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] . Після чого 19 квітня 2018 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради було прийняте рішення № 15 про надання статусу службових житловим приміщенням згідно переліку, зазначеного в клопотанні. У своїх поясненнях представник третьої особи Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району посилався на не обґрунтованість позовних вимог. Зокрема вказує на те, що вселення в спірну квартиру сім`ї військовослужбовця Черкаського гарнізону [PERSON] відбулося з повним дотриманням норм законодавства. Згідно ст. 4 ЖК України, житловий фонд включає серед інших жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Відповідно до ст. 5 ЖК України Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Спірна квартира є житловим фондом Міністерства оборони України та знаходиться у повному оперативному управлінні КЕВ м. Дніпро. Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України житловими приміщеннями має відбуватися з урахуванням не тільки норм Житлового кодексу, але і ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членам їх сімей житловими приміщеннями», Наказу Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та їх сімей жилими приміщеннями» (що була чинною на момент видачі оскаржуваного ордеру), згідно якої для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України (п.3.5). З урахуванням наведеного вважає, що рішення Черкаської селищної ради № 15 від 19 квітня 2018 року про надання спірній квартирі статусу службової правомірне та ордер № 24 від 12 червня 2018 року, виданий Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро на ім`я [PERSON] є дійсним, у зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні вимог. У відзиві на уточнений позов відповідачі [PERSON] , [PERSON] зазначили, що вони на підставі ордеру вселилися у спірну квартиру правомірно, оскільки позивач [PERSON] втратила право користування спірним приміщенням на підставі рішення суду. Рішення Черкаської селищної ради про надання квартирі статусу службової ґрунтується на нормах закону та інших правових актах. Так, право на забезпечення військовослужбовців службовим житлом закріплено в ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затверджений Постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081. Зазначений Порядок передбачає можливість надання службового житла тільки військовослужбовцям, у яких відсутнє житло для постійного проживання за місцем проходження служби. Рішення про надання службового житла приймається командиром військової частини за погодженням з КЕВ органом. Коли військовослужбовець звільняється з військової служби, він підлягає виселенню з службового житлового приміщення разом з усіма членами сім`ї без надання іншого жилого приміщення. У статті. 125 ЖК України встановлений перелік випадків, коли особи, які проживають у службових приміщеннях, які не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. У зв`язку з наведеним, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 19 травня 2020 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] посилалася на обставини, викладені в уточненій позовній заяві (в останній редакції від 28.01.2019 року), вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Зокрема зазначила, що на сьогоднішній день [PERSON] не є такою, що втратила право користування житловим приміщенням - спірною квартирою [ADDRESS] . Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року у справі № 183/55/17, яким позовні вимоги Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом задоволені, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року. В той же час, зазначені рішення першої та другої інстанції буди скасовані постановою Верховного Суду України від 05 серпня 2020 року та в задоволенні вимог Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, - відмовлено. У зв`язку з чим вважає, що рішення Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року № 15 є протиправним, а ордер № 24 від 12 червня 2018 року, виданий Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро на ім`я [PERSON] на вселення відповідачів у спірну квартиру [ADDRESS] недійсним. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві, вважає рішення Черкаської селищної ради правомірним, а ордер на вселення відповідачів у спірну квартиру дійсним, у зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, підтримали свого представника та просили в позові відмовити. Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні вимог. Представник третьої особи Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити, з обставин викладених у поясненнях. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 14 жовтня 1991 року на підставі ордеру № 295, виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району, майору [PERSON] на сім`ю з трьох чоловік, зокрема на позивача [PERSON] (дружину) та [PERSON] (сина), було надано право на вселення у квартиру [ADDRESS] , в яку останні вселилися та зареєструвалися. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2017 року у справі № 183/55/17 за позовом Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . 20 липня 2017 року [PERSON] знята з реєстрації місця проживання в спірній квартирі. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року було скасоване за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення від 11 жовтня 2017 року, справу призначено до розгляду спочатку. Встановлено, що 19 квітня 2018 року (тобто після скасування заочного рішення суду у справі № 183/55/17) виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області прийняте рішення № 15 про надання статусу службових житловим приміщенням в см. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області. Зазначене рішення відповідачем Черкаською селищною радою було винесене на підставі клопотання начальника [PERSON] від 07 березня 2018 року за вих. № 934, погодженого з головою житлової комісії гарнізону [PERSON] та начальником КЕВ м. Дніпро [PERSON] про надання статусу службових 13-м квартирам, серед яких спірна 2-х кімнатна квартира житловою площею 29,78 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 66 від 10 травня 2018 року затверджений список розподілу службового житла, що надійшло з поточного вивільнення, де під пунктом № 25 відповідачу [PERSON] (старшому солдату) надана службова житлова 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] . 12 червня 2018 року на підставі ордеру на службове жиле приміщення № 24, виданого КЕВ м. Дніпро старшому солдату [PERSON] на сім`ю з чотирьох чоловік: [PERSON] (чоловіка), та синів [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , було надано право на вселення у квартиру [ADDRESS] . Встановлено, що виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області здійснено реєстрацію відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , [INFO] у спірній квартирі, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання [ADDRESS] від 18 червня 2018 року, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1235-669038-2017 від 01 серпня 2017 року, а також адресною карткою реєстрації осіб. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року у справі № 183/55/17, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, позовні вимоги Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району задоволені, [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В той же час, постановою Верховного Суду України від 05 серпня 2020 року зазначені рішення судів першої і апеляційної інстанції скасовані, у справі ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позову Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірними житловим приміщенням - відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності прийняття виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району рішення про надання статусу службового жилого приміщення спірній квартирі, визнання недійсним ордеру на право вселення у спірне жиле приміщення. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами житлового законодавства. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно до ч. 1 ст. 3 Ж итлового кодексу, житлові відносини в Українській РСР регулюються\~Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік\~та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. Відповідно до\~ч.\~1,2\~ст.\~4\~Житлового кодексу,\~жилі будинки,\~а також\~жилі приміщення\~в інших\~будівлях,\~що знаходяться\~на території\~Української РСР,\~утворюють житловий\~фонд. Житловий фонд включає зокрема: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Приписами частини першої ст. 5 Житлового кодексу визначено, що Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є житловим фондом Міністерства оборони України та знаходиться у повному оперативному управлінні КЕВ м. Дніпра, що підтверджується відповіддю Черкаської селищної ради від 10 грудня 2018 року за вих. № 815. Відповідно до ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно зі статтею 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Статтею 122 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. У відповідності до вимог ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Представник позивача на обґрунтування вимог про визнання рішення протиправним, посилався на приписи ч. 1 ст. 118 ЖК України, якими визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, у зв`язку з чим Черкаське селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області не мала таких повноважень на присвоєння спірній квартирі статусу службової. Суд погоджується з такими твердженнями представника та вважає рішення Черкаської селищної ради № 15 від 19 квітня 2018 року в частині надання статусу службового приміщення спірній квартирі протиправним. Так, дійсно п. 3.5 Наказу Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та їх сімей жилими приміщеннями» (що була чинною на момент видачі оскаржуваного ордеру та втратила чинність 16.10.2018 року) передбачено, що для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України. В той же час, суд не може погодитися з такими твердженнями та застосувати до вказаних правовідносин зазначені нормативні акти, виходячи з наступного. Як вже було встановлено,постановою Верховного Суду України від 05 серпня 2020 року у справі № 183/55/17 рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовані, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірними житловим приміщенням - відмовлено. При цьому, представник БУ № 2 Гвардійської КЕЧ району був обізнаний про скасування зазначеного вище заочного рішення від 21 квітня 2017 року (справа № 183/55/17), оскільки приймав участь у справі, про що останній не міг не повідомити КЕВ м. Дніпро та Черкаську селищну раду. Таким чином, при прийнятті рішення № 15 від 19 квітня 2018 року виконавчим комітетом Черкаської селищної ради не було враховане те, що право на проживання в зазначеному жилому приміщення має позивач [PERSON] , у зв`язку з чим, надання статусу службового жилого приміщення спірної квартири порушує її права. Частиною 1 ст. 58 ЖК України встановлено, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно зі ст.59 ЖК ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Оскільки ордер був виданий на житлове приміщення, яке не було вільним, є підстави всі підстави для застосування приписів частини 1 ст. 58 ЖК України та ст. 59 ЖК України та визнання зазначеного ордеру недійсним, оскільки ордер видано на жиле приміщення, яке не є вільним. У ст.47 Конституції передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення, визнання ордеру недійсним підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виселення з житлового приміщення, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року, виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 ЖК України, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст. 117 цього Кодексу, обов`язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК Української РСР має відповідати за розміром і благоустрою наданому за ордером. Так,\~приписами ч.\~1,2\~ст.\~117\~ЖК України\~передбачено,\~що у\~разі визнання\~ордера на\~жиле приміщення\~недійсним внаслідок\~неправомірних дій\~осіб,\~які одержали\~ордер,\~вони підлягають\~виселенню без\~надання іншого\~жилого приміщення.\~Якщо громадяни,\~зазначені в\~ордері,\~раніше користувалися\~жилим приміщенням\~у будинку\~державного або\~громадського житлового\~фонду,\~їм повинно\~бути надано\~жиле приміщення,\~яке вони\~раніше займали,\~або інше\~жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] раніше проживали та були зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується картками реєстрації особи (Додаток 4). Як зазначалося вище, позивачем [PERSON] ставиться питання про виселення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки\~та піклування\~подає суду\~письмовий висновок\~щодо розв`язання\~спору на\~підставі відомостей,\~одержаних у\~результаті обстеження\~умов проживання\~дитини,\~батьків,\~інших осіб,\~які бажають\~проживати з\~дитиною,\~брати участь\~у її\~вихованні,\~а також\~на підставі\~інших документів,\~які стосуються\~справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У своєму висновку № 56 від 05 листопада 22020 року виконавчий комітет Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність задоволення позовної вимоги [PERSON] в частині виселення з квартири неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В той же час, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування за тих обставин, що ордер про вселення відповідачів, зокрема неповнолітнього [PERSON] , [INFO] визнано судом недійсним, а тому особи зазначені в ордері, підлягають виселенню. У відповідності до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Позивач [PERSON] в позові просила виселити відповідачів зі спірного житлового приміщення, але не вказала чи підлягають останні виселенню з наданням чи без надання їм іншого житлового приміщення. Водночас,\~згідно з\~абз. 2\~п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК,\~суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідачів з жилого приміщення, суд приходить о переконання, що захистити цивільне право та інтереси позивача належить способом, що встановлений законом, а саме застосовуючи норми ч. 2 ст. 117 ЖК України. Таким чином, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] підлягають виселенню з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , з наданням іншого жилого приміщення, або приміщення, яке вони займали раніше, яке їм повинно надати КЕВ м. Дніпро, у передбачений законом спосіб. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати. В тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той\~же час,\~враховуючи відсутність\~вини відповідачів\~ [PERSON] \~і [PERSON] , суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені пропорційно на відповідачів Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро та Черкаську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області На підставі викладено та

Outcome: approved