Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.10.2010 року за реєстром № 1-971, видане державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за яким [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 40,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами;визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.10.2010 року за реєстром № 1-974, видане державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, за яким [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 7,2 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на землях Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] житловою площею 40,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON];визнати за [PERSON] право власностіземельну ділянку площею 7,2 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на землях Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської областів порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON];визнати за [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] житловою площею 40,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила наступне. У лютому 2016 року помер її дядько - [PERSON] Перед смертю він захворів, знаходився у безпорадному стані та оскільки інших родичів у нього не має, а відповідачі відмовились допомагати, вона домовилась про його госпіталізацію до лікарні, несла усі витрати на лікування, після смерті- витрати на поховання. Відповідачка [PERSON], враховуючи витрати позивачки, відмовилась від спадщини на її користь. Вважає, що відповідач 2 [PERSON], підлягає усуненню від спадкування за законом, оскільки відмовився від надання допомоги своєму дядькові - [PERSON] Крім того, вважає, що отримання померлим [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] порушує її права на вступ до спадщини за заповітом, оскільки остання залишила на випадок своєї смерті заповіт від 06.08.2009 р., за умови його вступу в силу після смерті [PERSON], яким заповідала позивачці житловий будинок в [ADDRESS] земельну ділянку (державний Акт [NUMBER] від 12.02.2004 р.) та збереження в Ощадбанку. Вважає, що [PERSON] приховав від нотаріуса наявність заповіту [PERSON], та вступив у спадщину за законом, встановивши факт проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість, надуманість та не підтвердження жодними доказами. Третя особа - Комінтернівська районна державна нотаріальна контора Одеської області не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.38) Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON], який приходився рідним дядьком позивачці, помер [INFO]. у віці 74 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], актовий запис №150, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області 23.02.2016 р. Щодо майна померлого Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою 20.04.2016 р. відкрита спадкова справа № 115/2016, з матеріалів якої вбачається, що 20.04.2016 р. відповідач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим секретарем Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 06.08.2009 року, яким заповідав земельну ділянку Державний Акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 12.02.2004 року, кошти згідно ощадним книжкам, зареєстрованим в Ощадбанку, Автомобіль ВАЗ № 2101 «Жигулі» паспорт № [NUMBER], автомобіль «Нива» № 2121 паспорт № [NUMBER]. 28 квітня 2016 р. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась позивачка (а.с.48). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті його дружини, [PERSON], померлої [INFO]. Після її смерті залишилось майно, що складалось з житлового будинку [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.10.2010 р, реєстр № 1-971)земельної ділянки площею 7,20 га яка знаходиться на території Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області,(свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.10.2010 р, реєстр № 1-974 ) вклади, які зберігались у ВАТ «Державний ощадний банк України»(свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.10.2010 р, реєстр № 1-969 ). Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2010року, справа № 2-о-65/10р, встановлений факт проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON], померлої [INFO] як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з жовтня 10963 року по [INFO]. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 06.08.2009 року складено заповіт, посвідченим секретарем Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, яким вона заповіла позивачці [PERSON] цілий житловий будинок з погосподарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, розташований в [ADDRESS], всі кошти згідно ощадним книжкам, зареєстрованим в Ощадбанку, земельну ділянку, згідно державного Акта на право приватної власності на землю /пай/ [NUMBER] від 12.02.2004 р. Також заповіт містить певну умову, а саме право спадщини по заповіту вступає в силу після смерті чоловіка [PERSON] -[PERSON], 1941 року народження, з яким, як зазначено, вона прожила все життя, як подружжя, вели разом спільне господарство, на спільні кошти будували житло. Крім того, в матеріалах справи міститься заява до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 15.07.2016 року, якою відповідачка [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки [PERSON] ( а. с.53). Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивачки, суд виходить із такого. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Пунктом 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, поданих судом у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Виходячи з вищевикладеного, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12,ст.81 ЦПК, України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ні позивачем ні її представником не надано переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю та спадкодавець потребував допомоги саме відповідача. Не наведено таких беззаперечних і достовірних доказів і в поясненнях свідків з боку позивачки,які у своїй сукупності та взаємозв'язку безспірно не підтверджують факт умисного ухилення відповідача від обов'язку надання спадкодавцеві допомоги. З пояснень представника відповідача, серед іншого, вбачається, що останній не зміг приїхати до хворого [PERSON] через складні погодні умови, однак до цього завжди надавав йому допомогу та піклувався. Свідок з боку відповідача, а саме [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач допомагав своєму дядькові, постійно возив дрова, олію, відносини у них були нормальні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у відповідача були дружні стосунки зі спадкодавцем [PERSON], він приїжджав до останнього, привозив дрова. Позивачку ж навпаки, не хтів бачити, не хтів з нею їхати до лікарні. Тривалий час племінниця не їздила до дядька. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачкою не доведено обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги в частині усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 1301 ЦК України в судовому порядку вирішується питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Вказаних підстав визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, за яким [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Згідно статті 1242 ЦК України заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо). Умова, визначена у заповіті, має існувати на час відкриття спадщини. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства. Особа, призначена у заповіті, не має права вимагати визнання умови недійсною на тій підставі, що вона не знала про неї, або якщо настання умови від неї не залежало. Як вбачається із заповіту [PERSON], він містить певну умову, а саме право спадщини по заповіту вступає в силу після смерті її чоловіка -[PERSON] Таким чином, суд вважає, що позивачка як спадкоємниця за заповітом [PERSON] має реалізувати своє право на спадкування майна після смерті [PERSON] Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оскільки в матеріалах справи не міститься відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], позов у цій частині також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: dismissed