Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Представник позивача КП «Харківводоканал» Панасенко І.О. звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просить: визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення КП «Харківводоканал» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованості в сумі 13518 грн 65 коп, із них: - за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2017 по 31.08.2020 у розмірі 1276 грн 24 коп; - за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2014 по 31.08.2020 у розмірі 11038 грн 72 коп; - інфляційні витрати - 789 грн 91 коп; - 3% річних від простроченої суми - 413 грн 78 коп.стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого за подання даної позовної заяви у сумі 2102,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та являються споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, передбаченого п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.18, 30 Правил № 630 відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг. 20.06.2018 між [PERSON] та КП «Харківводоканал» укладено Договір про погашеня заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розстрочку на 12 місяців (в період з 20.06.2018 по 19.06.2019). При цьому, у п.1.2 Договору зазначено, що оплата поточних платежів за послуги централізованого водопостачання та водовідведення здійснюється незалежно від погашення заборгованості, яка утворилась. За період з 20.06.2018 по 19.06.2019 [PERSON] були здійснені оплати у сумі 6364,36 грн. При цьому, окрім заборгованості за Договором, [PERSON] за вказаний період повинна була сплатити поточні нарахування у сумі 556,36 грн. Однак, у визначений Договором строк, [PERSON] не виконала в повному осбязі взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 12314,96 грн., а саме: за надані послуги централізованого водопостачання за період з 01.11.2017 по 31.08.2020 у розмірі 1276,24 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2014 по 31.08.2020 у розмірі 11038,72 грн. Вказує, що на момент подання позовної заяви відповідачі не здійснили жодних заходів до повного погашення заборгованості. На підставі ст.625 ЦК України відповідачам нараховано 789,91 грн. - суми інфляційних витрат за час прострочення та 413,78 грн. - три проценти річних від простроченої суми. При цьому представник вказує, що що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Щодо періоду виниклої заборгованості представником зазначено, що КП «Харківводоканал» є єдиним підприємством, яке здійснює водопостачання та водовідведення у м. Харкові, іншої альтернативи водопостачання та водовідведення в місті немає. Структура підприємства налічує лише один відділ, який здійснює претензійно- позовну роботу. Із врахуванням кількості боржників - фізичних осіб, строк заборгованості яких перевищує 3 роки, підприємство повинно щорічно подавати до суду 7-8 тисяч позовних заяв і заяв про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, при цьому сума судового збору, встановлена для пред`явлення позовних заяв і заяв про видачу судового наказу юридичними особами, суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно, в межах строку позовної давності звертатися до суду для стягнення заборгованості по всім боржникам. Перевага надається боржникам з найбільшою сумою боргу. У зв`язку з чим, представник просить суд вважати, що строк позовної давності для звернення КП «Харківводоканал» до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пропущено з поважних причин. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - відповідачів у справі та 25.10.2020 отримано відповідну довідку. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 08.12.2020 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ляпіним Д.Б. подано відзив на позовну заяву (в.с.34-42). Так, представник вказує, що відповідачі вважають вимоги позивача необгрунтованими та такими, що суперечать закону, принципам верховенства права, справедливості та розумності. Зокрема, позивач просить стягнути заборгованість поза межами позовної давності та вдається до підробки документів, щоб уникнути встановлених законодавством строків для звернення до суду. Щодо заявленого переривання строків позовної давності вказав, що наданий позивачем «Договір про погашення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розстрочку № 261», що насправді являє собою начебто підписане відповідачем 1 Гарантійне зобов`язання від 20.06.2018 року, однак відповідач 1 заперечує проти факту укладання цього документу та повідомляє суду, що у вказану дату не лише не підписувала його, але й не мала такої можливості, вона не має примірника (екземпляра) даного документа, який мав би бути у його «підписанта». Даний документ має суттєву помилку у реквізитах підписанта, невірно вказано дату отримання (видачі) паспорта відповідним державним органом, так, паспорт [PERSON] видано 18.08.1998, в той час, як наданий позивачем «Договір» містить відомості про те, що паспорт особи, яка його підписала, був виданий 08.08.1998, у зв`язку з чим наданий доказ не може бути прийнятий судом, як належний та допустимий.. Також, наданий позивачем доказ не має інформації щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків, яка також мала б заповнюватися відповідачем 1 власноруч у разі реального підписання документу. Щодо можливості визнання боргу зазначено, що споживачем житлово-комунальних послуг за згаданою адресою є [PERSON] , а члени його сім`ї, що зареєстровані з ним, не можуть вважатися учасниками правовідносин з позивачем, оскільки навіть теоретично не мають легальної можливості укласти відповідний договір. Окрім того, зазначив, що інші члени сім`ї не завжди перебувають на зареєстрованим місцем проживання - зокрема, відповідач 2 періодично виїжджала за кордон (на територію Російської Федерації), зокрема і під час «укладання» договору про визнання заборгованості. Щодо суті вимог позивача, представник відповідача вказує, про пропуск позивачем строку позовної давності. Так, відповідно до позовної заяви, яка була надіслана відповідачам з суду і отримана 13.11.2020 року, вимогою позивача є стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2020 року та з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2020 року. Немає підстав для переривання або зупинення перебігу позовної давності, а вищенаведені докази свідчать про неналежність доказів подібних фактів, які навів позивач, слід вважати, що за вимогою про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водовідведення позивач пропустив строк на звернення до суду. Суду слід застосувати положення про позовну давність, передбачені національним законодавством, та задовольнити вимогу частково, стягнувши з відповідача 2 (як належного боржника) заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 20 жовтня 2017 року по 31 серпня 2020 року, відповідно зменшивши розмір інфляційних витрат та 3% річних. На підставі викладеного, представник відповідача просить: вимоги КП «Харківводоканал» задовольнити частково, застосувати положення національного законодавства про позовну давність, стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за період з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2020 року та з централізованого водовідведення за період з 20 жовтня 2017 року по 31 серпня 2020 року 12.01.2021 представником позивача подано до суду відповідь на відзив (а.с.66-67). Представник вказує, що у разі відсутності споживача або членів його сім`ї оплата вартості послуг здійснюється відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № №1875-ІV(діяв до 01.05.2019), споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному підтвердженні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Такий порядок передбачений п. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 де вказано, що споживач має право на зменшення розміру плати в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність. Для підтвердження інформації про період відсутності [PERSON] , на території України, представнику відповідача необхідно звернутися в Державну прикордонну службу України. Звернень з питання здійснення перерахунку в зв`язку з не проживанням за адресою: [ADDRESS] від відповідачів до КП «Харківводоканал» не надходило. Також вказує, що з наданої копії паспорту громадянина України на ім.'я [PERSON] не вбачається можливим визначити дату видання паспорту в зв`язку з проставленою печаткою. Підпис відповідача [PERSON] на договорі про погашення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення у розстрочку (Гарантійне зобов`язання № 261) свідчить про те, що договір укладено вірно та інформацію зазначено в ньому перевірено відповідачем [PERSON] особисто. Стосовно твердження представника відповідачів стосовно оплати боргу лише тільки відповідачем [PERSON] , в зв`язку з тим, що саме він є основним квартиронаймачем, представником позивача вказано про те, що до споживачів житлово-комунальних послуг віднесено не тільки власників житлових приміщень, але і членів їх родин, орендарів та інших осіб, які користуються житлово-комунальними послугами, оскільки послуги водопостачання та водовідведення надаються до квартири відповідачів через системи водопостачання та водовідведення, встановити чіткий об`єм послуг наданих кожному відповідачу неможливо, через що зобов`язання щодо надання і сплати наданих послуг є солідарним. Щодо пропуску строку позовної давності, то спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить не враховувати доводи представника відповідачів, викладені у відзиві на позовну заяву, позовні вимоги Комунального підприємства "Харківводоканал" задовольнити в повному обсязі. 19.01.2021 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ляпіним Д.Б. подано пояснення (а.с.68-71). Так, представник вказав, що інформація про перетин кордону на територію Російської федерації [PERSON] навряд чи може бути отримана із запропонованого представником позивача джерела, а якщо позивач вважає, що така інформація може перебувати у Базі даних осіб, що перетнули державний кордон України - він не позбавлений права самостійно звернутися за відповідними даними. Твердження про неможливість ідентифікувати дату видачі паспорта у зв`язку із проставленою печаткою, яка перешкоджає візуальному сприйняттю, на думку представника відповідача, є спробою вкотре відвести увагу від очевидного факту підробки документа. При цьому, зазначив, що між позивачем та [PERSON] 13.11.2015 року було укладено подібну розписку про визнання боргу. Втім, у даному документі відсутні описки та помилки, що заважають ідентифікації особи. Оскільки позивачеві даний факт був цілком відомий, перевірити відомості не склало би труднощів. Втім, позивач свідомо уникнув цього, а наявні у наданому їм «Договорі» є нічим іншим, як халатністю при підроблені документа. У зв`язку з цим, представник відповідача вказує на не доведення позивачем дійсності укладання Договору про визнання заборгованості. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повому обсязі Представник відповідача [PERSON] адвокат Ляпін Д.Б. у судовому засіданні з підстав, викладених у поясненні, просив позов задовольнити частково. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON]. у судовому засіданні вказав, що [PERSON] не підписувала гарантійне зобов"язання №261, а тому вважав вказаний доказ недопустимим, у зв"язку з чим вважав пропущеним строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи документами (а.с.79). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи документами (а.с.81). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.19). Згідно з наданими представником позивача та представником відповідача довідками викон.директора ЖК «Приозерний-70» від 16.10.2020 №51 (а.с.17) 25.11.2020 №53 (а.с.53) у вказаній квартирі також зареєстрована [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що у КП «Харківводоканал» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2017 по 31.08.2020 у розмірі 1276,24 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2014 по 31.08.2020 у розмірі 11038,72 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.4-7). За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно, нарахування за надані послуги провадяться на чотирьох зареєстрованих у квартирі осіб. Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В ході судового розгляду відповідачами не надано доказів, що хтось із них не проживає за місцем реєстрації. При цьому, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо неналежності наданого представником позивача доказу, а саме гарантійного зобов`язання №261 від 20.06.2018. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, представник позивача вказує, що 20.06.2018 відповідачем [PERSON] підписано гарантійне зобов`язання про погашення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовіведення у розстрочку на 12 місяців (в період з 20.06.2018 по 19.06.2019) (а.с.13). [PERSON] зобов`язалась сплатити виниклу заборгованість за послуги централізованого водопостачання/водовідведення у розмірі 11688,82 грн. Дослідженням наданого доказу встановлено, що реквізити особи, що підписує документ заповнено не коректно, номер паспорта [PERSON] вказано - [NUMBER] . А.с.51 матеріалів справи містить копію паспорта [PERSON] , номер якого [NUMBER] . Також, у вказаному гарантійному зобов`язанні відсутній РНОКПП особи, що його підписує. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наданого доказу, суд приходить до висновку про те, що він не не може бути прийнятий судом. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено. Згідно наданого розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2017 по 31.08.2020 становить 384,06 грн., а за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2017 по 31.08.2020 - 6071,44 грн. (а.с.83-85), яка підлягає стягненню з відповідачів на користь КП «Харківводоканал». Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, позивачем нараховано інфляційні витрати за період з 01.11.2017 по 31.08.2020 в розмірі 789 гривень 91 копійка та 3% річних від простроченої суми в розмірі 413 гривень 78 копійок. Враховуючи, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст..258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.16). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (69,59 %) та стягує з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1462,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial