Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

22.05.2019 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшов даний позов [PERSON] із вимогами стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 11908,10 грн. за кредитним договором б/н від 24.02.2013 року. Вказані вимоги представник позивача обґрунтувала тим, що свої зобов`язання за вказаним договором від 24.02.2013 року позивач АТ КБ "Приватбанк" виконав, надавши кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконав і станом на 18.04.2019 року допустив заборгованість в розмірі 11908,10 грн., яка складається з заборгованості тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також за нарахованими в зв`язку з цим штрафами (а.с.2-6). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 24.05.2019 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.65). Представник позивача при пред`явленні позову до суду одночасно подала клопотання щодо здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] у відповідності до вимог ч.7,8 ЦПК України направлялась копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за зареєстрованим у встановленому законом порядку адресою його проживання (а.с.66), що визначає незалежно від його відсутності за даною адресою належне їх процесуальне вручення, за наслідком чого відзиву на позовну заяву чи інших клопотань відповідача судом не отримано. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що 24.02.2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", згідно Тарифів якої базова процентна ставка 30% річних, з 01.09.2014 року - 34,8% річних, з 01.04.2015 року - 43,2% річних; щомісячний обов`язковий платіж у розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості); а також сплатою пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів у розмірі 0,24% від суми загальної заборогованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом ао процентами на суму від 100 грн., та у розмірі 0,24% від суми загальної заборогованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом ао процентами на суму від 100 грн. тругий місяць поспіль і більше; сплатою штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява від 24.02.2013 року разом з запропонованими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між сторонами кредитний договір, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.26-27). Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п.2.1.1.5.6. Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язання за Договором, - на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (утому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до п.2.1.1.12.10. Умов надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. У відповідності до положень п.2.1.6.14. Умов надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов`язань клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлюється в Тарифах. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24.02.2013 відповідач [PERSON] допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 18.04.2019 року становить 11908,10 грн., що включає в себе: 4514,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2116,70 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3394,49 грн. - заборгованість по пені за прострочене зобов`язання; 839, 58 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), 543,24 грн. (процентна складова) (а.с.21-25). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку, встановленому законом. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що визначається п.3 ч.1 ст.3 ЦК України; відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що заявлена до стягнення серед іншого сума нарахованої пені загалом в розмірі 4234,07 грн. (3394,49 грн. + 839,58 грн.) перевищує встановлене законом обмеження половини заборгованості по кредиту та процентам згідно анкети-заяви від 24.02.2013 року, Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, а тому визначає за необхідне зменшити її до половини основної суми боргу, що становить 3315,40 грн. ((4514,09 грн. + 2116,70 грн.)/2). Відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання, відтак суд приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, та пеня за прострочене зобов`язання на загальну суму 9946,19 грн. (4514,09 грн. + 2116,70 грн. + 3315,40 грн. ) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає частковому задоволенню в цій частині вимог. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів 500 грн. - фіксована частина, та 543,24 грн. - процентна складова, суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.549 ЦПК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно Тарифів банку пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається із пені нарахованої за кожен день прострочення кредиту та пені нарахованої один раз на місяць в розмірі 1% від заборгованості. При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову та прострочених процентів та комісій (п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг). Банком нараховано 3394,49 грн. пені за прострочене зобов`язання, додатково 839,58 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафи: 500 грн. + 543,24 грн., яка складає 5% від 10864,80 грн. - розрахованої позивачем суми загальної заборгованості разом із пенею. Тобто, аналізуючи дані умови та розрахунок заборгованості за кредитом судом встановлено, що за порушення позичальником строків виконання зобов`язання за кредитним договором банком одночасно нараховані пеня та штраф, що вочевидь не узгоджується із вказаними положеннями п.2.1.6.14 Умов надання банківських послуг, згідно яких передбачено альтернативне застосування лише одного з вказаних видів неустойки. Крім того позивачем всупереч положенням ч.2 ст.550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (неустойки). Таким чином позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З огляду на це суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вказаних сум штрафів, решти пені, включаючи суму додатково нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., підстави якої безпосередньо охоплюються умовами нарахування пені за прострочене зобов`язання, які не містять жодних виключень щодо певного прострочення. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду в розмірі 1921 грн. (а.с.1), виходячи з мінімальної ставки судового збору стосовно вимог майнового характеру для юридичної особи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved