Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

04 серпня 2015 року представник позивача ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» за довіреністю [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що 07.05.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11151902000 за умовами якого Банк надав відповідачеві (позичальнику) [PERSON] кредитні кошти у розмірі 64\~000, 00 доларів США (ця сума кредиту на момент укладення договору за курсом Національного Банку України дорівнювала еквіваленту 323\~200, 00 грн.) в розрахунку 12.80 % річних на строк до 06.05.2014 року. Згодом , а саме 08.12.2011 року АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги заборгованості за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк». В забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно а саме нежиле приміщення площею 86,3 кв.м. розташоване за адресою : м. Кривий Ріг , мікрорайон 5 Зарічний 89, нежитлове приміщення № 94. Через неналежне виконання умов кредитного договору відповідачем по справі станом на 15.07.2015 року виникла відповідна заборгованість яка складає 2666228,79 грн. із яких: тіло кредиту - 1026818,15 грн.;відсотки - 1122506,93 грн.;пеня - 483087.74 грн.;сума за ставкою 3% від прострочення заборгованість по тілу - 24933.38 грн.; сума за ставкою 3% від прострочення заборгованості по процентам - 8882,60 грн. Оскільки добровільно вирішити цей спір не можливо, представник позивача звернувся до суду та просить стягнути суму існуючої заборгованості в судовому порядку та просить суд в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором у вищезазначеному розмірі звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення площею 86,3 кв.м. розташоване за адресою м. Кривий Ріг , мікрорайон 5 Зарічний 89, нежитлове приміщення № 94. та визнати за позивачем право власності на це приміщення. Представник позивача ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» [PERSON] до початку розгляду справи надав письмову заяву у якій просить суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак про причини неявки суд не повідомив, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів у відповідності з вимогами ч.1\~ст. 224 ЦПК України\~та постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи доведено наступне. 07.05.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11151902000 за умовами якого Банк надав відповідачеві (позичальнику) [PERSON] кредитні кошти у розмірі 64\~000, 00 доларів США в розрахунку 12.80 % річних на строк до 06.05.2014 року. Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УКСИББАНК» змінено назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», а 08.12.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «[PERSON] банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору Іпотеки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами и ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» набув права вимоги по кредитному договору. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. За умовами договору відповідач [PERSON] прийняв на себе зобовязання повернути у вставлений договором строк суму кредиту та сплатити проценти , комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору. АКІБ «УкрСиббанк» свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів в узгодженому договором розмірі виконав у повному обсязі та спору між сторонами договору із цього приводу не існує. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором тому виникла прострочена заборгованість за кредитом станом на 15.07.2015 року виникла відповідна заборгованість яка складає 2666228,79 грн. із яких: тіло кредиту - 1026818,15 грн.; відсотки - 1122506,93 грн.;пеня - 483087.74 грн.;сума за ставкою 3% від простроченої заборгованість по тілу - 24933.38 грн.;сума за ставкою 3% від простроченої заборгованість по процентам - 8882,60 грн. З метою досудового врегулювання спору між сторонами позивачем на адресу [PERSON] було надіслано лист- вимогу від 03.12.2014 року (вих.. № 31.4 -08/14 004/14) що знаходить підтвердження письмовими доказами які містяться в матеріалах справи, однак вимога позивача була залишена без задоволення. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором [PERSON] на підставі нотаріально завіреного договору іпотеки № 11151902000 З від 07.05.2007 року (договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1426 ) передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення за адресою: м. Кривий Ріг , мікрорайон 5 Зарічний 89, нежитлове приміщення № 94. загальною площею: 86,3 кв.м. кв.м. Отже, правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Вказані положення передбачені умовами Іпотечного договору від 07.05.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та іпотекодавцем. Із застереження, що міститься в Іпотечному договорі видно, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Умовами договору Іпотеки № [NUMBER] З від 07.05.2007 року передбачена можливість задоволення вимог Банку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». Тому суд вважає , що існують правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» на підставі ст.37 ЗУ «Про іпотеку» . Виходячи із письмових матеріалів справи та наданих до справи письмових доказів суд погоджується із розміром вартості іпотечного майна, зазначеного та узгодженого сторонами договору. Також суд приймає до уваги у якості належного доказі під час розгляду справи розрахунок суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір с обов'язковим для виконання сторонами. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до відомостей з державного реєстру іпотек, зареєстрована іпотека на підставі договору купівлі продажу вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» №2949 від 08 грудня 2011 року, приватний нотаріус Київського МНО [PERSON], іпотека зареєстрована 08 грудня 2012 року, реєстратором: Приватний нотаріус [PERSON], реєстраційний номер 4920359, іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк», 34047020. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область м.Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний, будинок №89, приміщення №94 належить [PERSON]. Аналізуючи матеріали справи та наведені норми закону, суд вважає що позовні вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» підлягають задоволенню у повному обсязі. Із матеріалів справи видно, що на підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 03 березня 2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», код ЄДРПОУ 34047020. [PERSON]. З дня свого призначення уповноважена особа Фонду гарантування набула всі повноваження органів управління та органів контролю банку і розпочала здійснювати заходи для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна, захисту інтересів вкладників і кредиторів банку. Відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У звязку із зазначеним вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ч.3 ст. 88 ЦПК України де передбачено, що якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог . З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір який згідно вимог ЗУ «Про судовий збір » за подання заяви матеріального характеру становить 1 відсоток ціни, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже виходячи із суми позовних вимог (2\~666 228,79 грн. ) судовий збір має становити 1 % - 26\~662 грн. 28 коп. , однак враховуючи законодавчо встановлений максимум судового збору з відповідача підлягає стягнути судовий збір у розмірі 5 розмірів мінімальної заробітної плати яка на момент розгляду справи становить 1 378 грн. 00 коп. х 5 = 6\~890 грн. 00 коп.

Outcome: approved