Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2008 року, [PERSON] звернулась до позивача за призначенням тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, оскільки аліменти від батька своєї дитини [PERSON], 1970 року народження, відповідно до виконавчого листа Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2002 року, відповідач повинен був сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян, вона не отримувала. Відповідно до п.8 та п. 9 ст.181 глави 15 ІІІ розділу Сімейного кодексу України, Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189 та на підставі наданих документів, 6 січня 2009 року [PERSON] була призначена тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на 6 місяців, на період з 1 грудня 2008 року по 31 травня 2009 року. В подальшому, для призначення тимчасової допомоги [PERSON] повторно подавала до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради заяви про призначення вищевказаної допомоги. [INFO] року [PERSON], дитині на утримання якої була призначена та виплачена тимчасова державна допомога у зв`язку з тим, що батько ухилявся від сплати аліментів, виповнилось 18 років. За період часу з 01.12.2008 року по 31.05.2014 року перебування [PERSON] в Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську на обліку, як одержувача тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, вона отримала зазначену допомогу на загальну суму 19899 грн. 60 коп. Відповідно до чинного законодавства виплачені [PERSON] кошти у вигляді тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, підлягають поверненню до Державного бюджету батьком дитини - [PERSON], тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Представник позивача до суду не з`явився, попередньо надавши суду заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутності, при цьому зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохають їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. З матеріалів справи вбачається, що згідно даних адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області вх.№ 4137 від 28.08.2014 року, відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, село Прядивка. За вказаною адресою були направлені повістки про виклик до суду, але повернулися з відміткою "За зазначеною адресою не проживає", "За закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд виходячи з вимог чинного закону, наданої згоди представником позивача в письмовій заяві на прийняття рішення в заочному порядку, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Суд, вивчивши обставини заявленого позову, розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України законним є рішення, яке суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що [PERSON], перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради, як отримувач тимчасової державної допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, на дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.30-40). На підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2002 року батько дитини, [PERSON], 1970 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS], повинен сплачувати аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходу громадян (а.с.3). Згідно довідки Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №134-9326 від15.12.2008 року [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа Царичанського районного суду № 14-1998 за період з 01.06.2008 року по 01.12.2008 року на утримання доньки [PERSON] - 1996 року народження (а.с.7). В зв'язку з ухиленням [PERSON] від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], за заявами [PERSON] була призначена тимчасова допомога на утримання доньки [PERSON], [INFO] на період з 01.12.2008 року по 31.05.2014 року на загальну суму 19899 грн. 60 коп. (а.с. 41-42). Судом виходячи з досліджених доказів по справі, встановлено, що відповідач в добровільному порядку суму виплаченої тимчасової допомоги не відшкодував. Ці правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв`язку регулюються наступними вимогами закону. Статтею 16 ч. 2 п. 1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 22 ч. 1 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. У відповідності до ст. 181 ч. 10 СК України, суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Відповідно до п. 2 "Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме", затвердженого Постановою КМУ № 189 від 22.02.2006 року, тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. Відповідно до п. 3 Порядку тимчасова допомога призначається дитині віком до 18 років. Пунктом 12 "Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме", затвердженого Постановою КМУ № 189 від 22.02.2006 року, передбачено, що якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції представника позивача щодо задоволення позовних вимог в письмовій заяві та системного аналізу співмірності заявлених вимог із вимогами закону, суд вважає, що заявлені вимоги Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради до [PERSON] про стягнення суми тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved