Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Представник позивача, діючи в інтересах позивача на підставі договору про надання правничої домомоги від 24.07.2019, звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за життя набула права на земельну частку (пай) в землях, переданих у колективну власність членам сільськогосподарського акціонерного товариства "Ольшаниця", розміщених в адміністративних межах с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Відповідно до свого заповіту від 04.03.1989, посвідченого секретарем виконкому Ольшаницької сільської Ради народних депутатів, все своє майно мати заповідала йому і він прийняв після смерті матері спадщину, оформивши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зазначає, що його матір була членом колгоспу "Комінтерн" по 30.01.1993 рік, а з 30.01.1993 по 15.12.1996 була зарахована до членів с/г АТ " Ольшаниця ". Згідно протоколу від 30.01.1993 № 1 та рішення загальних зборів колгоспників колгоспу було проведено розпаювання майна колгоспу і створено сільськогосподарське акціонерне товариство "Ольшаниця" с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Державний акт на право колективної власності на землю СГАТ "Ольшаниця" отримало 14.01.1995, у доданих до нього списку громадян-членів колективного сільськогосподарсьткого підприємства його мати [PERSON] значиться під номером 346. Вважає, що будучи членом СГАТ "Ольшаниця" станом на день отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, його мати мала право на отримання земельної частки (паю). Разом з тим на її імя помилково не було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай), чим було порушено таке її право. Про вказані обставини він дізнався у червні 2019 від односельців с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Просить визнати за ним у порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] право власності на земельну частку (пай) в розмірі 4,11 умовних кадастрових гектарів в землях, переданих у колективну власність членам сільськогосподарського акціонерного товариства "Ольшаниця", розміщених в адміністративних межах с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Позивач та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими у підготовче судове засідання не зявилися, натомість подали заяви, якими просили розглядати справу у їх відсутності. Відповідач в особі Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області в судове засідання свого представника не направив. Натомість надіслав до суду заяву, якою просив розглянути спір за відсутності свого представника, позовні вимоги визнає та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. За викладеного суд у відповідності до положень ст.ст. 223, 247 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у відсутності сторін та не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, спадкємцем якої за заповітом є позивач. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину на час розгляду спору судом відсутні. 01.07.1997 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Судом також встановлено, що до складу спадщини належить також право померлої на земельну частку (пай) у сільськогосподарському акціонерному товаристві "Ольшаниця" с Ольшаниця Рокитнянського району Київської області відповідно до списку членів СгАТ " Ольшаниця ", що мають право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, отриманого товариством 14.12.1994 року і в якому під № 346 значиться [PERSON]. Про вказану обставину позивачу стало бути відомим лише у червні 2019 року. Сертифікат на право на земельну частку (пай) та Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не виготовлялися та не видавалися. Відповідно до протоколу від 30.01.1993 № 1 та рішення загальних зборів колгоспників колгоспу "Комінтерн" було проведено розпаювання його майна і створено сільськогосподарське акціонерне товариство "Ольшаниця" с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Викладене підтверджується зібраними та дослідженими у справі доказами, якими є: - Свідоцтво про смерть на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , видане 13.12.1996 Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області зі змісту якого вбачається, що остання померла [INFO] ; - Копія заповіту [PERSON] , від 04.03.1986 посвідченого секретатем виконкому Ольшаницької сільської Ради народних депутатів, зі змісту якого вбачається, що все своє майно остання заповідала [PERSON] ; - Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене 01.07.1997 державним нотаріусом Рокитнянської державної нотаріальної контори Київської області, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку, розташованого в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області; - Копія довідки, виданої Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області № 87 від 03.05.2009 про те, що [PERSON] була членом колгоспу "Комінтерн" по 30.01.1993, з 30.01.1993 по 15.12.1996 була членом с/г АТ "Ольшаниця". - Повідомлення відділу у Рокитнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 676/145-19 від 19.07.2019 зі змісту якого вбачається, що СГАТ "Ольшаниця" с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області отримало державний акт на право колективної власності на землю 14.01.1995 серії КВ зареєстрованого за № 2, списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства до державного акта додавались, [PERSON] включена до списку за порядковим номером 346. Згідно наявних Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реєстрація сертифіката на [PERSON] не здійснювалась. проте в архіві Відділу частково відсутні Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) СГАТ "Ольшаниця" на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області , у звязку з чим не має можливості надати повні відомості щодо реєстрації та отримання сертифіката на земельну частку (пай) [PERSON] ; - Копія Державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, виданий сільскогосподарському акціонерному товариству "Ольшаниця" 14.12.1994 із доданою до нього копією списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства у якому під порядквим номером 346 значиться [PERSON]; - Копія Архівної довідки від 25.07.2019 № 06-04/58, виданої архівним відділом Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області із змісту якої вбачається, що згідно протоколу від 30.01.1993 № 1 та рішення загальних зборів колгоспників колгоспу "Комінтерн" було проведено розпаювання його майна і створено сільськогосподарське акціонерне товариство "Ольшаниця" с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. - Довідка Рокитнянської районної державної нотаріальної контори від 04.09.2019 № 1233/нар.02-14. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються земельних та спадкових правовідносин та регулюються положеннями ст.ст. 5, 10 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-1V, п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року, ст.ст. 529- 535 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени недержавного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. В частині першій статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-1V, вказується, що право на земельну частку /пай/ мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також частиною третьою статті 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Оскільки [PERSON] на час одержання СГАТ «Ольшаниця» с.Ольшаниця Рокитнянського району Київської області Державного акту на право колективної власності на землю (14.01.1995) була членом даного товариства, то вона на момент смерті ( [INFO] ) мала право на земельну частку (пай) у землях колективної власності товариства на момент їх розпаювання, а тому на її ім`я помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Згідно ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини. Системний аналіз положень Розділ V11 « Спадкове право » ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 524 ЦК УРСР(чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529- 535 ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР(чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529- 535 ЦК УРСР. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст.525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. На разі, позивач після смерті матері оформив свідоцтво на спадкове майно за заповітом, тому вважається таким, що прийняв спадщину. Зважаючи, що спадкодавиця в особі [PERSON] на час своєї смерті мала право на земельну частку (пай) у СгАТ "Ольшаниця" с. [ADDRESS] Рокитнянського району Київської області, то таке її право в порядку спадкування перейшло до позивача, який прийняв спадщину. Оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на землю на імя спадкодавиці і такий взагалі на її імя ніколи не видавався, як встановлено судом, він не може оформити таке право покійної в порядку спадкування шляхом звернення до нотаріуса з огляду на положення пункту 4.15 Глави 10 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595) в тім, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підстав, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього вказаного Порядку судом у даній справі не вбачається. За викладеного вище слід дійти висновку, що позивач, який прийняв спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлений іншої можливості захистити свої спадкові права, окрім як шляхом визнання його права власності на спадкове майно у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1 ч. 2 Закону України „Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, а рішення суду за вимогами статті 2 зазначеного закону є документом, що посвідчує таке право. Таким чином, підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини спору та вказані правові підстави, позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384.20 грн. Окрім того, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України інша частина сплаченого судового збору в сумі 384.20 грн. підлягає стягненю на його користь з відповідача у справі.

Outcome: approved