Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

30.07.2021 адвокат Назаренко В.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 20.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером 20642 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 11466,03 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, оскільки вчинення виконавчого напису можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору та за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.08.2021 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. належним чином засвідчену копію виконавчого напису та матеріалів нотаріальної справи № 20642 від 20.04.2021 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 11466,03 грн., а також витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. належним чином засвідчену копію виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №20642, виданого 20.04.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 11466,03 грн., за яким відкрито виконавче провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні суду не подавалися. 14.09.2021 від відповідача ТОВ «Фінпром маркет» до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій відповідач позовні вимоги позивача визнав та не заперечував проти визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 20.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером №20642. Просив стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. Просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1907,00 грн. Також, 14.09.2021 від відповідача ТОВ «Фінпром маркет» разом із заявою про визнання позовних вимог надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. За ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Оскільки позивач згоди на врегулювання спору за участю судді не надав та не звертався із відповідною заявою врегулювання спору за участю судді не здійснювалося. Треті особи письмових пояснень по суті справи суду не подавали. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позивача, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 20.04.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №20642, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість в сумі 11466,03 грн., за кредитним договором №700725 від 13.03.2019, укладеним з ТОВ «Авентус Україна», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінпром маркет». Примусове виконання виконавчого напису №20642, вчиненого 20.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., здійснює приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю., виконавче провадження 65603085. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як передбачено в п. п. 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 2-2 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом "2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20.04.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як зазначила Велика палата Верховного суду у Постанові від 15 січня 2020 року, ухваленій в цивільній справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557 цс 19, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними. Будь-яких доказів про те, що право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінпром маркет», суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 20.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером 20642 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 11466,03 грн. таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 454,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, решта сплаченого позивачем судового збору у розмірі 681,00 грн. підлягає поверненню позивачу із державного бюджету. Також, позивач просила стягнути на її користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Представник відповідача у свою чергу просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню, до 1907,00 грн., що складає середню вартість послуг по аналогічним справах. Суд не погоджується із позицією представника відповідача, виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне з відповідача на користь позивача також стягнути судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., які підтверджуються наданими позивачем копією договору на надання правової допомоги №34 від 23.07.2021, детальним описом виконаних робіт за договором на правничу допомогу, копією квитанції до прибуткового касового ордеру №34 від 23.07.2021. На підставі викладеного,

Outcome: approved