Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

27 січня 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Ганчеву М.А. звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, матеріальних збитків і витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 13 вересня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018080130003068 було внесено відомості про вчинення злочину з правовою кваліфікацією ч.1 ст.249 КК України. Особами, яким 26 вересня 2018 р. було повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину, та надалі вручено обвинувальний акт, є позивач та його батько - [PERSON] . Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось слідчим відділом Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області під процесуальним керівництвом Бердянської місцевої прокуратури Запорізької обласної прокуратури. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 р. позивача та його батька визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю вини та виправдано. Вирок суду набрав чинність 12 жовтня 2020 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом, ухвалою якого залишено апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін. У касаційному порядку вирок не оскаржувався. Позивач зазначає, що через несправедливі дії правоохоронних органів відносно нього та його батька, він став агресивним, був вимушений змінити свій звичний образ життя на постійні слідчі дії, судові засідання та консультації з адвокатом. Все це супроводжувалось постійним страхом за свою долю, за можливе притягнення до кримінальної відповідальності. Він постійно знаходився в емоційному збудженні та стресі. Кримінальним провадженням йому та його батьку інкримінувалося спричинення шкоди у розмірі 63 716 гривень, що за курсом долару США на той час було еквівалентно 2500 доларів США. Для жителя сільської місцевості, який не мав постійного джерела доходу та мав на утриманні дружину та малолітню дитину, це була дуже значна сума. Страх, що з позивача стягнуть цю суму або звернуть стягнення на належне йому майно, постійно супроводжував його. У зв`язку із незаконним переслідуванням протягом більше двох років позивач хвилювався за свою долю, за долю свого малолітнього сина, якого він утримує. Позивач також переживав значні хвилювання і за долю свого батька, який страждав серцевою недостатністю і через постійний стрес був вимушений додатково приймати ліки, у тому числі і під час судових засідань. Крім того, він був змушений отримувати кваліфіковану правничу допомогу, що вимагало додаткових зусиль, часу, коштів. Будучи чесною та порядною людиною, позивач користувався великим авторитетом односельчан, однак надумане кримінальне провадження перечеркнуло весь його авторитет і завдало йому душевних страждань. У нього суттєво погіршились відносини з оточуючими, в чиїх очах він став «злочинцем», цим самим були порушені його нормальні життєві зв`язки, принижено честь та гідність. Для відновлення попереднього психологічного стану, здоров`я та життєвих зв`язків, формування звичного укладу життя необхідно вживати значних додаткових зусиль. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 147290,00 гривень, яку просить стягнути з Держави Україна на свою користь, та яка розрахована відповідно до ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік». Крім того, позивач просить стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 62 000 гривень і матеріальні збитки, пов`язані зі знищенням законно виловленої ним риби у сумі 1178 гривень. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізькій області підтримала позицію органу, який вона представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області суду наданий відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився повністю, зазначивши, що позивачем не вірно підрахований загальний час перебування під слідством і судом, а право на відшкодування моральної шкоди визначається, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до постановлення виправдувального вироку, тобто з 20.09.2018 р. (дата пред`явлення підозри) до 09.12.2019 р. (винесення виправдувального вироку). Також вказує, що позивачем не зазначено, які саме страждання мали місце та внаслідок діяльності яких органів вони були отримані, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані належними, допустимими і достатніми доказами. Щодо стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної зі знищенням майна позивача, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження права власності на виловлені бички, а лист ПП «РКП «Маяк» щодо вартості свіжомороженого бичка промислового розміру не може підтверджувати його вартість, оскільки ПП «РКП «Маяк» не наділено повноваженнями щодо визначення ринкової вартості свіжомороженої риби. Крім того, вважають, що вимога про стягнення вартості риби з ГУНП в Запорозькій області та Запорізької обласної прокуратури не підлягає задоволенню через те, що відсутній склад цивільно - правового правопорушення (дія, вина, причинно - наслідковий зв`язок та шкода), оскільки риба була знищена на підставі вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ухваленого 09.12.2019 року у відповідності до ст. 100 КПК України. Звернули увагу на п. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду» , який у свою чергу не містить підстав для відшкодування вартості майна знищеного за вироком суду. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів участі представника у судових засіданнях, а витрати є завищеними та неспівмірними з обсягом наданих послуг адвоката. В судовому засіданні представник відповідача - Запорізької обласної прокуратури підтримала позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Так, згідно відзиву на позов Запорізька обласна прокуратура позовні вимоги не визнала, зазначивши, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», і що позивач перебував перед кримінальним переслідуванням 24 місяці та 17 днів. Щодо витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги відповідач вказує на необхідність застосування п.10 Положення про застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», згідно з яким до цих сум відносяться суми, сплачені за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. В судовому засіданні представник третьої особи - Державної казначейської служби України підтримала позицію органу, який вона представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у поясненні на позовну заяву. Третьою особою суду надані пояснення на позовну заяву, у яких зазначено, що стягнення грошових коштів з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку не здійснюється, а з метою виконання рішень про стягнення коштів з державних і місцевих бюджетів в Державній казначейській службі відкривається відповідний рахунок. Щодо відшкодування моральної шкоди посилається на ст.1176 ЦКУ та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначаючи, що позивач має зазначити, у чому полягає шкода і якими неправомірними діями вона завдана, а зазначені моральні страждання є лише припущенням. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що позивач не звертався до відповідних органів з метою відшкодування йому цих витрат. Про відшкодування матеріальних витрат третя особа зазначає, що бичок не є власністю позивача, а тому не має права на відшкодування йому шкоди у зв`язку з його знищенням. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Вироком Бердянського міськрайонного суду від 09 грудня 2019 р. у справі №310/9168/18 [PERSON] та позивача визнано невинуватими, та виправдано за недоведеністю вчинення ними злочину, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України (а.с. 13-16). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 9 грудня 2019 року відносно [PERSON] , виправданого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України залишено без змін ( зворотна частина а.с.16). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94-ВР. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі статтею 3 Закону N 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Частинами першою та другою статті 12 Законом N 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції. Зазначені положення кореспондуються з роз`ясненнями в пункті 13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно яких розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Аналізуючи вищенаведене, суд погоджується з викладеною у позовній заяві позицією, що законодавством визначено нижню межу розміру відшкодування моральної шкоди, проте розмір такого відшкодування визначається судом у кожному конкретному випадку окремо з урахуванням глибини моральних страждань особи, виходячи з принципів розумності та справедливості. Як встановлено, позивач протягом 24 місяців і 17 днів перебував під слідством та судом, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в справі N 569/1799/16-ц від 10.10.2019 року). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 515/211/15-ц. Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованому йому злочині, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеного кримінального провадження та розгляду кримінального провадження, що призвели до зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. При цьому суд враховує, що відповідно до виправдувального вироку позивач не мав судимостей, тому його участь у процесуальних діях, є незвичним процесом у його життєвому укладі. Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, заподіяної [PERSON] суд приймає до уваги те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Але у будь-якому випадку розмір шкоди не може бути меншим за гарантований Законом № 266/94-ВР. При визначені розміру відшкодування, спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування [PERSON] під слідством та судом, втручання у приватне життя позивача, характер і обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнавав позивач протягом цього часу, у зв`язку з чим йому довелося змінювати усталений спосіб життя, а також враховуючи те, що під час досудового розслідування до [PERSON] були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, проводилися слідчі дії, зокрема арешт майна, а саме катеру «Стріла» з бортовим номером [NUMBER] з підвісним двигуном «SUZUKI» потужністю 225 кінських сил, внаслідок чого останній був позбавлений права відчуження вказаного майна на підставі ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2018 року. Враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, тривалість моральних страждань, які продовжувалися і після набрання виправдувальним вироком законної сили, а тому суд приходить до висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 147290 грн., що, на думку суду, відповідатиме засадам розумності, поміркованості та справедливості. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить із наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VІ встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VІ видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У наданій позовній заяві позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу, зазначаючи, що згідно п.4.11. договору про надання правової допомоги №б/н від 20 листопада 2018 року сума гонорару за здійснення захисту позивача становить: 27 000 гривень за участь захисника у суді першої інстанції, 20 000 гривень за участь захисника у суді апеляційної інстанції. Згідно п.4.12 цього ж договору позивач має сплатити додатково 15 000 гривень у разі винесення виправдувального вироку, який набере законної сили. Враховуючи, що захисник позивача брав участь у судах першої та апеляційної інстанціях, а також той факт, що у цій справі було винесено виправдувальний вирок, позивачем було сплачено 62 000 гривень. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду прибутковий касовий ордер №1/2111 від 21.11.2018 р., за яким від позивача прийнято 13500 грн.; акт виконаних робіт №1/09122019 від 09.12.2020 р., за яким захисник надав позивачу послуги на суму 13500 грн.; прибутковий касовий ордер №1/0912 від 10.12.2019 р., за яким від позивача прийнято 13500 грн.; прибутковий касовий ордер №1/2603 від 26.03.2020 р., за яким від позивача прийнято 10000 грн; акт виконаних робіт №1/12102020 від 12.10.2020 р., за яким захисник надав позивачу послуги на суму 10000 грн; прибутковий касовий ордер №1/1310 від 13.10.2020 р, за яким від позивача прийнято 10000 грн. та №1/0112 від 01.12.2020 р. на суму 15000 грн.(а.с. 25-32). Вартість наданих послуг визначена у загальній сумі 62000,00 грн., які сплачено позивачем, що підтверджується квитанціями. Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 311/842/17 на підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, суд дослідив журнали судових засідань у справі за обвинуваченням позивача, відповідно до яких захисник брав участь у підготовчому судовому засіданні, допиті свідків, обвинувачених, дослідженні доказів, судових дебатах, розгляді апеляційної скарги в Запорізькому апеляційному суді. Суд визнає розмір витрат на правничу допомогу співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони, і тому вони підлягають стягненню на користь позивача. Щодо відшкодування матеріальних збитків, спричинених позивачу внаслідок знищення 1874 особин бичка, суд зазначає: Виправдувальним вироком відносно позивача встановлено його невинуватість у вчиненні незаконного зайняття рибним промислом. Отже, риба, виловлена позивачем і його батьком, була добута законно. Крім того, вилов 1874 особин бичка був здійснений в порядку спеціального використання, про що зазначено у виправдувальному вироку, оскільки у позивача був наявний дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах. Таким чином, відповідно до ст.37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» - водні біоресурси, вилучені в порядку спеціального використання, є власністю користувачів з моменту, коли вони потрапили до знарядь вилову. Отже, ствердження позивача про те, що 1874 особин бичка є його власністю, є обґрунтованим. Позивачем було надано лист Азовського рибоохоронного патруля від 22.01.2021 р. №1-8-19/86-21 вага вилученої у позивача бичка становить 62 кг. (а.с. 22). Одночасно із цим, позивачем було надано довідку приватного підприємства «РКП «Маяк», №05 від 21.01.2021 р., відповідно до якої вартість 1 кг свіжовиловленого бичка промислового розміру станом на 13.09.2018 р. становить 19 грн.(а.с. 24). Згідно ЄРДПОУ видами діяльності ПП «РКП «Маяк» є морське рибальство (КВЕД 03.11.), торгівля іншими продуктами харчування, у тому рибою, ракоподібними та молюсками (КВЕД 46.38.), тому суд враховує дану довідку як належний та допустимий доказ. Згідно виправдувального вироку відносно позивача останній здійснив вилов вилученого бичка за допомогою напівмеханізованої бичкової драги з кроком вічка 20 мм. Відповідно до підпункту 3 пункту 11 Режиму рибальства в басейні Азовського моря у 2018 році, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.12.2017 р. №710, мінімальний розмір бичка, допустимого до вилову (промисловий розмір) - 10 см, мінімально допустимий розмір вічка в літньо-осінньо-зимовий період у бичкових драгах і волоках у матні та приводах а = 18 мм, у крилах а = 20 мм. Таким чином, позивач здійснив лов бичка напівмеханізованою бичковою драгою з мінімально допустимим розміром вічка, у зв`язку із чим виловити бичка непромислового розміру (менше 10 см) з допомогою такого знаряддя лову неможливо. Суд критично ставиться до думки Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, щодо вимоги про стягнення вартості риби з ГУНП в Запорозькій області та Запорізької обласної прокуратури через знищення риби на підставі вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ухваленого 09.12.2019 року у відповідності до ст. 100 КПК України, з огляду на те, що виправдувальний вирок набрав законної сили, а Бердянський міськрайонний суд Запорізької області, вирішуючи питання про долю речових доказів керувався у відповідності до чинного процесуального законодавства та у законний спосіб. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст. 7, пунктів 1, 2 ст. 23 Бюджетного Кодексу - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про державний бюджет України". Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Також, відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Таким чином позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved