Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 06 вересня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «ЛУКА-КРИМ». В обгрунтування позовних вимог вказувала, що звільнена з посади фармацевта аптеки № 3 за власним бажанням, але не ознайомлена з наказом, не отримала трудової книжки та з нею не був проведений повний розрахунок. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. 09.12.2019 року позивач [PERSON] скерувала до суду заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи заяву тим, що 01 березня 2019 року вона прийнята на посаду фармацевту в аптеку № 3 ТОВ «Лука-Крим» на підставі наказу № 7-К від 28.03.2019 року. 01 березня 2019 року між ТОВ «Лука-Крим», в особі директора, та членами колективу Аптеки №3, в особі керівника колективу Бабич А.В., укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, за яким колектив приймає на себе колективну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження лікарських засобів, виробів медичного призначення, переданих для продажу в аптеці, грошової виручки, отриманої від покупців, майна та інших цінностей, що знаходяться в аптеці. 16 липня 2019 року позивачка подала директору ТОВ «Лука-Крим» [PERSON] заяву про звільнення з роботи за власним бажанням через два тижні з дня подання заяви. У день звільнення їй не було видано належним чином оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення, та не проведено остаточний розрахунок. 05 серпня 2019 року вона звернулась до директора ТОВ «Лука-Крим» із заявою про проведення остаточного розрахунку та вручення трудової книжки. У зв`язку з не проведенням відповідачем розрахунків по заробітній платі, та ненаданням документів, працівниками Аптеки №3 ініційовано звернення до Управління Держпраці у Черкаській області для проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання з питань дотримання законодавства про працю. З листа Управління Держпраці у Черкаській області від 18.09.2019 №8170/01-23/5239 їй стало відомо, що адміністрацією ТОВ «Лука-Крим» видано наказ від 02.08.2019 щодо проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, наявних грошових коштів в касі, вилучених грошових коштів в сейфі та інвентаризацію основних засобів, малоцінних та швидкозношувальних предметів в Аптеці № 3 з 03.08.2019 по 04.08.2019. Наказом ТОВ «Лука-Крим» від 04.08.2019 №2-Інв-Аз/19 працівники Аптеки № 3 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на період службового розслідування до 19.08.2019 з подальшим звільненням. Наказом ТОВ «Лука-Крим» №12-К від 09.08.2019 її звільнено з посади фармацевта Аптеки № 3 з 19.08.2019 у зв`язку з втратою довір`я, згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України; зобов`язано провести нарахування та виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 5 календарних днів за період роботи з 23.05.2019 по 04.08.2019. До її трудової книжки було внесено наступні записи: запис №14 «09.08.2019. Звільнена з посади фармацевта аптеки №3 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; підстава: наказ №12-К від 09.08.2019»; запис №14 «19.08.2019. Запис №13 недійсний. Звільнена з займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я; підстава: наказ №12-К від 09.08.2019». Вважає її звільнення незаконним, оскільки винних дій, які б призвели до заподіяння шкоди підприємству не допускала, причину виникнення нестачі матеріальних цінностей та виявлення винних осіб не встановлено, службове розслідування за фактом виявлення нестачі матеріальних цінностей не проводилось, відтак відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення її у зв`язку з втратою довір`я. 01.03.2019 року з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Вина працівника повинна бути доведена власником або уповноваженим ним органом фактами і об`єктивними обставинами, що свідчать про винні дії працівника, наприклад, систематична нестача довірених йому цінностей, безвідповідальне, халатне відношення до своїх трудових обов`язків, порушення правил торгівлі, крадіжки тощо. Конкретними фактами можуть бути обмірювання, обважування покупців, завищення ціни, привласнення матеріальних цінностей тощо. Вважає її звільнення незаконним, оскільки винних дій, які б призвели до заподіяння шкоди підприємству не допускала, причину виникнення нестачі матеріальних цінностей та виявлення винних осіб не встановлено, службове розслідування за фактом виявлення нестачі матеріальних цінностей не проводилось. Також зазначає, що з наказом про проведення планової або позапланової інвентаризації та з актом її не ознайомлено, при проведенні інвентаризації вона була відсутня, пояснення з приводу виявлених порушень у неї не відбирались. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. 16.10.2019 року відповідач видав їй трудову книжку. Днем її звільнення є 16.10.2019 - день, коли їй видано трудову книжку. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Враховуючи вищевстановлені обставини справи, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Лука-Крим» від 19.08.2019 року №12-К про припинення трудового договору з [PERSON] ; змінити дату звільнення та формулювання причини звільнення і вважати [PERSON] звільненою з посади фармацевта Аптеки №3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Лука-Крим» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 16 жовтня 2019 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2019 по день прийняття судом рішення у справі, стягнути з відповідача середні заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 19.08.2019 по 16.10.2019, стягнути з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди, стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 11 500 грн, відповідно до ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону України "Про судовий збір" звільнити її від оплати судового збору, оскільки майновий стан позивачки не дозволяє сплатити судові витрати в зв`язку з тим, що через звільнення за втратою довіри не має можливості працевлаштуватись і має на утримання неповнолітню дитину. 30 січня 2020 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки заробітної плати при звільненні, в якому зазначає, що згідно наказу № 7-к від 28 лютого 2019 року позивач була прийнята на роботу на посаду фармацевта в аптеку № 3 ТОВ «Лука-Крим» з 01 березня 2019 року, про що зроблено записи в трудовій книжці позивачки. При прийомі на роботу позивач під підпис була ознайомлена з договором про колективну відповідальність та договором про повну матеріальну відповідальність. За наказом №12-к від 09 серпня 2019 року позивач звільнена із займаної посади згідно з п.2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я, про що зроблено запис №14 в трудовій книжці позивача. Щодо хронології подій, керівництво ТОВ «Лука-Крим», проаналізувавши фінансово-господарську діяльність аптеки №3 за останні три місяці, дійшло висновків про можливі порушення з боку працівників аптеки №3. З метою перевірки був виданий наказ по підприємству від 02 серпня 2019 року №2-П про проведення інвентаризації з 03 серпня по 04 серпня 2019 року в аптеці №3. З даним наказом під підпис була ознайомлена позивачка. В процесі інвентаризації був складений акт №1 від 03 серпня 2019 року про інвентаризацію наявності грошових коштів, а також акт від 03 серпня 2019 року про результати інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Підписи під зазначеними актами позивач відмовилась ставити хоча була ознайомлена з їх змістом шляхом зачитування вголос членами інвентаризаційної комісії у її присутності, про що складено акт від 03 серпня 2019 року та акт від 04 серпня 2019. За підсумками інвентаризації в аптеці № 3 були складені відомість інвентаризації №ЗАЗ-Ин-0000002 від 03 серпня 2019 року - на суму нестачі у розмірі 33605,83 грн., акт №3 від 03 серпня 2019 року «Залишки прострочених лікарських препаратів на 03 серпня 2019 року» - на суму 8101,21 грн., акт №4 від 03 серпня 2019 року «Реєстр накладних на самовільне здійснення повернень лікарських препаратів» на суму 14634,47 грн. На зазначений акт позивачем на ім`я відповідача була написана пояснююча. За підсумками проведеної інвентаризації був виданий наказ №2-інв.-А3/19 від 04 серпня 2019 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] , [PERSON] [PERSON] ». Підпис під зазначеним наказом позивач відмовилась ставити, хоча була ознайомлена з його змістом шляхом зачитування вголос членами інвентаризаційної комісії у її присутності, про що складено акт від 04 серпня 2019 року про ознайомлення працівників аптеки №3 ТОВ «Лука-Крим» з наказом №2-інв.-А3/19 від 04 серпня 2019 року та акт від 04 серпня 2019 року про поінформування працівників аптеки №3 ТОВ «Лука-Крим» про необхідність, з`явитись 19 серпня 2019 року для оформлення звільнення. Встановлено, що позивач, відповідно до звітів про рух грошових коштів по аптеці за період з 08 липня 2019 року по 21 липня 2019 року через аптеки №3, без відома відповідача отримала аванс по заробітній платі за липень 2019 року в розмірі 4000 грн. Відповідно до наказу від 02 січня 2019 року №1-ОД «Щодо запровадження режиму підсумкового обліку робочого часу» для працівників аптеки встановлений підсумковий облік робочого часу з річним обліковим періодом. Наказом по підприємству від 04 вересня 2017 № 8/17-ОД «Про затвердження Положення про оплату праці та Умов оплати праці фармацевтичних працівників» затверджено Положення про оплату праці та умови оплати праці фармацевтичних працівників, згідно яких встановлена почасова оплата праці, з виплатою заробітної плати. 22 числа поточного місяця - виплачується заробітна плата за першу половину місяця з 01 по 15. 06 числа наступного місяця - виплачується заробітна плата за другу половину місяця з 16 по 30 (31). Позивач не з`явилась до офісу підприємства для отримання авансу по заробітній платі за липень 2019 року, про що складені акти від 22.07.2019 та від 24.07.2019 «Про неотримання заробітної плати». Відповідачем звичайними поштовими листами № 3 від 22.07.2019 та № 6 від 24.07.2019 було повідомлено позивача про необхідність з`явитися для отримання авансу по заробітній платі за липень 2019 року. Кошти авансу за липень 2019 року були депоновані згідно відомості про виплату готівки № 36 від 22.07.2019 року. Позивач не з`явилась 06 серпня 2019 року для отримання заробітної плати за липень 2019 року до офісу підприємства, про що складено відповідний акт від 06 серпня 2019 року «Про неотримання заробітної плати». Відповідачем звичайним поштовим листом №10 від 06 серпня 2019 року, відправленим за адресою позивача, було повідомлено позивача про необхідність з`явитись для отримання заробітної плати за липень 2019 року. Кошти заробітної плати за липень 2019 року були депоновані згідно відомості на виплату готівки №41 від 06 серпня 2019 року. Позивач не з`явилась 08 серпня 2019 року для отримання заробітної плати за липень 2019 року до офісу підприємства, про що складено відповідний акт від 08 серпня 2019 року «Про неотримання заробітної плати». Відповідачем звичайним поштовим листом № 13 від 08 серпня 2019 року, відправленим за адресою позивача, було повідомлено позивача про необхідність з`явитись для отримання заробітної плати за липень 2019 року. 09 серпня 2019 року [PERSON] - завідувач аптеки №3, ввела в оману головного бухгалтера відповідача [PERSON] , в результаті чого остання внесла неправдиві дані за № 13 в трудову книжку позивача. Копія пояснювальної записки головного бухгалтера ТОВ «Лука-Крим» [PERSON] додається. Позивач не з`явилась до офісу підприємства 19 серпня 2019 року для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахункових, про що було складено акт від 19 серпня 2019 року. Відповідачем рекомендованим листом 19 серпня 2019 року відправлено за адресою позивача повідомлення про необхідність з`явитись 23 серпня 2019 року для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахункових. Кошти заробітної плати за фактично відпрацьовані години в серпні 2019 року були депоновані згідно відомості на виплату готівки № 42 від 19 серпня 2019 року. Позивач не з`явилась до офісу підприємства 23 серпня 2019 року для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахункових. Відповідачем рекомендованим листом 28 серпня 2019 року відправлено за адресою позивача повідомлення про необхідність з`явитись 03 вересня 2019 року для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахункових. Позивач не з`явилась до офісу підприємства 03 вересня 2019 року для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахункових, про що було складено акт від 03 вересня 2019 року. Відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування № 945 від 16 вересня 2019 року управлінням Держпраці у Черкаській області проведено перевірку дотримання трудового законодавства на ТОВ «Лука-Крим». За результатами якої складено акт від 18 вересня 2019 року № ЧК-446/375/АВ. Управління Держпраці в Черкаській області порушень з боку відповідача при звільненні позивача не встановило. 16 жовтня 2019 року позивач з`явилась в офіс підприємства, отримала під підпис копію наказу про звільнення та трудову книжку, а також розрахункові згідно відомості на виплату готівки №56 від 16 жовтня 2019 року. Просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки порушень з боку відповідача не вбачається. 6 червня 2020 року представник відповідача скерував до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, який обґрунтував тим, що при подачі заяви про збільшення немайнових позовних вимог позивач в порушення процесуального закону одночасно змінив предмет і підставу позову. Відповідно до ст.233 КЗпПУкраїни працівник може звернутись до суду у спорах про звільнення у місячний строк з дня вручення йому наказу про звільнення або дня видачі трудової книжки. 16 жовтня 2019 року позивач з`явилась в офіс підприємства, отримала під підпис наказ про звільнення та трудову книжку, а також розрахункові згідно відомості на виплату готівки №56 від 16 жовтня 2019 року. Таким чином строк звернення до суду з вирішенням спору про звільнення закінчився 16.11.2019 року, однак позивач скерувала до суду заяву лише 09 грудня 2019 року. Позивач зазначає, що подала заяву про звільнення 16 липня 2019 року директору, однак [PERSON] не отримувала дану заяву, оскільки в даний день працювала в аптеці № 6 ТОВ «Медстар-2000». Позивач зазначає, що 05 серпня 2019 року вона звернулася до директора з заявою про проведення остаточного розрахунку та вручення трудової книжки, однак дане висловлювання є нікчемним, так як директор ТОВ «Лука-Крим» [PERSON] не отримувала зазначену заяву. Позивач не надав допустимих, достатніх та достовірних доказів отримання відповідачем заяви від 05 серпня 2019 року. Позивач зазначає, що з наказом про проведення планової або позапланової інвентаризації та з актом вона не була ознайомлена, при проведенні інвентаризації була відсутня, пояснення з приводу виявлених порушень у неї не відбирались, однак дане висловлювання є неправдивим і спростовується доказами, а саме наказом від 02.08.2019 р. № 2-П, актом № 1 від 03.08.2019 року, атом № 4 від 03.08.2019 року, наказом № 2-інв.-АЗ/19 від 04.08.2019р. Крім того, позивач, намагаючись створити уявлення потерпілої сторони, намагаючись уникнути повернення ТОВ «Лука-Крим» боргу по недостачі, який виник у неї як матеріально - відповідальної особи, не йшла на підприємство для вирішення конфліктної ситуації, а звернулась до управління Держпраці у Черкаській області із заявою про порушення щодо неї вимог трудового законодавства, підкреслюючи таке, і не повідомляючи водночас про реальні обставини свого звільнення і про те, що вона не зверталася до Відповідача за розрахунком. Відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування №945 від 16 вересня 2019 року управлінням Держпраці у Черкаській області проведено перевірку дотримання трудового законодавства на ТОВ «Лука-Крим». За результатами якої складено акт від 18 вересня 2019 року №ЧК-446/375/АВ. Згідно висновків порушень при звільненні позивача не виявлено, що засвідчує відсутність відповідача в несвоєчасному проведення позивачем розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки. Позивачем у заяві про збільшення позовних вимог не було надано доказів наявності моральної шкоди, зокрема, заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, відсутність доказів про відмову у працевлаштуванні у зв`язку з записом у трудовій книжці, а також позивач не зміг пояснити, з чого він виходить, визначаючи розмір такої шкоди - відповідач вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивачка та її представник адвокат Орленко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задоволити з підстав, викладених у позові тв відповіді на відзив. Додатково пояснили, що будь-яких листів про необхідність явки для отримання трудової книжки та розрахунку позивачка не отримувала, навпаки неодноразово зверталась з даного приводу до керівника товариства [PERSON] як особисто , так і через адвоката. Додані до відзивів матеріали не містять опису вкладення вмісту поштової кореспонденції, яка надсилалась позивачці. Також вказували, що заяву від 16 липня 2019 року про звільнення за власним бажанням позивачка надала особисто керівнику та підтвердженням даного факту є запис у трудовій книжці про звільнення позивачки за власним бажанням із зазначенням наказу, хоч цей запис і був в подальшому відповідачем визнаний недійсним через зміну наказу відповідачем. Крім того, вказували, що при збільшенні позовних вимог позивач не змінила підстави первісного позову про порушення трудових прав при звільненні, також заперечили пропуск процесуального строку при збільшенні позовних вимог у грудні 2019 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах. Додатково пояснила, що з боку відповідача вжиті всі заходи для повідомлення позивачки з`явитись для отримання належних їй коштів та трудової книжки, описи вкладення представник відповідача може надати за потреби. Також категорично заперечувала отримання від позивачки 16 липня 2019 року заяву про звільнення за власним бажанням та щодо недійсного запису у трудовій книжці вказувала, що з даного приводу їй була надання пояснювальна записка головного бухгалтера про здійснення останньою вказаного запису без погодження з директором, також керівником відповідний запис не підписаний та відповідний наказ не виносився. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Хід розгляду справи 10 вересня 2019 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальність «ЛУКА-КРИМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки заробітної плати при звільненні. 23 вересня 2019 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито спрощене позовне провадження за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальність «ЛУКА-КРИМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки заробітної плати при звільненні, задоволене клопотання позивачки про витребування доказів у відповідача - довідок про щодо суми заборгованості по заробітній платі та розміру середнього заробітку [PERSON] , а також копію колективного договору. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] виділені в окремі провадження. 10 січня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України для забезпечення об`єктивного та всебічного розгляду справи витребувано від УПФУ в м. Черкаси відомості про заробітну плату [PERSON] за даними персоніфікованого обліку за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р., оскільки ухвала про витребування доказів відповідачем залишена без виконання. 30 січня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси продовжено Товариству з обмеженою відповідальність «ЛУКА-КРИМ» строк для подачі відзиву на позовну заяву. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до наказу від 28.02.2019 року № 7-К ТОВ «Лука-Крим» [PERSON] прийнята на роботу до ТОВ «Лука-Крим» на посаду фармацевта Аптеки № 3 з 01.03.2019 року, з погодинною оплатою праці згідно штатного розпису з повною матеріальною відповідальністю. 01.03.2019 року між ТОВ «Лука-Крим» та [PERSON] підписано договір про повну матеріальну відповідальність. 01.03.2019 року між ТОВ «Лука-Крим» та [PERSON] та іншими членами колективу аптеки № 3 підписано договір про колективну матеріальну відповідальність. Відповідно до листа від 22.07.2019 року Вих № 3 повідомлено позивача про те, що їй необхідно з`явитися для отримання авансу по заробітній платі за липень 2019 року. 22.07.2019 року складено акт про те, що [PERSON] не з`явилася для отримання авансу по заробітній платі за липень 2019 року. Відповідно до листа від 24.07.2019 року Вих № 6 повідомлено позивача про те, що їй необхідно з`явитися для отримання авансу по заробітній платі за липень 2019 року. 24.07.2019 року складено акт про те, що [PERSON] не з`явилася для отримання авансу по заробітній платі за липень 2019 року. Відповідно до звіту про рух грошових коштів по аптеці за період з 08 липня 2019 року по 21 липня 2019 року через аптеки №3 позивачка розписалась у отриманні авансу по заробітній платі за липень 2019 року в розмірі 4000 грн. Наказом від 02.08.2019 року № 2-П ТОВ «Лука-Крим» наказано провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, наявних грошових коштів в касі, вилучених грошових коштів в сейфі та інвентаризацію основних засобів, малоцінних та швидкозношувальних предметів в Аптеці № 3. Інветаризацію почати з 03.08.2019 року, закінчити 04.08.2019 року. Відповідно до акту № 1 від 03.08.2019 року про інвентаризацію наявності грошових котів встановлено обсяг цінностей, а саме 599,63 грн. в касі, 135800 в сейфі. Відповідно до акту № 2 про результати інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що зберігаються в аптеці № 3 ТОВ «Лука-Крим» встановлено нестачу в сумі 33 605,83 грн. 03.08.2019 року складено акт про відмову від підпису розписки в АКТІ № 2 про результати інвентаризації наявних товарно-матеріальних цінностей Аптеки № 3 ТОВ «Лука-Крим» від 03.08.2019 р. 04.08.2019 року Наказом відсторонено від роботи [PERSON] на підставі результатів проведеної 03-04 серпня 2019 року інвентаризації наявних товарно-матеріальних та грошових коштів Аптеки № 3 ТОВ «Лука-Крим» . 04.08.2019 року складено акт про ознайомлення працівників Аптеки № 3 ТОВ «Лука-Крим» з Наказом № 2-інв-А3/19 від 04.08.2019 року. Даний наказ зачитано в голос в їх присутності. 04.08.2019 року складено акт про поінформування працівників Аптеки № 3 ТОВ «ТОВ «Лука-Крим» про необхідність з`явитися 19.08.2019 р. для оформлення звільнення. 04.08.2019 року складено акт про те, що [PERSON] відмовилася ознайомитися з актом № 2 про результати інвентаризаційних наявних товарно-матеріальних цінностей від 03.08.2019 року та надати письмові пояснення стосовно виникнення нестачі в розмірі 33 605,83 грн.. 06.08.2019 року Вих. № 10 ТОВ «Лука-Крим» повідомлено позивача про те, що їй необхідно з`явитися для отримання заробітної плати за липень 2019 року. 08.08.2019 року Вих. № 13 повідомлено позивача про те, що вона повинна з`явитися для заробітної плати за липень 2019 року. Відповідно до наказу № 12-К від 10.08.2019р. про припинення трудового договору позивачку звільнено 19.08.2019 року з посади фармацевта Аптеки № 3 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я з проведенням нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 5 календарних дні за період роботи з 23.05.2019 р. по 04.08.2019 р. Під наказом № 12-К від 19.08.2019 року міститься підпис [PERSON] про те, що вона ознайомлена з наказом 16 жовтня 2019 року та 16 жовтня 2019 року отримала трудову книжку № [NUMBER] . В трудовій книжці позивача містяться відомості: -Запис № 12, 01.03.2019 року: "Прийнята на посаду фармацевта в Аптеку № 3 на підставі наказу № 7-к від 28.02.2019 р."; -Запис № 13 09.08.2019: "Звільнена з посади фармацевта Аптеки № 3 за власним бажанням на підставі наказу № 12-к від 09.08.2019 р."; -Запис № 14 19.08.2019 року : "Запис за номером № 13 недійсний. Звільнена з займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я наказу № 12-К від 09.08.2019 р." Відповідно до пояснювальної записки головного бухгалтера ТОВ «Лука-Крим» [PERSON] , запис про звільнення позивачки за власним бажанням остання вчинила без згоди директора, оскільки завідувач аптеки сказала, що недостача буде відшкодована і з директором дане питання погоджено, що в подальшому виявилось не відповідним дійсності. 19.08.2019 року складено акт ТОВ «Лука-Крим» про те, що [PERSON] 19.08.2019 р. з 18-00 до 19-00 для отримання трудової книжки, копії Наказу про звільнення та належних їй грошових коштів не з`явилася. 19.08.2019 року листом ТОВ «Лука-Крим» повідомлено позивачку про те, що вона повинна з`явитися 23.08.2019 року о 12-00 год. для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахунку, яке направлено поштою 19.08.2019 р. 28.08.2019 року повідомленням ТОВ «Лука-Крим» повідомлено позивача про те, що вона повинна з`явитися 03.09.2019 року з 18-00 до 20-00 год. для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та розрахунку, яке направлено поштою 28.08.2019 р. 03.09.2019 року складено акт ТОВ «Лука-Крим» про те, що [PERSON] 03.09.2019 р. з 18-00 до 20-00 в Аптеку № 3 для отримання трудової книжки, копії Наказу про звільнення та належних їй грошових коштів не з`явилася. Відповідно до відомостей на виплату готівки № 36 за липень 2019 року кошти в сумі 2 261,70 грн. задепоновано. Відповідно до відомостей на виплату готівки № 41 за липень 2019 року кошти в сумі 1 147,65 грн. задепоновано. Відповідно до відомостей на виплату готівки № 42 за серпень 2019 року кошти в сумі 1 201,23 грн. задепоновано. Відповідно до відомостей на виплату готівки № 56 за жовтень 2019 року позивач під розпис отримала 4 610,58 грн. Направленням управління Держпраці у Черкаській області на проведення інспекційного відвідування № 245 від 16.09.2019 року було здійснено захід з приводу додержання законодавства про працю в частині гарантій найманих працівників. 18.09.2019 року № ЧК-446/375/АВ управління Держпраці у Черкаській області складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю. Відповідно до акту порушень з боку ТОВ «Лука-Крим» при звільненні [PERSON] не встановлено. Відповідно до наданої на вимогу суду довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надало службову записку про нараховану заробітну плату [PERSON] за період з 02.01.2019 року по 01.08.2019 року, лютий 2019 року - 723,74, березень 2019 року - 4173, квітень 2019 року - 4173, травень 2019 року - 4173, червень 2019 року - 4272,10, липень 2019 - 4235,22, серпень 2019 року - 1492,21. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами трудового законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Вирішуючи питання прийняття до розгляду вимог позивача згідно заяви про збільшення позовних вимог, суд виходить з такого. Згідно з п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) позивач просить про захист свого права. 06 вересня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача на захист порушених трудових прав при звільненні за власним бажанням за її заявою від 16 липня 2019 року внаслідок затримки проведення повного розрахунку та виплати заробітної плати. 09 грудня 2019 року позивачкою подано до суду заяву про збільшення позовних вимог з додатковими позовними вимогами на захист порушених трудових прав внаслідок звільнення за власним бажанням з посади фармацевта за її заявою від 16 липня 2019 року - визнання незаконним наказу про звільнення за втратою довіри, зміни дати та формулювання причини звільнення та вважати звільненою за власним бажанням, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за затримку видачі трудової книжки. Таким чином, як вбачається з заяви про збільшення позовних вимог, позивачка в порядку реалізації процесуальних прав, передбачених ст.49 ЦПК України змінила предмету позову шляхом збільшення позовних вимог без зміни предмета позову щодо порушення її трудових прав при звільненні за її заявою від 16 липня 2019 року. Відповідно ст.8 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій ст.136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч.3 ст.136 ЦПК України). Згідно положень пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Враховуючи доводи позивачки та надані нею докази що майнового стану позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для звільнення позивачки від судового збору, оскільки виникнення труднощів у працевлаштуванні після спірного звільнення за втратою довіри у сукупності з перебуванням на утриманні позивачки неповнолітньої дитини підтверджують об`єктивну неможливість позивачки за своїм майновим станом сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, що потягне непропорційне обмеження права останньої на доступ до суду для вирішення трудового спору. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з такого. Згідно ст. 43 Конституції України - кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору, серед іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (пункт 4 статті 36). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); винна дія працівника; втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей (постанова ВС від 10 червня 2019 року у справі № 385/1345/16-ц). Звільнення у зв`язку із втратою довір`я до працівника на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника; це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо. Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника. (постанова ВС від 20 листопада 2019 року у справі № 359/3683/18) Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві. Судом встановлено, що згідно акту інвентаризації № 2 від 03 серпня 2019 року у аптеці № 3 виявлена недостача товарів на суму 33 605 грн. 83 коп. На підставі інвентаризації директором ТОВ «Лука-Крим» винесено наказ № 12-к від 19.08.2019 року, яким [PERSON] звільнено з 19 серпня 2019 року на підставі пунктом 2 статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою до неї довіри. Разом з тим, судом встановлено, що конкретних винних дій позивачки та порушень нею посадових обов`язків, які призвели до виникнення недостачі на суму 33 605 грн. 83 грн., відповідачем не доведено, а відтак і вина позивачки у недостачі не доведена. Відповідно сам по собі факт недостачі без доведеності вини працівника не може бути достатньою підставою для недовіри та звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. (Аналогічний правовий висновок у постанові ВС від 16 січня 2018 року у справі № 490/9707/14-ц). Зокрема, суду не надано наслідки проведеного службового розслідування, яким встановлено, що позивачка вчинила конкретні порушення вимог посадової інструкції, приписів нормативних актів щодо обліку чи реалізації лікарських засобів, ведення розрахунків, тобто вчинила дисциплінарний проступок , що є достатньою підставою для надання висновку про втрату до неї довір`я. Аргументи представника відповідача про те, що виникнення недостачі у аптеці, де працювала позивачка, дає підстави для втрати до неї довір`я, оскільки вна безпосередньо несе відповідальність за товарно-матеріальні цінності, є безпідставними, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України можуть бути застосовані виключно за умови вчинення ним конкретних винних дій, а таких обставин судом не встановлено. Таким чином, суд погоджується з доводами позову, що за відсутності однієї з умов (винних дій працівника) передбачених в пункті 2 частини першої статті 41 КЗпП України, звільнення не може вважатися законним. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно зі статтею 234 КзпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. У пункті 4 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. Тобто відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Аналогічний висновок щодо застосування вказаної норми викладений в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/53948/16-ц (провадження № 61-7248св18). Про порушення своїх прав при звільненні за пунктом 2 статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я згідно з наказом від 09.08.2019р., позивачка дізналася 16 жовтня 2019 року у день вручення їй копії наказу про звільнення та видачі трудової книжки, а з позовом про визнання незаконним та скасування зазначеного наказу звернулась до суду 09 грудня 2019 року, тобто після спливу 16 листопада 2019 року передбаченого статтею 233 КЗпП України строку для звернення до суду. Установивши факт пропуску позивачем передбаченого статтею 233 КЗпП України строку для звернення до суду та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, суд доходить висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору з підстав пропуску передбаченого статтею 233 КЗпП України строку. Вирішуючи позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення, суд приходить до такого. Частиною 3 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Звертаючись до суду із позовом про зміну формулювання причини та дати звільнення, позивач просила вважати її такою, що звільнена згідно з 16 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України. Відповідно до частини першої цієї статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (частина 2 статі 38). За змістом наведеної правової норми право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки. Строк попередження про звільнення з роботи має певне юридичне значення як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівника. Він установлений законом для того, щоб власник або уповноважений ним орган мали певний час для підшукування належної заміни працівникові, що звільняється. А також самому працівникові до закінчення цього строку надається можливість остаточно перевірити своє бажання звільнитися з роботи і в разі його зміни взяти назад подану раніше заяву або продовження виконання трудової функції після закінчення строку попреедження. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що 16 липня 2019 року нею керівнику було подано заяву про звільнення з роботи на підставі частини першої статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Суд виходить з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Посилання позивачки на внесення запису у трудову книжу про звільнення позивачки за власним бажанням на підставі наказу № 12-К від 09.08.2020р., визнаного в подальшому роботодавцем недійсним, не підтверджують з достовірністю факту вручення працівником керівнику 16 липня 2019 року особито або поштою заяву з викладеним волевиявленням щодо звільнення за власним бажанням через два тижні після подачі заяви. Крім того, вказаний запис не підписаний керівником та в судовому засіданні не було встановлено, що позивачка після спливу двотижневого строку після 16 липня 2019 року залишила роботу. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення не підлягають до задоволення за недоведеністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про зміну дати та формулювання причини звільнення не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Лука-Крим» середнього заробітку за час затримки розрахунку звільнення, затримки видачі трудової книжки та зміні дати звільнення, суд доходить таких висновків. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п.4.3 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Судом встановлено, що в день звільнення 19.08.2019 р. з позивачкою не був проведений повний розрахунок та не була вручена належно оформлена трудова книжка. Тільки 16.10.2019 р. позивачці був вручений наказ про звільнення, трудова книжка та проведений повний розрахунок відповідно до відомостей на виплату готівки № 56. Отже, факт затримки розрахунку із позивачкою та видачі їй трудової книжки мав місце у період з 20.08.2019 р. по 15.10.2019р. (39 роб. днів). Доводи представника відповідача про відсутність вини підприємства у непроведенні з позивачкою повного розрахунку при звільненні та вручення трудової книжки з посиланням на направлення у серпні 2020 року поштою повідомлень про необхідність явки для отримання належних коштів та трудової книжки, суд вважає такими, що не підтверджені достатніми доказами. Акт від 04.08.2019 р. про інформування працівників про необхідність з`явитись 19.08.2019 р. для оформлення звільнення та належних грошових коштів складений до винесення 09.08.2020р. керівником наказу про звільнення з 19.08.2019р., тобто коли звільнення ще не відбулось та остаточне рішення щодо цього не було прийняте. Відповідачем також не надано суду документального підтвердження вручення позивачці листів за 19.08.2020 р. та 28.08.2019 р. з вимогою з`явлення для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку, також відповідачем не надано описів вкладення відповідних поштових відправлень на підтвердження їх вмісту, а тому суд вважає обгрунтованими доводи представника позивачки про те, що за відсутністю описів вкладення відповідачем з достовірністю не доведено факту надіслання роботодавцем на адресу працівника саме вимог з`явлення для отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку, позивачка категорично заперечила факт отримання таких повідомлень. Доводи представника відповідача про те, описи поштових вкладень можуть бути надані відповідачем суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позовних вимог, виходячи з такого. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідач завчасно був ознайомлений зі змістом заявлених позовних вимог та їх обгрунтувнаням. Також судом з метою забезпечення відповідачу можливості ефективно реалізувати процесуальні права був продовжений строк для подачі відзиву та доказів разом з поданням відзиву. Враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано неможливість подання додаткових доказів у встановлений законом строк з причин, що не залежали від його волі, прийняття вказаних доказів судом без дотримання встановленого цивільним процесуальним законом порядку подання доказів обмежить принципу змагальності та рівності сторін. Як роз`яснив Пленус Верховного Суду України у постанові N 13 від 24.12.99 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідачем порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20.08.2019 р. по 15.10.2019 р. складає: 39 роб.дні * 202,50 грн. = 7897,50 грн., де 202,50 грн. складає середньоденна заробітна плата позивача, обчислена як результат ділення заробітної позивачки за два останні відпрацьованих місяці (червень та липень 2019 року) згідно довідки УПФУ від 31.01.2020 - 8507,32 грн. (4272,10+ 4235,22) на кількість робочих днів 42 роб.день: 8507,32/41=202,50 грн. Сума 7897,50 грн. підлягає стягненню на користь позивача з утриманням податків та обов`язкових платежів, оскільки їх сплата є обов`язком будь-якої фізичної особи перед державою. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 19.08.2019 по 16.10.2019 не підлягають до задоволення, оскільки за вказаний період позивачці присуджено до стягнення виплату працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну зарплату. Аналогічний висновок сформульований ВС у постанові від 05.08.2020 р. у справі № 686/20491/18. Позовні вимоги про зміну дати звільнення не підлягають до задоволення, оскільки позивачем при зверненні до суду був обраний спосіб захисту, спрямований на зміну одночасно і дати, і формулювання причини звільнення, а тому зміна дати звільнення без зміни формулювання причини звільнення не може вважатись ефективним способом захисту права. Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Лука-Крим» на користь [PERSON] моральної шкоди, суд доходить таких висновків. На підставі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обгрунтовуючи наявність моральних страждань, позивачка посилались на те, що внаслідок звільнення за втратою довір`я були порушені її нормальні зв`язки, в зв`язку з чим змушена була докладати додаткових зусиль для організації життя. Аналізуючі зібрані по справі докази та висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог в зв`язку з порушенням прав позивачки на оплату праці, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 10 000 грн., що підтверджено квитанцією від 08.09.2020р., договором про надання правничої допомоги від 03.10.2019р., актом приймання-передачі виконаних робіт від 08.09.2020р. та розрахунком з детальним описом виконаних робіт. Крім того, при подачі позову позивачка сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн., всього понесені судові витрати 10768,40 грн. в межах орієнтовного розміру судових витрат, який зазначався у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України). Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлялось, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пропорційно до задоволення позовних вимог судові витрати в розмірі 2000 грн.

Outcome: approved