Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

18 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнювала. В обґрунтування уточненого позову посилалась на те, що вона фактично є споживачем телекомунікаційних послуг згідно з укладеним з відповідачем договором № ADSn1011 від 13 січня 2010 року, вона неодноразово зверталась до ПрАТ "Фарлеп-Інвест" з приводу систематичного порушення підприємством обов'язків згідно з зазначеним договором, що виразилось у систематичній відсутності підключення до мережі "Інтернет" за адресою її місця проживання - [ADDRESS] та неодноразова відмова працівників відповідача у наданні їй інформації про причини відсутності такого підключення, з причин чого вона зверталась навіть до правоохоронних органів. Зазначені порушення її прав, як споживача спричинили їй моральну та матеріальну шкоду. У зв'язку з чим, в остаточній редакції позову, з урахуванням доповнень, просила суд: -визнати її належним споживачем телекомунікаційних послуг ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за особовим рахунком [NUMBER]; -зобов'язати ПрАТ "Фарлеп-Інвест" переоформити особовий рахунок [NUMBER] на її ім'я без особистої присутності її сина - [PERSON], надати їй відповідь на звернення за вх.№ 32/В-01-08/03-6 від 23 травня 2017 року у повному обсязі, тобто із розглядом тексту заяви із додатками, яку вона подала в електронному вигляді на DVD-диску; -зобов'язати ПрАТ "Фарлеп-Інвест" провести нарахування та виплату їй відсотків за користування відповідачем сумою попередньої оплати телекомунікаційних послуг від дня, коли товар мав бути переданий і до дня тримання його покупцем; -визнати її порушене право як споживача та стягнути з ПрАТ "Фарлеп-Інвест" на її користь моральну шкоду; -визнати її порушені права як споживача на отримання від відповідача інформації про технічні характеристики товару (послуги); -визнати порушення ПрАТ "Фарлеп-Інвест" її прав людини згідно зі ст. 46 Європейської Конвенції прав людини і основних свобод з відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 90 792 000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала, з порядком отримання рішення ознайомлена. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, просив в задоволенні позову відмовити та судові витрати покласти на позивача. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147 від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження у цій справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 13 січня 2010 року між ПрАТ "Фарлеп-Інвест" та [PERSON] було укладено договір № ADSn1011 з додатками до нього, відповідно до умов якого ПрАТ "Фарлеп-Інвест" надає абоненту телекомунікаційні послуги за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53, 54, 55, 56, 57). 23 травня 2017 року [PERSON] звернувся до ПрАТ "Фарлеп-Інвест" із заявою за вх. № 32/В-01-08/03-6 щодо відсутності підключення до мережі Інтернет (а.с. 12). Згідно з відповіддю ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за вих. № 10/В-01-11/03-6 від 19 червня 2017 року, споживача телекомунікаційних послуг - [PERSON] повідомлено про відсутність телекомунікаційного зв'язку за договором № ADSn1011 у період з 15 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року у зв'язку з крадіжкою магістрального телефонного кабелю та повідомлено, що за зазначений період абоненту буде проведено перерахунок (а.с. 13). 26 квітня 2017 року ПрАТ "Фарлеп-Інвест" звернулось до Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом крадіжки з підвального приміщення будинку № 3 на вул. Лісна в смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області телефонного кабелю марки ТПП загальною довжиною 460 м, вартістю 13 650,60 грн. з урахуванням ПДВ, належного зазначеному приватному акціонерному товариству (а.с. 50, 51). 26 червня 2017 року [PERSON] звернулась до ПрАТ "Фарлеп-Інвест" із заявою про надання додаткових відомостей в межах відповіді на заяву за вх. № 32/В-01-08/03-6 від 23 травня 2017 року (а.с. 15). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступних норм права. Згідно з положеннями ст. 2 ЦПК України основними завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права;повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом;гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Положеннями ч. 1 ст. 4. ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та визначенні умов договору. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Так, позивачем на підтвердження викладених посилань в обґрунтування позовних вимог щодо визнання її належним споживачем телекомунікаційних послуг ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за особовим рахунком [NUMBER] і зобов'язання ПрАТ "Фарлеп-Інвест" переоформити особовий рахунок [NUMBER] на її ім'я без особистої присутності її сина - [PERSON], не надано до суду жодного доказу неможливості вирішення зазначених питань в позасудовому порядку і порушення її прав, які підлягають захисту судом. Крім того, у разі задоволення судом зазначених позовних вимог, такий спосіб захисту суперечитиме закону, що буде порушенням ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині визнання її належним споживачем телекомунікаційних послуг ПрАТ "Фарлеп-Інвест" за особовим рахунком [NUMBER] і зобов'язання ПрАТ "Фарлеп-Інвест" переоформити особовий рахунок [NUMBER] на її ім'я без особистої присутності її сина - [PERSON], є необґрунтованими та безпідставними. Як наслідок, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо: зобов'язання ПрАТ "Фарлеп-Інвест" надати позивачеві відповідь на звернення [PERSON] за вх. № 32/В-01-08/03-6 від 23 травня 2017 року; провести нарахування та виплату позивачеві відсотків за користування відповідачем сумою попередньої оплати телекомунікаційних послуг від дня, коли товар мав бути переданий і до дня тримання його покупцем; визнання порушення прав позивача як споживача послуг відповідача на отримання від відповідача інформації про технічні характеристики товару (послуги); стягнення з ПрАТ "Фарлеп-Інвест" на користь позивача суми моральної шкоди, у зв'язку із порушенням її права як споживача. Щодо позовних вимог про визнання порушення ПрАТ "Фарлеп-Інвест" "Прав Людини" позивача згідно зі ст. 46 Європейської Конвенції прав людини і основних свобод, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за "порушення Прав Людини", суд вважає, що у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити, оскільки порушень прав позивача з боку ПрАТ "Фарлеп-Інвест" судом не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не були невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed