Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював на підприємстві - Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" в період з серпня 1982р. по листопад 1982р. водієм автомобіля з вивозу гірничої маси; з листопада 1982р. по квітень 1983р, з травня 1985р. по листопад 1991р, з січня 1991р. по травень 1994р., з листопада 1997р. по жовтень 2003 р. - водієм автомобілів (вантажних) в автотранспортному цеху. 13.10.2003 року звільнився з підприємства за станом здоров'я. За час роботи позивач отримав професійне захворювання - радикулопатію попереково-крижову і шийну з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, вираженим стійким больовим синдромом на фоні спонділолістеза Л5. Згідно п. 15 Акту розслідування хронічного професійного захворювання, причиною виникнення профзахворювання стала тривала робота в Публічному акціонерному товаристві "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" в умовах впливу виробничої загальної вібрації 113-114 дБ при нормі 107 дБ. За висновком МСЕК від 24.03.2004 року йому встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК від 18.03.2013 року встановлено безстроково 50% втрати професійної працездатності. Позивач вказує, що він переносить хронічні фізичні страждання та переживання у зв'язку з постійним стійким болем та обмеженням рухів в усіх відділах хребта, часто виникають судоми в гомілкових м'язах. Він не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по господарству. Йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, так як виникає гострий біль в суглобах, через що відчуває постійний дискомфорт. Він проходить курси масажу, приймає медичні препарати для зменшення болю, змушений проходити курси лікування декілька раз на рік, що завдає йому нервові потрясіння. Втрата здоров'я, фізичний та моральний стан у зв'язку з хворобою, викликає почуття неповноцінності, дискомфорту, страху та безвихідності перед майбутнім. Зазначає, що йому була завдана моральна шкода, у зв'язку з професійним захворюванням, вважає достатньою компенсацією моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат встановленої в 2014 році, що складає 243600 грн. Оскільки, станом на час встановлення йому стійкої втрати працездатності в 2004 році, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди завданої професійним захворюванням було покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 243,60 грн. з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що він періодично з 1982 року по 2003 рік працював на підприємстві Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". За час роботи отримав професійне захворювання -радикулопатію попереково-крижову і шийну з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, яке встановлено актом розслідування професійного захворювання від 27.01.2004 року. Первинно висновком МСЕК від 24.03.2004 року йому встановлено 65% втрати профпрацездатності. 01.04.2006 року йому встановлено 50% втрати профпрацездатності, а з 01.04.2013 року встановлено 50% втрати працездатності безстроково. Фондом соцстрахування йому було призначено щомісячні регресні виплати, які з 01.04.2013 року складають близько 1400 грн. та одноразово було виплачено в 2004 році 10640 грн. У зв"язку із захворюванням він не може влаштуватися на роботу, відчуває себе безпорадним, що завдає йому моральних страждань, які він відчуває з 2004 року. В 2008 році моральні страждання стали посилюватися у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, посиленням болі у спині в області хребта та шийному відділі хребта. Він не може виконувати роботу по господарству, його рухи обмежені. Моральна шкода йому відповідачем не відшкодовувалась. Завдану йому моральну шкоду у зв"язку з професійним захворюванням він оцінює в розмірі 243600 грн. Кошти йому потрібні на лікування, протезування зубів, опорно-рухове апаратне лікування, на проведення масажу. Вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду завдану внаслідок професійного захворювання. Просить його позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та викладені в позові обставини. Пояснив, що тривала праця позивача в умовах шкідливих факторів на підприємстві Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" стала причиною професійного захворювання, яке було встановлено актом розслідування професійного захворювання від 27.01.2004 року. Також висновком МСЕК від 24.03.2004 року [PERSON] встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності. У зв"язку із захворюванням позивач відчуває стійкий біль в усіх відділах хребта, його рухи обмежені, часто виникають судоми, все це завдає останньому моральних страждань. Станом на 2004 рік, коли було встановлено позивачу стійку втрати профпрацездатності, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань". Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області моральної шкоди в розмірі 243600 грн. - просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Бершадська Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, надала письмові заперечення на позов. Суду пояснила, що право на відшкодування моральної шкоди згідно Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання" та Наказу МОЗ України №212 від 22.11.1995р. у потерпілого виникало з моменту визначення факту спричинення моральної шкоди та визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди. Обов'язок по встановленню факту заподіяння моральної шкоди покладений на МСЕК. Встановлення розміру відшкодування моральної шкоди можливе лише після встановлення МСЕК факту заподіяння моральної шкоди. Один лише факт втрати професійної працездатності не тягне відшкодування моральної шкоди, оскільки він погашається відшкодуванням втраченого заробітку або відповідної його частини, відшкодуванням потерпілому витрат на медичну і соціальну допомогу, виплати одноразової допомоги, яка забезпечує Фінансову можливість для соціальної реабілітації потерпілого. Постановою Фонду від 23.04.2004 року позивачу була призначена та виплачена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі 10640 грн., а також призначені щомісячні грошові суми, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку, розмір якої з 01.04.2013 року складає 1409,95 грн. Крім того, у зв'язку із змінами в законодавстві, відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено з 01.01.2008 року. Також зазначила, що після встановлення МСЕК у 2004 року позивачу 65 % втрати професійної працездатності він не втратив права на труд у зв'язку зі збереженням за ним часткової працездатності і можливістю виконувати нетяжку фізичну або розумову працю. Позивач втратив працездатність у професії, яка призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичний спосіб життя, що і підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, тобто які види робіт позивач не може виконувати. Наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань. Посилання позивача на довідку МСЕК і на акт розслідування професійного захворювання, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, вважає безпідставними. Позивачем не надано суду доказів заподіяння йому моральної шкоди на суму 243600 грн.. При влаштуванні на роботу позивач був попереджений про шкідливі та небезпечні умови праці, наслідком якого може бути професійне захворювання та добровільно обрав саме цю роботу. Крім цього, зазначила, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи- Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" в судове засідання не явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, про причини неявки не повідомили. Направляли суду клопотання про розгляд справи без участі представника підприємства. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. [PERSON] народився [INFO] (а.с.4). Із копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він періодично, починаючи з 05.08.1982 року працював водієм вантажних автомобілів на підприємстві Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 13.10.2003 року звільнився за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи (а.с.7-9). Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.01.2004 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON], а саме: радикулопатія попереково-крижова і шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, вираженим стійким больовим синдромом на фоні спонділолістеза Л5 (0,5 см.). Вказаний діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини. Актом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за обставин: в процесі роботи водієм на вантажних автомобілях в ЦТА і автотранспортному цехах ВАТ "ІнГЗК", позивач підпадав під вплив загальної вібрації, еквівалентний корегований рівень якої перевищував гранично-допустимий рівень у зв"язку з конструктивними недоліками. Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу в умовах впливу виробничої загальної вібрації, еквівалентний корегований рівень якої перевищував ГДР на 6-7 дБ. (а.с.10-11). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". Згідно довідки МСЕК від 15.10.2003 року, [PERSON] встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням з 13.10.2003 року на строк до 01.11.2004р. (а.с.65). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 24.03.2004 року [PERSON] первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності з 22.03.2004 року по 01.04.2005 року у зв'язку з профзахворюванням та друга група інвалідності до 01.04.2005р.. Протипоказані всі види праці в звичайних умовах на період активного лікування (а.с.12,66,67). При огляді МСЕК 21.03.2005 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності з 01.04.2005 року по 01.04.2006 року (а.с.68). З 01.04.2006 року до 01.04.2008 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності (а.с.69). При наступних оглядах МСЕК 11.06.2008 р., 23.07.2010 року та 09.04.2012р. позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності на період з 01.04.2008р. до 01.08.2010р., з 01.04.2010р. по 01.04.2012р. та з 01.04.2012р. по 01.04.2013р. відповідно (а.с.70,71,72). При наступному переогляді стан здоров»я позивача не покращився, за висновком МСЕК від 18.03.2013 року позивачу з 01.04.2013 року встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності безстроково. Протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження (а.с.13,73). [PERSON] в період з 26.05.2003р. по 16.06.2003 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні 17 міської лікарні м.Кривого Рогу з діагнозом хронічна дискогенна шийна і попереко-крижова полірадикулопатія зі стійкими статико-динамічними порушеннями. Загострення (а.с.20). З 24.04.2003р. по 20.05.2003р. перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні міської лікарні №2 в м.Кривий Ріг з приводу болі в хребті, яка посилюється при русі (а.с.18). В період з 18.06.2003р. по 03.07.2003р. позивач лікувався в неврологічному відділенні 2-ї міської лікарні м.Кривого Рогу (а.с.19). З 12.08.2004р. по 03.09.2004 р. позивач знову перебував в неврологічному відділенні 17 міської лікарні м.Кривого Рогу зі скаргами на біль в шиї, попереку, надпліччя, плечових суглобах, міжлопатковій області, обох лопатках, в лівій нозі, слабкість в лівій нозі (а.с.17). В період з 24.01.2013р. по 08.02.2013р. позивач перебував на стаціонарі в Українському НДІ промислової медицини, повний діагноз: радікулопатія попереко-грижова і шийна на фоні спондилоартрозу, антіспонділолістезу L5, грижі дисків С5-С6, L5-S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, вираженим стійким больовим і м»язово-тонічним с-мами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст., деф. артрозу ліктьових суглобів ПФ 1 ст., фаза загострення. Захворювання професійне 13.01.2004 року (а.с.16). За результатами дослідження відділення променевої діагностики Обласного діагностичного центру від 19.04.2010 року, [PERSON] встановлено діагноз: остеохондроз, остеоартроз попереко-крестцового відділу хребта. Протрузія і грижа диска L5-S1 (а.с.14). Також встановлено, що постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області від 23.04.2004 року [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в розмірі граничної суми одноразової допомоги в сумі 10640 грн. та щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 457,10 грн. (а.с.74-75). Постановою Фонду від 29.03.2013 року позивачу продовжено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1409,95 грн. з 01.04.2013 року безстроково (а.с.76). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 9 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Положення ст.ст.21,28,34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництв та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" який набрав чинності 01 квітня 2001 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія вказаного Закону, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Позивачу [PERSON] вперше було встановлено стійку втрату працездатності з 22.03.2004 року в розмірі 65% за висновком МСЕК від 24.03.2004 року. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності як Законом України "Про державний бюджет на 2006 рік", так і Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік". Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Особливість відшкодування моральної шкоди є те, що вона підлягає відшкодуванню тоді, коли це прямо передбачено законом. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, навіть якщо позивач після набрання чинності цим актом продовжує страждати від раніше вчинених неправомірних дій. Це повязано з дією ст. 58 Конституції України про те, що закон, який посилює відповідальність, не має зворотної сили. Водночас моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії відповідача, що завдають позивачеві фізичних чи моральних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлюється обов»язок відшкодувати моральну шкоду, і продовжуються після набрання цим актом чинності. Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред»явлення позову. Також відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли, з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01 квітня 2001 року до 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. На підставі вищевикладеного, суд не може погодитися із твердженням представника відповідача стосовно того, що моральна шкода підлягає відшкодуванню винною особою, якою згідно Акту Н-1 визнано підприємство, на якому працював позивач, тобто Відкрите акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". На підставі вищевикладеного, суд вважає, що обов'язок по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, яка спричинена внаслідок професійного захворювання, слід покласти на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Встановлення Законом України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч. 4 ст. 14 вказаного Закону, до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Встановлено, що [PERSON] 24.03.2004 року встановлено другу групу інвалідності у зв"язку із профзахворюванням та первинно 65 відсотків втрати професійної працездатності у зв»язку із профзахворюванням з 22.03.2004 року (а.с.66-67). Згідно рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004р. громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Тому доводи представника відповідача стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності факту заподіяння моральної шкоди позивачу -є безпідставними. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як роз'яснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р., із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання - радикулопатія попереково-грижова і шийна з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, вираженим стійким больовим синдромом на фоні спонділолістеза Л5 - позивачу [PERSON] заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, призводять до порушення його звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації. При вирішенні питання про розмір відшкодування [PERSON] спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, стан здоров'я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість - втрата професійної працездатності встановлена висновком МСЕК 24.03.2004 року, істотність вимушених змін в його життєвих та виробничих стосунках, час і зусилля, необхідні для відновлення первинного стану, наслідки, що наступили. Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отриманого професійного захворювання, неодноразово, в зв'язку з погіршенням стану здоров»я, знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Втративши частково працездатність на виробництві, позивач не в змозі в повній мірі виконувати ту чи іншу роботу, постійно повинен проходити курси лікування у зв'язку з професійною хворобою, обмежений в активній життєдіяльності, рухах, постійно відчуває болі в області хребта, а тому суд вважає, що йому завдана моральна шкода. Але вимоги позивача про стягнення з відповідача 243600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає завищеними. Враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу [PERSON] моральної шкоди буде сума в 5500 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та наявністю професійного захворювання. Суд не може взяти до уваги та врахувати при визначенні розміру моральної шкоди те, що позивачу потрібні гроші на протезування зубів, витрати на лікування, оскільки зазначені витрати відносяться до матеріальних витрат. Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань» строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені. Тому доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено встановлений тримісячний термін позовної давності у справах про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, не ґрунтуються на законі. Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 5500 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. В іншій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у даній справі слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.8,22,58 Конституції України, ст.ст.5, 23, 268 ч.1 ЦК України, ст.9 Закону України «Про охорону праці», ст. ст.14, 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та

Outcome: partial