Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, [PERSON], ПАТ «Кредит Європа Банк» про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку були передані нежитлові приміщення, загальною площею 426,1 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS]. В день підписання іпотечного договору приватним нотаріусом накладено заборону на відчуження предмету іпотеки. У червні 2014 року до банку надійшло повідомлення від ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві про накладення публічного обтяження на предмет іпотеки на підставі виконавчого листа про стягнення з [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Кредит Європа Банк» та [PERSON] Посилаючись на положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням заяви від 29 жовтня 2014 року позивач просить зобов'язати ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві звільнити з-під арешту нежитлові приміщення з [NUMBER] та з [NUMBER], загальною площею 426,1 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] які на праві власності належать [PERSON] та передані в іпотеку ПАТ «Укргазпромбанк» на підставі іпотечного договору від 26 листопада 2009 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначила, що права позивача порушені, оскільки банк позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання. Відповідач ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла копія виконавчого провадження, представник відповідача просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача ПАТ «Кредит Європа Банк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що постанова про арешт іпотечного майна не порушує право позивача на одержання задоволення за рахунок такого майна боржника переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 26 листопада 2009 року між ВАТ АБ «Укргазпромбанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківського кредиту № 69-Ф-К/09, за умовами якого банк надав позичальнику кредиту у сумі 4326000 гривень до 25 листопада 2011 року. (а.с. 3-5) До такого кредитного договору сторонами неодноразово вносилися зміни та доповнення. Відповідно до додаткової угоди № 16 від 06 листопада 2013 року до договору про надання банківського кредиту сторонами змінено графік погашення кредиту, за яким позичальник зобов'язався погасити кредит до 25 листопада 2014 року шляхом оплати одним платежем 2296200 гривень. (а.с. 22) 26 листопада 2009 року між ВАТ АБ «Укргазпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку банку передані нежитлові приміщення з [NUMBER] та з [NUMBER], загальною площею 426,1 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] які на праві власності належать відповідачу [PERSON] Нерухоме майно передано в іпотеку для забезпечення виконання у повному обсязі зобов'язань [PERSON] щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені відповідно до умов договору банківського кредиту від 26 листопада 2009 року № 69-Ф-К/09. Іпотечний договір укладений між сторонами у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1546. В день укладення іпотечного договору приватним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначених нежилих приміщень, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек. (а.с. 28-29) У відповідності до положень ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. За приписами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Згідно з ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За роз'ясненнями, наданими у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до положень листа Верховного Суду України від 01 квітня 2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» застосовуючи передбачений п. 1 ст. 2, ст. 16 ЦК спосіб захисту цивільного права чи інтересу у справах за позовом про зняття арешту з майна, деякі суди не враховують положень ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами), що ці вимоги мають ґрунтуватися на праві власності або володіння, і тому задовольняють їх без визнання права власності на спірне майно або за позовами не власників або володільців (кредиторів, що не є заставодержателями, в інших зобов'язаннях). У таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту (наприклад, оскарження постанови державного виконавця про арешт майна згідно зі ст. 383 ЦПК, припинення дії, яка порушує право, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК). Матеріалами справи підтверджено, що за постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 01 серпня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 24 січня 2013 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» боргу у сумі 2111535,56 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження такого майна на підставі постанови державного виконавця від 20 серпня 2013 року, про що було повідомлено позивача як іпотекодержателя. Представник відповідача ПАТ «Кредит Європа Банк» у судовому засіданні пояснила, що боржник [PERSON] є фінансовим поручителем за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] Такі обставини представником [PERSON] не заперечувалися. Відповідно до п. 4 іпотечного договору з урахуванням змін, внесених договором № 2 від 28 листопада 2012 року, предмет іпотеки сторони оцінили в суму 6518700 грн. Інші докази вартості предмета іпотеки до матеріалів справи сторонами не долучені. За умовами іпотечного договору (п. 9.1) іпотекодержатель має право достроково стягнути наданий кредит, нараховані проценти та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором. При цьому, положеннями п. 11 іпотечного договору передбачена можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання. Відповідно до розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] за договором банківського кредиту від 26 листопада 2009 року № 69-Ф-К/09 кінцевий термін користування кредитом є 25 листопада 2014 року. Станом на 18 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] становить 2536200 гривень, прострочена заборгованість відсутня. Враховуючи вищенаведене суд приходить до наступних висновків. Станом на час вирішення справи прострочена заборгованість відповідача [PERSON] по договору банківського кредиту від 26 листопада 2009 року № 69-Ф-К/09 відсутня, відтак у позивача як іпотекодержателя не виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Незважаючи на таке, позивач не позбавлений можливості першочергово задовольнити свої вимоги, за рахунок коштів, що можуть надійти від реалізації заставленого майна в рамках виконавчого провадження, де стягувачем є відповідач ПАТ «Кредит Європа Банк». Крім того, суд враховує, що загальна сума можливих грошових вимог до відповідача [PERSON] зі сторони стягувача ПАТ «Кредит Європа Банк» та іпотекодержателя ПАТ «Укргазпромбанк» є меншою, ніж вартість предмета іпотеки, погоджена сторонами в іпотечному договорі. До того ж, позивачем заявлений позов про зняття арешту з майна в порядку, передбаченому ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», але такий спосіб захисту порушених прав можливий лише за умови, що позивачем є власник майна або його володілець, у той час як позивач є іпотекодержателем, у володіння якого предмет іпотеки не передавався. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи те, що сума судового збору, сплаченого позивачем, при подачі позовної заяви становила 121,80 грн., суд присуджує до стягнення з позивача в дохід держави судовий збір у розмірі 121,80 грн. в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved