Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, мотивуючи позовну заяву тим, що 17.08.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія Еталон» у м. Вінниці по вул. Янгеля, буд. 45 був укладений договір № 005378 фінансового лізингу з додатками. Повіривши переконанням представника ТОВ «Лізингова компанія Еталон», за вказівкою останнього [PERSON] був здійснений платіж в сумі 50000 грн. Вже приїхавши додому та детально ознайомившись з вказаним договором, стало зрозуміло, що умови договору є невигідними як для споживача, наявний істотний дисбаланс прав та обовязків сторін. Уже на наступний день, 18.08.2017 року [PERSON] письмово повідомив ТОВ «Лізингова компанія Еталон» про розірвання даного договору з вимогою повернення 50000 грн. сплачених за організацію договору. При укладенні даного договору між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія Еталон», було погоджено про придбання у власність трактора «DonqFenqDF404» за ціною 70000 грн. з яких 50000 грн. [PERSON] повинен сплатити відразу, а решту 20000 грн. зобовязується виплатити на протязі одного року. Та як вбачається з укладеного договору це є договір фінансового лізингу, відповідно до якого лізингоодержувач зобовязується на протязі шести років виплатити суми у розмірі 500000 грн., що фактично є неможливим, а саме заробити та виплатити таку суму. Крім того, предметом договору лізингу являється трактор МТЗ 82.1,а не модель трактора «DonqFenqDF404» про яку сторони попередньо домовлялись. На звернення [PERSON] від 18.08.2017 року до ТОВ «Лізингова компанія Еталон» останній отримав відповідь про відмову повернення 50000 грн. сплачених за організацію даного договору фінансового лізингу. 22.09.2017 року до ТОВ «Лізингова компанія Еталон» [PERSON] повторно була направлена заява з проханням про розірвання договору № 005378 фінансового лізингу від 17.08.2017 року та повернення сплаченої суми в розмірі 50000 грн. Отримавши відмову [PERSON] змушений був звернутись до Вінницької обласної Асоціації споживачів за своїм захистом. На претензію Вінницької обласної Асоціації споживачів від 23.102017 року ТОВ «Лізингова компанія Еталон» належним чином не відреагувала та відмовилась задовольняти законні та обгрунтовані вимоги. Просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005378 від 17.08.2017 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія Еталон». Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія Еталон» на користь [PERSON] внесені за договором фінансового лізингу № 005378 від 17.08.2017 року кошти в сумі 50000 грн. ТОВ «Лізингова компанія Еталон» звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним, мотивуючи позов тим, що всі визначені законодавством істотні умови для договору фінансового лізингу зазначені в договорі і цей договір підписаний [PERSON], що є свідченням узгодження істотних умов. Саме такий порядок погодження істотних умов визначений законодавством. [PERSON] частково виконав договір, сплатив 17.08.2017 року 50000 грн., дану обставину він не заперечує і доводить наданою до справи квитанцією. Від нотаріального посвідчення договору [PERSON] ухилився, доказом цього є його заява, яка надана на пропозицію ТОВ «Лізингова компанія Еталон» нотаріально посвідчити договір. Просили суд визнати дійсним укладений 17.08.2017 року між ТОВ «Лізингова компанія Еталон» та [PERSON] договір фінансового лізингу № 005378. В судове засідання представник позивача відповідача [PERSON] не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнала, заперечувала, щодо їх задоволення. Представник відповідача позивача ТОВ «Лізингова компанія Еталон» в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів підлягає до задоволення. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія Еталон» до [PERSON] про визнання договору дійсним задоволенню не підлягає з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 17 серпня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» укладений договір фінансового лізингу № 005378 з додатками № 1, 2, 3 , за умовами якого ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» зобов`язалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування [PERSON] предмет лізингу трактор МТЗ 82.1, а останній у свою чергу зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього договору (а.c.9-19). Додатком №1 до договору фінансового лізингу визначені: вартість предмета лізингу у сумі 500 000 грн, авансовий платіж 250 000 грн, комісія за організацію (10%) - 50 000 грн, комісія за передачу ( 3%) - 15 000 грн (а.с. 17). Додатком №2 до договору фінансового лізингу визначені: вартість предмета лізингу 500 000 грн, авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 250000 грн, викупна вартість 7500грн, відсоткова ставка - 12,5%, комісія - 5% період лізингу 60 м, та щомісячний платіж 6280, 55 грн., витрати за відвантаження автомобіля, та графік погашення заборгованості (а.с.18). 17.08.2018 року [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» кошти в сумі 50000 гривень, призначення платежу - згідно договору № 005378, що підтверджується квитанцією (а.с. 19-20). Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Частина 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" закріплює визначення поняття "несправедливі умови договору", за якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналіз норм статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2,3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до п. 5.4 договору фінансового лізингу № 005378, укладеного між сторонами, розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору. З п. 5.5 договору вбачається, що у разі невиконання лізингоодержувачем дій визначених у п. 5.4 цього договору, протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від лізингодавця договір вважається розірваним із застосуванням до лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.13 цього договору. Згідно п. 6.4 договору будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його зєднання з будь-яким нерухомими або рухомими обєктами дозволяється лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмету лізингу лізингоодержувач зобов»язаний за власний рахунок відновити й початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невід»ємні поліпшення модифікації або зміни предмету лізингу повинні ставати власністю лізингодавця, підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобов»язаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має права відшкодовувати ці витрати за рахунок лізингових платежів. Згідно п. 8.1 договору складові лізингових платежів та їх суми визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід»ємною частиною. Так, в п. 8.2.1 договору зазначено, що перший лізинговий платіж складається та сплачується в наступний обов»язковій черговості, незалежно від призначення платежу: а. Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов»язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі комісія за організацією), яка розраховується у додатку № 1 до даного договору; б. Авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору; в. Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоодержувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору. Згідно п. 12.12 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Як зазначено у п.12.13 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачу предмета лізингу у звязку із збільшенням вартості предмета лізингу відповідно до п.5.4 цього договору, лізингодавець повертає 100 % коштів від сплаченої суми авансового платежу. При цьому комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Додатки до договору фінансового лізингу є невід»ємною частиною даного договору (п. 16.11 договору). Враховуючи викладене суд вважає, що вищезазначені положення оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (частина перша). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 806 ЦК України). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 1 ст. 806 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважається фінансовий лізинг. За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином на підставі досліджених доказів судом встановлено, що з огляду на норми Закону України «Про захист прав споживачів» положення оспорюваного договору фінансового лізингу є несправедливими, оскільки містять обмеження права лізингоодержувача як споживача послуг, крім того договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, не був посвідчений нотаріально, тому є підстави для задоволення первісного позову та визнання договору фінансового лізингу від 17 серпня 2017 року недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На думку суду зустрічний позов ТОВ «Лізингова компанія ЕТАЛОН» не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Обґрунтовуючи зустрічну позовну вимогу ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» зазначило, що [PERSON] частково виконав договір, сплативши 17.08.2017 року згідно з Додатком № 1 до договору кошти в сумі 50 000 гривень, між ним та представником ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» були погоджені всі умови договору, що підтверджено заявою [PERSON] 17.08.2017 року, від нотаріального посвідчення договору він ухилився, про що зазначив в заяві від 17.08.2017 року. Зі змісту заяви [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» вбачається, що останній мав на меті придбання трактора китайського виробництва «DonqFenqDF404», 2015 року випуску за ціною 70000 грн., який значився в рекламі ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН». При проведенні певних перемов щодо купівлі зазначеного трактора [PERSON] та представником компанії [PERSON] було підписано оспорюваний договір № 005378 фінансового лізингу. В рахунок оплати вартості придбаного трактора [PERSON] проведено оплату 50000 грн. та домовлено, що на слідуючий день в завершення даного договору сторони мали підписати акт прийому передачі предмету лізингу, трактора «DonqFenqDF404» китайського виробництва, вартістю 70000 грн. В той же день, ще раз ознайомлюючись з договором фінансового лізингу, несподівано виявилось, що у підписаному договорі, предметом лізингу замість трактора «DonqFenqDF404» китайського виробництва, вписаний трактор МТЗ 82.1, який за своєю виробничою потужністю та собівартістю не потрібен [PERSON] для сімейних потреб в присадибному та побутовому використанні (а.с.22). Тобто, кошти в сумі 50000 грн. були сплачені [PERSON] в рахунок оплати вартості трактора, а не згідно з додатком № 1 до Договору як комісія. Крім того, власноручно написаної письмової заяви [PERSON] про відмову він нотаріального посвідчення договору в матеріалах справи не має, наявний лише бланк який містить заздалегідь заготовлений віддрукований текст, в який лише вписано номер договору, дату та прізвище особи ( а.с 71). До того ж суд приймає до уваги, що копія вказаної заяви не була надана [PERSON], натомість в документах наданих ТОВ ЛК «ЕТАЛОН» міститься бланк вказаної заяви. Тому на думку суду вказана заява, не є належним доказом на обґрунтування твердження ТОВ ЛК «ЕТАЛОН» про ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору. Таким чином, доводи ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про те, що [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу №005378 від 17.08.2017 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Виходячи з наведеного та враховуючи, що в судовому засіданні встановлені підстави для визнання недійсним договору фінансового лізингу №005378 від 17.08.2017 року, то суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1344,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved