Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У жовтні 2018 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов позивачем обґрунтовано тим, що 19.05.2010 сторони зареєстрували шлюб. Під час шлюбу, а саме [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , який наразі проживає з відповідачем. За час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, суперечності, що виникли між сторонами та відсутність взаємної підтримки привели до її розладу. Сторони припинили підтримувати подружні стосунки та вже більше, ніж 6 місяців вони проживають окремо (орієнтовано з січня 2018-го року). Він проживає з іншої жінкою, з якою має намір укласти шлюб та разом з якою вони чекають дитину, тому він не має бажання продовжувати шлюб з відповідачем, та просить його розірвати. Відповідач не використав свого права подати відзив на позовну заяву. В судовому засідання позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив розірвати шлюб, оскільки відповідач штучно затягує розгляд справи, що порушує його права на створення нової сім`ї з жінкою яку він кохає та яка вже народила йому дитину. Представник позивача наполягав на задоволенні позову, оскільки союз жінки та чоловіка ґрунтується на взаємній згоді, а позивач не підтримує шлюбні відносити з відповідачем та не проживає з нею, та будує нову сім`ю. Відповідач в судове за сідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, подала суду клопотання про перенесення розгляду справи призначене на 18.03.2019, 05.04.2019 та про намір особисто взяти участь у розгляді справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). Зміст та форма цивільного судочинства повинні відповідати загальним засадам цивільного судочинства, серед яких є такі засади як розумність строків та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумною періодичністю сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Представник відповідача просив врахувати недоведеність факту біологічного батьківства [PERSON] дитини, якою вагітна його співмешканка, зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позову, тому просив відмовити в позові. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.12.2018 підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 17.01.2019. Ухвалою суду від 17.01.2019 року, за клопотання відповідача, зупинено провадження по справі строком на 2 місяці для примирення сторін. Ухвалою суду від 21.03.2019 поновлене провадження по цивільній справі та призначена дата продовження судового розгляду по суті на 05.04.2019. Ухвалою суду від 05.04.2019 заяву представника відповідача про відвід судді Заставенко М.О. визнано необґрунтованою та провадження у справі зупинено до вирішення по суті клопотання про відвід головуючому судді Заставенко М.О. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесник О.М. від 08.04.2019 заяву представника відповідача про відвід судді Заставенко М.О. залишено без задоволення. Ухвалою суду від 11.04.2019 поновлено провадження по цивільній справі, продовжено судовий розгляд на стадії розгляду справи по суті та викликано сторони на 31 травня 2019 в судове засідання. Судом встановлено, що 19 травня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 649, про що свідчить свідоцтво про шлюб. (а.с. 45). Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . (а.с. 47). Сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарство з січня 2018 року. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження шлюбу. Позивач проживає з іншої жінкою під час проживання з якої в них народилась дитина. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з вимогами ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з вимогами ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: "Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.". Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження сім`ї з урахуванням їх взаємних відносин неможливе і суперечить інтересам позивача, який вже створив нову сім`ю, сторони не здійснили дій для примирення та збереження шлюбу, вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, не підтримують один одного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн., що документально підтверджено.

Outcome: approved