Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ "Укрпошта" про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться в [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, шляхом покладення на відповідача обов'язку зняти це майно з бухгалтерського обліку підприємства. Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що на підставі договору дарування від 10.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу Івано-Франківської області Секретою І.І., вона отримала в дар від батька [PERSON] квартиру, розміщену в [ADDRESS]. Право власності підтверджується витягом про реєстрацію права на нерухоме майно від 10.12.2012 року. До того моменту зазначена квартира належала батькові на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що було видане 16.11.2009 року Богородчанською селищною радою відповідно до рішення виконкому про приватизацію житла №353а від 13.10.2009 року. Вказану квартиру батько отримав після перепрофілювання приміщення відділу розповсюдження преси з виробничого у житлове та передачі її з балансу дирекції УДППЗ «Укрпошта» в комунальну власність громади селища. Однак Івано-Франківська дирекція УДППЗ до цього часу облікує дану квартиру на власному балансі, що створює перешкоди у можливості безперешкодного здійснення права власності. Тому, в порядку реалізації прав, визначених ст.391 ЦК України вимагає усунення перешкод в користуванні належним їй майном у обраний спосіб. Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" звернулося із позовом до Богородчанської селищної ради, [PERSON], [PERSON] в якому поставило вимоги про визнання недійсними (протиправними) рішень Богородчанської селищної ради від 11.09.2007 року №320 «Про передачу відомчого житлового фонду в комунальну власність селища» та №345 «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища», а також рішення виконкому №321 «Про надання житла» та ордеру №1473, виданого виконкомом Богородчанської селищної ради 18.09.2007 року [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS]. Крім того, ставить питання про визнання недійсним рішення про оформлення права власності на вказану квартиру на [PERSON] від 13.10.2008 року №353а та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане селищною радою [PERSON] від 16.11.2009 року на вказану квартиру. Одночасно УДППЗ просить визнати недійсним договір дарування [PERSON] цього майна на користь [PERSON], посвідчений 10.12.2012 року і скасувати рішення про державну реєстрацію за останньою права власності на цей об'єкт №36678578 від 11.12.2012 року. Заявлені УДППЗ «Укрпошта» вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.10.2008 року, що видане на підставі рішення Богородчанської селищної ради від 09.09.2008 року №423, власником двокімнатної квартири по [ADDRESS] є держава в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету зв'язку і інформатизації України, в повному господарському віданні Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Приймаючи оскаржувані рішення «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища» виконком селищної ради діяв неправомірно, всупереч вимог Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», відповідно до ч.1 ст. 4 якого передача такого об'єкту права державної власності у комунальну власність здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України. Тому подальші рішення виконкому про надання цього житла [PERSON], про приватизацію ним вказаної квартири, слід визнати протиправними, оскільки на підставі вказаних рішень право власності незаконно перейшло від держави до [PERSON], який діяв у власних інтересах всупереч інтересам підприємства. Договір дарування, вчинений [PERSON] в інтересах доньки [PERSON] також на думку позивача підлягає визнанню недійсним з наведених підстав. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] заявлений довірителькою позов підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Вказала, що право власності [PERSON] набуто правомірно, на підставі правочину, який вчинено відповідно до вимог цивільного законодавства. Разом з тим, позовні вимоги УДППЗ «Укрпошта» не визнала. Вказала, що підприємство безпідставно намагається довести те, що про передачу спірного майна їм стало відомо лише з матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] Адже питання перепрофілювання нежитлового приміщення у житлове, передачі приміщення у комунальну власність селища здійснювалось саме з ініціативи підприємства, представник підприємства підписував акт прийому-передачі приміщення. З цього ж приводу на підприємстві проводились збори трудового колективу, на яких погоджувались такі дії. Також приймались спільні рішення адміністрації і профкому підприємства про виділення житла для [PERSON] УДППЗ «Укрпошта», звернувшись через сім років після прийняття оскаржуваних рішень, пропустило строк звернення до суду, а тому просила застосувати наслідки спливу позовної давності і відмовити у задоволенні позову підприємства. Представник УДППЗ «Укрпошта» Пинчук Н.В. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала. Заявлений підприємством позов підтримала. Пояснила, що в червні 2007 року Івано-Франківська дирекція УДППЗ «Укрпошта» в особі директора [PERSON] отримала дозвіл від генеральної дирекції на перепрофілювання приміщення колишнього відділу розповсюдження преси за адресою [ADDRESS] з виробничого у житлове. На підставі цього за рішенням виконкому селищної ради від 14.08.2007 року №273 було надано дозвіл на таке перепрофілювання. Наказом по підприємству №226 від 31.08.2007 року внесено зміни в бухгалтерський облік основних засобів і надалі бухгалтерія обліковувала належне підприємству приміщення як житловий фонд. Відомче житло, яке виникло внаслідок такого перепрофілювання, за згодою профкому та адміністрації було виділено директору [PERSON] Разом з тим, УДППЗ «Укрпошта» до 2013 року не було відомо про те, що [PERSON], як директор підприємства, діючи у власних інтересах, всупереч інтересам служби, ініціював рішення Богородчанської селищної ради про передачу даного приміщення від підприємства у комунальну власність селищної ради, а згодом приватизував вказане приміщення. Заволодівши власністю підприємства у незаконний спосіб, [PERSON] відчужив його також неправомірно, а тому договір дарування, посвідчений 10.12.2012 року на користь своєї дочки, слід визнати недійсним. Із врахуванням правових наслідків недійсності правочину, з метою повернення майна законному власнику, просить скасувати факт державної реєстрації права власності за [PERSON] Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнали. Суду відповідач пояснив, що в 2007 році, будучи директором Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», отримав дозвіл на перепрофілювання приміщення відділу розповсюдження преси в [ADDRESS] з виробничого у житлове. Оскільки потребував покращення житлових умов і перебував на обліку осіб, що потребують покращення житлових умов у м.Тисмениця, то звернувся до первинної профспілкової організації за згодою на виділення йому цього житла і отримав таку згоду. Після цього, за напрацьованою раніше процедурою, яка існувала в УДППЗ, він, отримавши згоду трудового колективу, звернувся до Богородчанської селищної ради з приводу передачі вказаного житлового приміщення у комунальну власність селища, про що було складено відповідний акт та прийнято селищною радою рішення про передачу квартири. Тому заперечив посилання представника УДППЗ «Укрпошта» на те, що підприємству було невідомо про передачу цього майна в 2007 році в комунальну власність селища. Факт відсутності згоди Генеральної дирекції УДППЗ вважає формальністю, оскільки про відчуження приміщення було відомо з бухгалтерських документів, в яких відображено відчислення з його заробітку частини амортизаційних відрахувань, а також щоквартально протягом 2010-2011 року до Генеральної дирекції подавались звіти щодо наявності об'єктів соціальної сфери. Згодом в 2009 році у встановленому законом порядку він приватизував вказане житло, а в 2012 році подарував квартиру своїй доньці. Представник відповідача [PERSON] звернув увагу на те, що УДППЗ «Укрпошта» на даний час не є титульним власником спірної квартири, не представило доказів на підтвердження права заявляти свої вимоги на предмет спору. Крім того, вважає,що в межах одного провадження не можуть бути вирішені вимоги про визнання недійсним наступних правочинів, які були вчинені після недійсного правочину. Виходячи з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, просив у задоволенні позову відмовити. Представник Богородчанської селищної ради [PERSON] в судовому засіданні з приводу заявлених УДППЗ «Укрпошта» позовних вимог визначеної позиції не зайняла. Визнала, що досліджені обставини справи вказують на те, що рішення виконкому селищної ради з приводу спірних правовідносин приймались без детального з'ясування правових підстав, однак при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Представник Івано-Франківського ОБТІ, якому позивачем було запропоновано вступити в розгляд справи як третій особі на стороні відповідача, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за матеріалами інвентарної справи на спірне приміщення простежується, що спершу власником спірного приміщення, як нежитлового, була держава, в особі Кабінету Міністрів України, а в повному господарському віданні УДППЗ «Укрпошта», про що було видано свідоцтво про право власності від 12.09.2007 року. Згодом, 02.10.2008 року державі в особі Кабінету Міністрів України було видано свідоцтво про право власності на цей же об'єкт, як на двокімнатну квартиру. 16.11.2009 року оригінал свідоцтва про право власності було погашено і він знаходиться в матеріалах справи, а натомість цією ж датою видано свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я [PERSON] Згідно договору дарування №1784 від 10.12.2012 року Івано-Франківським ОБТІ зареєстровано право власності на квартиру за [PERSON] Реєестрація права власності Івано-Франківським ОБТІ здійснювалась у відповідності до вимог нормативних актів, які регулювали ці правовідносини, ніяких порушень з свого боку БТІ не вбачає. З 01.01.2013 року Івано-Франківське ОБТІ не здійснює функцій державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Виходячи з цього, вважає, що заявлені вимоги інтересів БТІ не стосуються. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, подані сторонами в розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначенні статтею 2 цього Кодексу, а такими є фізичні та юридичні особи, держава, територіальні громади та інші суб'єкти публічного права. Здійснення права власності передбачає можливість володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Право власності відповідно до ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють органи державної влади. Відповідно до п.5 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.09.2007 року, що видане на підставі розпорядження голови Богородчанської райдержадміністрації від 09.08.2007 року, власником нежитлового приміщення площею 92,1 кв.м. в [ADDRESS] була визнана держава в особі Кабінету Міністрів України, а в повному господарському віданні майно перебувало в Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». (а.с.127-128 т.1) Вказане нерухоме майно, відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів, обліковувалось з січня 1985 року на балансі Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» як приміщення відділу розповсюдження преси. (а.с.123 т.1) Статтею 136 Господарського кодексу України визначено поняття права господарського відання як речового права суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та ін\-шими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підпри\-ємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-гос\-подарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Таким чном, виходячи з наведеної правової норми, право господарського відання - це речове право суб'єкта підприємництва, який, так само як і власник, володіє, користується і розпоряджається закріпленим за ним майном. Проте, повноваження власника носять абсолютний характер, а суб'єкт підприєм\-ництва, за яким майно закріплене власником на праві господарського відання, обмежений у здійсненні повноваження розпоряджатися окремими видами майна і реалізовувати це право може лише за згодою власника. Випад\-ки одержання такої згоди передбачені ГК та іншими законами. За зверненням Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», яке було погоджено із генеральною дирекцією, виконком Богородчанської селищної ради 14.08.2007 року прийняв рішення №273, яким надав дозвіл на перепрофілювання приміщення колишнього відділу розповсюдження преси за адресою [ADDRESS] з виробничого у житлове. За матеріалами справи встановлено, що 11.09.2007 року виконкомом Богородчанської селищної ради, розглянувши клопотання Івано-Франківської дирекції УДППЗ, прийняв рішення №320 «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища» відповідно до якого надав попередню згоду на прийняття в комунальну власність селища квартири [ADDRESS] площею 92,8 кв.м. і жилою площею 40,9 кв.м. При цьому у рішенні вказано, що при підготовці проекту рішення слід передбачити передачу квартири з балансу Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на баланс Богородчанського ВЖРЕП. Оцінюючи правомірність цього рішення, суд відзначає, що воно не суперечить вимогам Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», оскільки ч.2 ст.4 Закону передбачає, що передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських рад. Даючи оцінку вказаному рішенню суд бере до уваги отриманий його архівний примірник, а не копію, представлену сторонами (а.с.158-19 т.1). Тому у задоволенні вимог УДППЗ «Укрпошта» в частині визнання протиправним та скасування цього рішення слід відмовити. Водночас, до матеріалів справи сторонами додано копію рішення виконавчого комітету Богородчанської селищної ради датованого також 11.09.2007 року і з того ж питання за номером 345 «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища». За цим рішенням, виконком селищної ради вирішив затвердити акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність та вважати квартиру [ADDRESS] придатною для проживання, прийняти її в комунальну власність територіальної громади селища Богородчани і передати його на баланс Богородчанського ВЖРЕП. На думку суду правова природа прийнятого рішення є сумнівною. По-перше, виконком селищної ради на цьому ж засіданні уже прийняв наведене вище рішення №320 з цього ж питання, яке суперечить вказаному. По-друге, виконком селищної ради не міг 11.09.2007 року приймати рішення щодо спірного майна, як об'єкту житлового фонду, оскільки до цього часу вказане приміщення не набуло статусу житла, оскільки 12.09.2007 року УДППЗ «Укрпошта» зареєструвала право власності на це приміщення як на нежитлове в Івано-Франківському ОБТІ (а.с.127 т.1) Крім того, допитаний в судовому засіданні як свідок заступник директора Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» [PERSON] пояснив, що акт приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 10.09.2007 року, який нібито був затверджений рішенням №345, він, як представник підприємства не підписував і на його підписання він не був уповноважений, оскільки жодного наказу з цього приводу по підприємству не видавався. В дійсності він підписував подібний за формою акт переводу виробничого приміщення у житлове від 10.09.2007 року. (а.с.191 т.1) По-третє, відповідно до ст.2, 4 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача з державної у комунальну власність щодо об'єктів житлового фонду (абз.6 ч.1 ст.2 Закону) здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном. Порядок та процедура такої передачі виписана у Постанові Кабінету Міністрів України від 21.08.1998 року №1482 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», зокрема у п.7-10, 11. Зазначена процедура не була дотримана. А тому, суд вважає, що рішення Богородчанської селищної ради №345 від 11.09.2007 року «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища» є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки порушило права власника майна і спричинило до того,що воно вибуло з його володіння поза волею власника. Незаконність цього рішення констатувала і сама селищна рада, яка через рік 09.09.2008 року рішенням виконкому №423 визнала право власності на квартиру [ADDRESS] за Кабінетом Міністрів України (право повного господарського відання за УДППЗ «Укрпошта»), про що 02.10.2008 року видала свідоцтво про право власності, яке було зареєстровано в Івано-Франкіському ОБТІ, номер запису 1194 в книзі 18. Тому, незаконним виходячи з наведеного є і рішення виконкому №353-3 від 13.10.2009 року про визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки вказана квартира до державного житлового фонду не відносилась. А тому слідвизнати недійсним видане на підставі цього рішення 16.11.2009 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] Суд розцінює, що підстав вважати пропущеним строк позовної давності щодо оскарження цих рішень, як про це просить [PERSON] - немає. Будучи директором підприємства, і, звертаючись від його імені до селищної ради з приводу передачі державного майна в комунальну власність, [PERSON] діяв у власних інтересах усупереч інтересам служби і вказані дії від генеральної дирекції УДППЗ приховував. Про це свідчить той факт, що по бухгалтерському обліку підприємства квартира і надалі відображалась як належна підприємству. Про це ж свідчать також систематичні звернення [PERSON] протягом 2009-2013 років до генеральної дирекції з приводу отримання дозволу на передачу житла у комунальну власність. Це також підтверджується тією обставиною, що за матеріалами інвентарної справи оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, що було видане підприємству, погашений 16.11.2009 року одночасно з отриманням особисто [PERSON] за його заявою свідоцтва про право власності на квартиру на своє ім'я. На думку суду строк позовної давності за вказаними вимогами слід рахувати з листопада 2013 року, коли під час інвентаризації майна в Івано-Франківській дирекції УДППЗ «Укрпошта» [PERSON], як матеріально-відповідальна особа, відмовився підписати акт інвентаризації і заявив, про те, що ця квартира ним приватизована. Даючи оцінку оскарженому рішенню виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 11.09.2007 року №321 «Про надання житла», суд виходить з того, що воно також прийняте з порушенням чинного законодавства. Суд повторно констатує той факт, що станом на 11.09.2007 року вказане приміщення, щодо якого виконком приймав рішення, перебувало у статусі нежитлового приміщення, а тому підстав вирішувати питання про видачу ордера у виконкому на той момент не було. Разом з тим, частиною 2 ст. 59 ЖК передбачено, що вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Оскільки ордер [PERSON] видано у вересні 2007 року, то саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який закінчився у вересні 2010 року. При цьому суд виходить з того, що позивач знав і був поінформований про те, що [PERSON] зайняв вказане приміщення, яке числилось на балансі підприємства як відомчий житловий фонд, оскільки питання надання йому такого приміщення було предметом розгляду спільних зборів адміністрації та профкому. Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне звернення до суду з позовом про захист прав стає неможливим або утрудненим. Оскільки позов пред'явлено лише у жовтні 2014 року, тобто через чотири роки після спливу строку позовної давності за цією вимогою, позивач не навів обґрунтування причин пропуску позовної давності не надав будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 202 ЦК України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином. Як встановлено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на вказану квартиру у незаконний спосіб, то договір дарування квартири, який він вчинив 10.12.2012 року на користь доньки [PERSON] не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник майна має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тому заявлена вимога про скасування державної реєстрації права власності на цей об'єкт за [PERSON] підлягає задоволенню. Питання про судові втрати слід вирішити у порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial