Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

22 січня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зобов'язання надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо виділення у власність земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель запасу. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в судовому порядку за ними визнано право на земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,78га у землі бувшого КСП ім.Петровського, що розташована та території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, які встановлені для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Петровського» с Зоряне, Межівського району, Дніпропетровської області. На звернення позивачів Зорянська сільська рада їх повідомила, що на її території не витребуваних земельних часток (паїв) членів КСП ім.Петровського немає. За повідомленням голови СФГ «Победа» у господарстві, після спливу оренди, мається незадіяна земельна ділянка із земель запасу площею 30га, що розташована на території Зорянської сільської ради та заперечень про її виділення немає. З відповіді Межівської РДА вбачається, що розпоряджатися зазначеною вище земельною ділянкою належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, однак звернувшись до останніх позивачі отримали відповідь, що порушене ними питання не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області. Не дотримуючи вимог земельного законодавства відповідач позбавляє можливості [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримати у власність земельну ділянку, а також володіти, користуватись та розпоряджатись нею. Позивачі просять суд зобов'язати Межівську РДА надати їм дозвіл на виготовлення технічної документації щодо виділення земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована та території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, останній надав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно зауважив, що у справі достатньо доказів для задоволення позову. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Одночасно надано відзив, де викладені заперечення проти позову, втім його копія та додані до нього документи не надіслано іншим учасникам справи, як того вимагають приписи ч.4 ст.178 ЦПК України. З огляду на викладене суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Згідно рішень Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/699/17 від 28 серпня 2017 року, №181/700/17 від 28 серпня 2017 року та №181/774/17 від 21 вересня 2017 року за позивачами визнано право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,78га у землі бувшого КСП ім.Петровського, що розташована та території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, які встановлені для члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Петровського» с Зоряне, Межівського району, Дніпропетровської області. Довідками виконкому Зорянської сільської ради №523, №524 та №525 від 09 жовтня 2017 року підтверджується, що станом на 09 жовтня 2017 року на їхній території не витребуваних земельних часток (паїв) членів КСП ім.Петровського немає. Згідно довідок СФГ «Победа» Межівського району від 30 серпня 2017 року по договору оренди між господарством та Межівською РДА не витребувана земельна ділянка площею ріллі 11га члена КСП ім.Петровського [PERSON], [PERSON] та [PERSON] використовується для товарного сільськогосподарського виробництва на території Зорянської сільської ради. Після спливу строку дії оренди з травня 2017 року земельна ділянка в оренді не перебуває і може бути передана власнику чи його спадкоємцям. Згідно письмових звернень позивачів до Межівської РДА стосовно дозволу на розробку технічної документації на виділення земельної ділянки (в натурі) на місцевості, які датовані 18 жовтня 2017 року останні надали письмові відповіді №42-804/0/312-17 від 03 листопада 2017 року про те, що земельна ділянка загальною площею 30,3377га знаходилась в оренді СФГ «Победа», після чого повноваження щодо розпорядження нею перейшли до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, оскільки вона знаходиться поза межами населеного пункту та належить до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності. На території Зорянської сільської ради землі колишнього КСП ім.Петровського відсутні. Відмовлено у задоволенні заяв. На письмові звернення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області маються письмові відповіді останніх за №С-12300/0-8881/6-17, №П-12291/0-8883/6-17 та №М-12292/0-8882/6-17 від 05 грудня 2017 року про те, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Зазначене питання знаходиться поза межами їх компетенції. Згідно роз'яснень, викладених у п.7 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" №3 від 01 березня 2013 року, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку. В пункті 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 3 грудня 1999 року №1529 також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою. Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю. Відповідно до п.3 Постанови КМУ «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» №122 від 04 лютого 2004 року у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Відповідно до абз.2 п.17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року №899-IV передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). В абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Згідно ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право на землю кожного громадянина України проголошено Конституцією України (ст.14) та гарантується нею (ч. 2 ст.373 ЦК України). Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до пункту "б" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Частиною 11 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Згідно з пункту 184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю. Частиною першою статті 19 ЗК України передбачено, що землі запасу до жодної категорії за цільовим призначенням не відносяться. Ч.2- земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Землі запасу, за чинним Земельним кодексом, не є окремою категорією земель, вони перебувають у комунальній або в державній власності і можуть мати будь-яке цільове призначення. Тобто, встановлені судом обставини та норми діючого нормативно правового акту дають підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності (в тому числі землі запасу з числа тих, що належали колишнім КСП) належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій, а отже відповідач є належним. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved