Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

28.02.2011 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н та [PERSON] отримав кредит в сумі 5700 гривень вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписав заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питаннях банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або іншийінтернет/sms-ресурс, зазначений банком. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або іншим стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору В порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 525, 526, 629,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав в результаті чого станом на 15.07.2019 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 14 999,01 гривень, що включає в себе: - 5192,5 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 3297,10 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; - 4903,05 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 415,92 гривень - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень. А також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина); - 690, 43 гривень - штраф (процентна складова). За таких підстав Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Ухвалою 19.09.2019 вказану справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач надав до суду відзив відповідно до якого заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, у зв`язку з наявністю підстав для застосування строку позовної давності. Представник позивача до зали судового засідання не з`явився, наддав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач до зали судового засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача Гонтар В.А., в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві, просив застосувати строки позовної давності Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено факт укладення 28.02.2011 року угоди між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] . і приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "Приватбанку", згідно якої останній отримав кредит. Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил і Тарифів користування платіжною карткою. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 5700 гривень. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідач [PERSON] письмовою заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами, Правилами та Тарифами складають між ним та банком кредитний договір (а.с.13-29). Відповідно до взятих на себе зобов`язань позичальник [PERSON] зобов`язувався кожного місяця сплачувати щомісячну суму мінімально необхідного платежу, проте своїх зобов`язань не виконує. В результаті невиконання зобов`язань відповідачем [PERSON] , утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 15.07.2019 року становить 14999,01 гривень. Заборгованість за кредитним договором нараховано відповідно до діючого законодавства та умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 8-12). Перешкод для пред`явлення позову про стягнення заборгованості судом не встановлено. Даному факту відповідають правовідносини позики, а саме кредиту, за договором якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Наведене відповідає правовій позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступних висновків. У своїй заяві про застосування строків позовної давності відповідач вказує на те, що він вважає є підстави для застосування строку позовної давності, адже статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність становляться тривалістю у 3 роки, а статтею 261 ЦК України, що перебіг строку позовної давності, починається від дня, коли особа довідалася або могла довіритись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено з позовної заяви з метою отримання банківського кредиту відповідачем було подано заяву від 28.02.2011. Згідно розрахунку додану до позовної заяви заборгованість виникла 31.05.2015, таким чином від зазначеної дати починається перебіг строку позовної давності. Наслідком пропущення строку позовної давності є відмови у задоволенні позову. Саме загальна позовна давність застосовується до вимог що стосується захисту прав власності та інших речових прав. У зв`язку з цим відповідач вважає, що до позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не поновити суд поновити строк позовної давності. Представник позивача не погоджуючись з такими твердженнями відповідача надав до суду відповідь на відзив відповідно до якої, представник позивача вказує на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко грошових одиницях. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язково мінімально щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлюваної кредитної лінії, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасив заборгованість за кредитної лінії, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Також представник позивача вказує на те, що згідно виписки по рахунку, вбачається що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача на те що він не був знайомий з умовами кредитування не мають приймається судом до уваги. Судом встановлено, що статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплавом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, судом встановлено, що відповідно до довідки про видачу кредитних карт від 07.11.2019 № 30.1.0.0/2-20190828/405 , строк дії перевипущеної картки [PERSON] - до останнього дня 03.2022 року, Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 28.08.2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. У зв`язку з цим, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. (а.с.1).

Outcome: approved