Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Заявник, [PERSON] [INFO] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт, що його захворювання були набуті ним під час захисту Батьківщини на території Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заяву мотивує тим, що він був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України «Про оголошення часткової мобілізації» від 21.07.2014 року №607 наказом військового комісара Галицько-Франківського об`єднаного військового комісаріату м. Львова від 06.09.2014 року №93. Військову службу проходив у військовій частині [NUMBER] на посаді оператор навідник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону. Крім цього, в період з 04.11.2014 року по 04.02.2015 року та з 15.03.2015 року по 02.06.2015 року [PERSON] брав участь у бойових діях, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. Позивач зазначає, що під час бойових дій, їх підрозділ військової частини [NUMBER] перебував на 29 блокпості на трасі Лисичанськ-Луганськ (місцева назва - Бахмутка) в Луганській області, поблизу н. п. Кримське, Новоайдарського району Луганської області, н. п. Золоте, Попаснянського району Луганської області. Під час військової служби він неодноразово попадав під обстріли незаконних збройних формувань, на фоні чого став тривожний, незібраний, роздратований, виснажений та погано почувався. В результаті чого був вимушений звернутись за медичною допомогою. З листопада по грудень 2015 року проходив лікування у КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих імені Ю.Липи». У січні 2017 року [PERSON] був направлений на обстеження військово-лікарською комісією Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв. Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.01.2017 року №35 встановлено, що захворювання громадянина [PERSON] : «ІХС: стабільна стенокардія, ФК ІІІ, дифузний кардіосклероз СН ІІ А ст., гіпертонічна хвороба другої стадії, ст. 3, високого ризику, гіпертензивне серце. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Неалкогольний стеатогепатоз. Хронічний холецистит в стадії нестійкої ремісії. Поліпоз жовчного міхура. Остеохондроз поперекового відділу хребта. Загострення хронічного лівобічного S 1 радікулоневриту з помірним больовим синдромом. Хронічний простатит в стадії ремісії пов`язані з проходженням військової служби та захистом Батьківщини. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №383482 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, а також протипоказана важка праця та психологічні навантаження. 23.05.2015 року йому було видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , відповідно до якого надано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій та 24.10.2017 посвідчення інваліда війни серії [NUMBER] , відповідно до якого він є інвалідом війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Крім того, згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 18.09.2015 року №264, сержанта [PERSON] , заступника командира відділення навідника оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. [PERSON] , зазначає, що його захворювання набуті внаслідок військової агресії Російської Федерації і встановлення даного юридичного факту можливе лише у судовому порядку, тому просить задовольнити його заяву. Заінтересована особа представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності. Заінтересована особа представник Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду та будь-яких заперечень проти задоволень заяви не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб, на підставі наявних доказів, оскільки це не суперечить вимогам закону. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.09.2014 року, [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних Сил України та був у складі військової частини польова пошта [NUMBER] , отримав звання сержанта та був призначений на посаду оператора навідника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону. Справді в період з 04.11.2014 року по 04.02.2015 року та з 15.03.2015 року по 02.06.2015року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Це підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 31.07.2017 року, посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER] . Безпосереднім місцем проходження служби заявника був 29 блокпост на трасі Лисичанськ-Луганськ в Луганській області, поблизу н. п. Кримське Новоайдарського району Луганської області, н. п. Золоте Попаснянського району Луганської області. У статті від 12.04.2015 року зазначається: «На Великдень увечері бойовики обстріляли Кримське», на Інтернет - порталі «УНІАН» опубліковано, що 12.04.2015 року позиції українських військових на околиці Кримського було обстріляно російськими найманцями з автоматичної зброї, а в Троїцькому Луганської області опорні пункти сил українських військових обстріляно з мінометів. На сайті «2+2», від 06.03.2015 року розміщена стаття «Кримське оговтується від жахіття війни», там йдеться про те, що на околицях Кримського Луганської області російські найманці облаштовують свої вогневі позиції, повідомляється, що обстріли в Кримському не вщухали жодного дня після оголошення перемир`я. Внаслідок обстрілів постраждали будівлі школи, дитячого садочка, ферми та житлові будинки. Наведені у цих статтях відомості, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань та в офіційних джерелах, підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації в районі н. п. Кримське Новоайдарського району Луганської області та н. п. Золоте Попаснянського району Луганської області, неподалік яких знаходиться 29-й блокпост, де якраз було безпосереднє місце проходження служби заявника. 16.09.2015 року [PERSON] наказом (від 18.09.2015) командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по особовому складу) № 44-РС з військової служби за призовом по мобілізації звільнено у запас. Крім того, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Так, довідкою військово-лікарської комісії ВМКЦ Західного регіону № 35 від 27.01.2017 року, виданої на ім`я [PERSON] , встановлено, що захворювання: «ІХС: стабільна стенокардія, ФУ ІІІ, дифузний кардіосклероз. СН ІІ-А ст. Гіпертонічна хвороба другої стадії, ст. 3, високого ризику, гіпертензивне серце. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Неалкогольний стеатогепатоз. Хронічний холецистит в стадії нестійкої ремісії. Поліпоз жовчного міхура. Остеохондроз поперекового відділу хребта. Загострення хронічного лівобічного S1- радікулоневриту з помірним больовим синдромом. Хронічний простатит в стадії ремісії - пов`язане з проходженням військової служби. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №383482 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, а також протипоказана важка праця та психологічні навантаження. 23.05.2015 року йому було видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , відповідно до якого надано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій та 24.10.2017 посвідчення інваліда війни серії [NUMBER] , відповідно до якого він є інвалідом війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що його захворювань, що були набуті ним захисту Батьківщини на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Пунктом 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№5\~від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч.2ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 55\~Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей"запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до абз. 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Крім того,постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974. Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно приписами ч.3\~ст.82 ЦПК України\~доказуванню не підлягає. З огляду на викладене вище, суд погоджується з доводами заявника, що його захворювання були набуті ним при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948) кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч.2ст.315ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» слідує, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції з прав людини. Встановлення юридичного факту захворювання заявника при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, породжуватиме для заявника юридичні наслідки - набуття заявником статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника. При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника. Позиція Верховного суду щодо судового імунітету Російської Федерації як іноземної держави зводиться до наступного. Незважаючи на те, що однією із заінтересованих осіб у даній справі визначено іноземну державу, тобто Російську Федерацію, правило про застосування щодо неї судового імунітету, передбачене ч.1 ст.79\~ЗУ «Про\~міжнародне приватне\~право» від 23 червня 2005 року, не порушено. У даному випадку Російська Федерація бере участь як заінтересована особа у справі окремого провадження, а не виступає із вимогами як сторона чи третя особа у справі позовного провадження. Тому суд вважає належним повідомлення про судовий процес осіб, які беруть участь у справі. Заявником надано достатньо доказів на підтвердження викладених обставин, а заінтересованими особами не спростовано доводи, викладені у заяві. Встановлення даного юридичного факту за рішенням суду породжує для заявника певні правові наслідки. Суд вважає встановленим факт, що захворювання [PERSON] були набути ним при виконанні обов`язку військової служби на території Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved