Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача - Фонду соціального страхування України в Тернопільській області з вимогами про відшкодування моральної шкоди, просять стягнути з відповідача в користь кожного з позивачів по 500 000 грн. моральної шкоди, завданої їм внаслідок смерті їх чоловіка та батька [PERSON] , який помер [INFO] , внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивачі надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять розглянути без їх участі. Відповідач надав відзив, згідно якого позову не визнає, вважає, що спеціальне законодавство, що діяло на час події нещасного випадку не передбачало обов`язку Фонду соціального страхування України (далі - Фонд) відшкодовувати родичам загиблої особи моральну шкоду і таке відшкодування повинно здійснюватися на підставі норм цивільного законодавства. В свою чергу Цивільний кодекс України передбачає відшкодування моральної шкоди близьким та рідним загиблого особою, винною в заподіянні шкоди, тобто роботодавцем. За результатами розслідування нещасного випадку, що спричинило смерть потерпілого, Фондом проведено членам сім`ї загиблого передбачені законодавством виплати. Дослідивши та оцінивши надані докази суд встановив, що позивач [PERSON] з 05 травня 1990 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 05.05.1990 року Клювинською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] (співпозивачі у справі). [PERSON] працював бригадиром рільничої бригади №2 в ПАП «Озерна» (с.Озерна Зборівського району Тернопільської області). Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 17 липня 2004 року у ПАП «Озерна» Зборівського району Тернопільської області на ділянці автодороги Львів-Кіровоград-Знам`янка в с.Озерна Зборівського району [PERSON] отримав травми від яких помер. Факт нещасного випадку, його обставини та причини, зафіксовано в акті №01 про нещасний випадок на виробництві від 29 липня 2004 року (Форма Н-1) та Актом спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 28 липня 2004 року. Так, розслідуванням встановлено, що 17 липня 2004 року, після проведення наряду в адмінбудинку директором ПАП "Озерна" Шпинда М. 1. (початок наряду 8 годин), керівники структурний підрозділів пішли на свої робочі місця. Бригадир рільничої бригади №2 [PERSON] приїхав на наряд власним автомобілем ВАЗ - 21013, н.з. [NUMBER] . На прохання директора ПАП "Озерна" в автомобіль [PERSON] сіли бригадир рільничої бригади №1 [PERSON] , бригадир рільничої бригади №3 [PERSON] і бригадир огородньої бригади [PERSON] , щоб швидше добратись на свої робочі місця, в тому числі в автопарк господарства до закріплених за ними транспортних засобів. По дорозі в автопарк приблизно у 8 год. 30 хв. зупинилися автомобілем біля будинку [PERSON] , який заходиться по дорозі в автопарк, щоб він взяв зошит, в якому веде облік роботи. [PERSON] вийшовши з автомобіля, пішов до будинку. В цей момент автомобіль КАМАЗ - 43 10, н. з. [NUMBER] , який їхав в напрямку м. Тернополя, виїхав на зустрічну смугу, зробив зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21013. Внаслідок зіткнення [PERSON] отримав відкриту черепно - мозкову травму з переломом кісток черепа та з крововиливами під його оболонки і помер [INFO] в Тернопільській комунальній лікарні швидкої допомоги. [PERSON] і [PERSON] отримали травми різної важкості. Автомобіль КАМАЗ - 4310 н. з. [NUMBER] належить гр. [PERSON] , жителю с. Смиківці Тернопільського району. 17 липня 2004 р. Тлумацький 1. Є. повертався автомобілем з м. Миколаїва Львівської області з цементом для власних потреб. Виїхав він з м. Миколаїва біля 24 години ночі. Згідно його пояснення при управлінні автомобілем в с. Озерна Зборівського району він заснув за кермом і виїхав н^зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення автомобіля КАМАЗ з автомобілем ВАЗ, який стояв на узбіччі дороги. Технічних причин нещасного випадку комісією не встановлено, а так само не встановлено винних посадових осіб ПАП "Озерна" Зборівського району. Встановлено організаційні причини - порушення водієм автомобіляь КАМАЗ - 43 10, д.н.з. [NUMBER] Правил дорожнього руху України. Комісією встановлено, що відповідальність за даний нещасний випадок повинен нести гр. [PERSON] , житель с. Смиківці Тернопільського району, водій автомобіля КАМАЗ - 4310 н. з. [NUMBER] , який допустив порушення п. п. 2.З., 2.9., 11.2. ПДР України, що виразилось в управлінні автомобілем без належної уваги, в стані стомлення і допущення виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху. На підставі п. 6. Положення про розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, нещасний випадок із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вважається пов`язаним з виробництвом. Оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків: постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено: питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Тому суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто, спори щодо відшкодування шкоди, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування, тобто на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 14 грудня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, при розгляді аналогічної справи у (справа № 210/2271/19) відступив від висновків, викладених у постановах від 8 квітня 2020 р. № 210/2272/19 та від 17 червня 2020 р. у справі № 210/57/19 та вказав, що «смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, мала місце до 1 січня 2004 р., до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 р. Відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу у зв`язку зі смертю його батька (25 липня 2001 р.) в результаті нещасного випадку на виробництві, не могла бути покладена на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон), оскільки згідно з ч.1 ст.21 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі ст.ст. 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати. Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону, серед яких пп. «е» передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (пп. «б», «д» п.1; п. 2 ч.1 ст. 21 Закону). Цим Законом на Фонд був покладений обов`язок з відшкодування моральної шкоди самому потерпілому, а не членам сім`ї при його загибелі. Отже, виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до ст. 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 р.». У даній цивільній справі нещасний випадок стався після 1 січня 2004 р., а саме - 17 липня 2004 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст.1167,1168 ЦК України, у відповідній редакції, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення докримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Таким чином норми Цивільного кодексу України, що діяли на час настання вказаного вище нещасного випадку на виробництві передбачали відповідальність за заподіяння моральної шкоди членам сім`ї загиблої особи з боку заподіювача такої шкоди. В свою чергу спеціальним законодавством, що діяло на час виникнення спірних правовідносин а саме Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї не передбачено. Тобто, моральна шкода, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до ст. ст.ст.1167,1168 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги не мають правових підстав і їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed