Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], Комунального концерну Центр комунального сервісу (Дніпровське відділення) про виселення та стягнення боргу за комунальні послуги та просить виселити [PERSON], [INFO], та [PERSON] з квартири [ADDRESS], стягнути з [PERSON], ? частину грошових коштів, сплачених за надані житлово-комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] у розмірі 7 444,70 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позивачем уточнено позовні вимоги та остаточно просила про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], про стягнення з [PERSON] у відшкодування оплати житлово- комунальних послуг у розмірі ? частини, сплачених за квартиру [ADDRESS] за період з березня 2014 року по липень 2017 року у розмірі 8 720,13 грн. та витрати по сплаті судового збору. 11 червня 2018 року ухвалою суду прийнято відмову [PERSON] від позову в частині позовних вимог про виселення відповідача [PERSON], провадження у справі закрито в частині вимог про виселення. Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що відповідач [PERSON] стверджує, що його дружина [PERSON] має вільно користуватися однією кімнатою. З цього приводу виникла сварка, викликали поліцію. Представник позивача [PERSON] підтримав пояснення представника позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що комунальні послуги сплачувалися усіма співвласниками на добровільній основі, тому ним також сплачено грошові кошти за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позовні вимоги. Пояснив, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі, однак в спірній квартирі відповідач не зареєстрована та не проживає, в спірній квартирі з"являлась один раз. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження позовних вимог про виселення відповідача. Треті особи [PERSON], [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених представником позивача. Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомлено. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 липня 2005 року Дніпровською районною державною адміністрацією квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON], третім особам [PERSON], [PERSON] (а.с. 6), які зареєстровані за зазначеною адресою (а.с.7). Позивач просила про відшкодування оплати житлово-комунальних послуг у розмірі ? частини сплачених коштів у сумі 8 720,13 грн. На підтвердження позовних вимог позивачем надано договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів споживання холодної та гарячої води від 19 лютого 2014 року, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 07 лютого 2018 року, особові рахунки, рахунки на сплату житлово-комунальних послуг та інших, а саме, за отримані послуги з централізованого опалення, послуги центрального постачання холодної води та водовідведення, гарячого водопостачання та водовідведення, послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, послуги електропостачання, послуги централізованого опалення за період з березня 2014 року по липень 2017 року у сумі 34592,46 грн., довідку про нарахування та сплату по особовому рахунку, акти звіряння розрахунків за електроенергію (а.с. 10-33, 76-90, 147-153). Відповідач заперечував проти задоволення вимог, зазначив про сплату ним житлово-комунальних послуг у лютому, липня, серпні, вересні, листопаді 2016 року у сумі 3398,19 грн.; у лютому, березні, квітні, травні, червні, липні 2017 року у сумі 1726,68 грн. та у жовтні-листопаді 2017 року у сумі 1693,55 грн., що підтверджує відсутність підстав для стягнення грошових коштів, які сплачені позивачем (а.с.141-143). На підтвердження заперечень відповідачем надано рахунки на сплату житлово-комунальних послуг та квитанції про сплату коштів (а.с.145). Також у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на надані позивачем квитанцій, за якими оплата житлово-комунальних послуг здійснена відповідачем [PERSON].(а.с. 26, 29,29 зв., 30, 30 зв., 31 зв.,81 зв., 82, 82 зв., 84 зв., 85, 89, 141-143). За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Судом встановлено, що за період з березня 2014 року по липень 2017 року із загальної суми оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 34592,46 грн. відповідачем [PERSON]. сплачено у розмірі 6017,62 грн. (а.с. 26, 29,29 зв., 30, 30 зв., 31 зв.,81 зв., 82, 82 зв.,83 зв., 84 зв., 85, 87 зв., 89, 141-143). Оскільки сума оплати у розмірі 6017,62 грн. підлягає вирахуванню із загальної суми сплати, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню у відшкодування 1/4 частини оплати житлово- комунальних послуг у сумі 2765, 23 грн.(34592,46 грн. - 6017,62 грн.): 4. При цьому, суд не бере до уваги оплату відповідачем [PERSON] коштів за житлово-комунальні послуги за період з жовтня по листопад 2017 року у розмірі 1693,55 грн., оскільки цей період не входить в предмет доказування. Позивач просила про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Підставою для виселення зазначено порушення відповідачем її права власності на зазначене житлове приміщення. Між сторонами виник житловий спір, тому предметом доказування є відсутність права на житло або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі, однак в спірній квартирі відповідач не зареєстрована та не проживає,в спірній квартирі з"являлась один раз. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження позовних вимог про виселення відповідача Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.116 цього кодексу, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1,3 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] та проживає за цією адресою. Між співвласниками не визначено порядок користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, відповідач і позивач не мають взаємних прав та обов»язків., між позивачем і відповідачем договір найму вказаного житла не укладався. Зі змісту листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві від 16 березня 2017 року на звернення позивача щодо протиправних дій відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] перебувала разом з відповідачем [PERSON] у спірній квартирі. За встановленних обставин, суд вважає, що є реальна небезпека порушення права власності позивача зі сторони відповідача [PERSON] у подальшому. Спосіб судового захисту порушеного права, обраний позивачем, не суперечить законодавству і може бути застосований судом. Тому позовні вимоги вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення підлягають задоволенню повністью: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з житлового приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS]. При при подачі позовної заяви майнового характеру позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., немайнового характеру - 640 грн. 00 коп. (а.с. 4, 5). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України у зв»язку із задоволенням позовних вимог немайнового характеру з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягенню витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру, виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 7 143 грн. 71 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 524 грн. 80 коп.( 7 143,71 х100: 8 720,13 грн. =82%).

Outcome: partial