Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

22.03.2019 року [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до до Київської міської прокуратури № 8 (03148, м.Київ, вул.Гната Юри,9), Головного управління державної казначейської служби України у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Терещенківська, 11-а) про стягнення моральної шкоди у розмірі 216 996, 00 грн. Як на підставу своїх вимог спирається на наступні обставини: СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100080000507 від 18 січня 2012 рок) за ч. 1 ст. 307 КК України. 31 січня 2014 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. 1 лютого 2014 року о 00 годин 15 хвилин [PERSON] була затримана за підозрою у вчиненні злочину, на підставі ст. 208 КПК України. Період із 01.02.2014 року по 14.05.2014 року перебувала під вартою, згідно ухвали від 03.02.2014 року по справі 759/1528/14-к. Згідно Ухвали слідчого судді від 31.01.2014 року по справі № 759/1528/14-к, був проведений обшук в її помешканні. У період із 18.01.2012 року по 24.03.2016 року (дата набрання вироку законної сили) перебувала під слідством. Позивач в обґрунтування ціни позову, зазначає, що станом на 22.03.2019 року розмір мінімальної заробітної плати складав 4173 грн. (Дата подання позову). Також зазначається, що потерпіла зверталась до прокуратури із листом від 28.03.2018 року з метою роз`яснення порядку відшкодування, але нею отримано відповідь № 37-120-18 від 23.04.2018 року, якою відмовлено у роз`ясненні. Зі слів позивача, дії прокуратури носили навмисний характер, який мав на меті уникнути компенсації та регресу. Факт виправдання підтверджується вироком Святошинського р-го суду м. Києва від 04.02.2016 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.03.2016 року. Рішення набрало законної сили 24.03.2016 року. Таким чином [PERSON] знаходилась під слідством 26 місяців 6 днів. Виходячи з вищезазначених обставин, позивач посилається на наступну нормативну-правову базу на підтвердження своєї позиції: ст. 15, 16 ЦПК України, ч. 1-2, 7 ст.1176 ЦК України, яка прямо вказує право особи на відшкодування шкоди у разі незаконного застосування запобіжного заходу. У обгрунтування суми, що підлягає відшкодуванню позивач посилається на ЗУ «Про порядок відшкодування шкода завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшуков діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 25.03.2019 року справа прийнята до розгляду, відкрито провадження, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.07.2019 надійшов відзив від Головного управління державної казначейської служби України у м.Києві, в якому відповідач вказує, що Головне управління Казначейства за зверненням стягувача здійснює виконання судових рішень щодо стягнення бюджетних коштів. Відповідач зазначає, що виконання цих повноважень не передбачає часті Казначейства в якості відповідача у всіх судових справах, предметом яких є стягнення бюджетних коштів, так само, як і орган державної виконавчої служби не є відповідачами у всіх справах, судові рішення за якими підлягають примусовому виконанню. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримують частково та наполягають на його задоволенні в частині, що вони підтримують. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив вищезазначений відзив, в якому позов не визнає. Представник прокуратури в судовому засіданні позов не визнає з посиланням на неналежність прокуратури як відповідача у даній справі. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини; СВ Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100080000507 від 18 січня 2012 року за ч. 1 ст. 307 КК України. 31 січня 2014 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. 1 лютого 2014 року о 00 годин 15 хвилин [PERSON] була затримана за підозрою у вчиненні злочину, на підставі ст. 208 КПК України. Період із 01.02.2014 року по 14.05.2014 року перебувала під вартою згідно ухвали від 03.02.2014 року по справі 759/1528/14-к. Згідно ухвали слідчого судді від 31.01.2014 року по справі № 759/1528/14-к, був проведений обшук в її помешканні. У період із 18.01.2012 року по 24.03.2016 року (дата набрання вироку законної сили) перебувала під слідством. Вироком Святошинського р-го Суду м. Києва від 04.02.2016 року, який був залишений в силі та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.03.2016 року. Рішення набрало законної сили 24.03.2016 року. [PERSON] була визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні до ч.2 ст.307 КПК України та виправдана Таким чином [PERSON] знаходилась під слідством 26 місяців 6 днів. Згідно із ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Особа має право на відшкодування такої шкоди внаслідок подій наведених у ч. 1 ст. 1 та випадках, визначених ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної(немайнової)шкоди, а також визнання незаконними рішення,дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади Автономної РеспублікиКрим або органу місцевого самоврядування,їхніх посадових і службових осіб. За змістом ст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. З урахуванням вказаних вимог ст. 1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року № 6, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст.56Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1176ЦК України шкода,завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу,незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року. Процедура застосування даного закону врегульована Положенням прозастосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.1Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження,незаконного повідомлення про підозруу вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянніскладу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів длядоведеннявинуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону). В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральноїпрокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Згідно ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду», передбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Ст. 3,4ЗУ «Про порядоквідшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування,прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в ст. 1цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під варту або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч .5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законом України «Про порядоквідшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшуковудіяльність,органів досудового розслідування, прокуратури ісуду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач зазначає, що незаконними діями органи дізнання та досудового розслідування завдали йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 216996,0 грн. Аналізуючи вищезазначені норми, та відповідні документи, що додаються до позовної заяви, як докази обгрування позивачем позову, суд дійшов висновку про те, що вказані позивачем обставини дійсно мали місце і у відповідності до законодавства позивачу має бути відшкодована моральна шкода. В той же час, суд дійшов висновку, що обґрунтування позивача для стягнення подвійної від мінімальної суми, що може застосовуватись до стягнення за місяць не є достаньо виправданим, та вважає, що сума мінімальної заробітної плати на час розгляду справи у 4173 грн є достатньою для задоволення моральної шкоди позивача. Суду не були надані докази в обґрунтування вказаної суми, чому саме сума, що зазначена в позові відповідає моральним та душевним стражнаням, які вона зазнала. На підставі викладеного,

Outcome: partial