Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області про зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2016 року у справі №384/976/15-ц за [PERSON] визнано право в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 25 квітня 2000 року в с. Мала Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії КР № 0080130 на право на земельну частку (пай), розміром 5,7 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, виданого Вільшанською районною державною адміністрацією на імя [PERSON], а також на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії КР № 0080129 на право на земельну частку (пай), розміром 5,7 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, виданого Вільшанською районною державною адміністрацією на імя [PERSON], який помер 23.08.1998 року в с. Мала Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області. Реалізовуючи поновлені в судовому порядку права, позивач звернувся до Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області із заявою про передачу в натурі у власність вказаних земельних ділянок. \~\~Проте, [PERSON] у наданні земельних ділянок листом Вільшанської районної державної адміністрації було відмовлено з посиланням на те, що згідно зі схемою розпаювання земельних часток (паїв) по КСП ім. Ватутіна [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки не виділялися. Після отримання вказаного листа позивачем встановлено, що на території Маловільшанської сільської ради знаходиться земельна частка (пай) № 274 площею 5,3500 га, яка залишилась після розпаювання КСП ім. Ватутіна, і є не витребуваною, та земельна частка (пай) № 277 площею 5,2900 га, яка залишилася вільною після розпаювання КСП ім. Ватутіна, та яка після розпаювання не була закріплена за жодним членом КСП. У зв'язку з наведеним просить зобов'язати Вільшанську районну державну адміністрацію Кіровоградської області виділити [PERSON] у натурі (на місцевості) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №274 площею 5,35 га. (згідно схеми поділу земель колективної власності КСП ім. Ватутіна) та №277 площею 5,29 га. (згідно схеми поділу земель колективної власності КСП ім. Ватутіна) відповідно до сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії КР №0080129 та серії КР №008130, що залишилися після смерті [PERSON] та [PERSON], право на які визнано за ним на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2016 року. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 04.05.2017 року, до участі у справі за позовною заявою [PERSON] в інтересах [PERSON] до Вільшанської районної державної адміністрації про зобов"язання вчинити певні дії, залучено Маловільшанську сільську раду Вільшанського району Кіровоградської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник Вільшанської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Маловільшанська сільська рада Вільшанського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2016 року за [PERSON] визнано право в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 25 квітня 2000 року в с. Мала Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії КР №0080130 на право на земельну частку (пай), розміром 5,7 умовних кадастрових гектар, розташованої на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, виданого Вільшанською районною держвною адміністрацією на імя [PERSON], а також на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії КР №0080129 на право на земельну частку (пай), розміром 5,7 умовних кадастрових гектар, розташованої на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, виданого Вільшанською районною державною адміністрацією на імя [PERSON], який помер 23 серпня 1998 року в с. Мала Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області (а.с.8-10). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку. В пункті 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до довідки Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області №221 від 24 червня 2016 року, на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області знаходиться невитребувана земельна частка (пай) №277, площею 5, 2900 га., яка залишилася вільною після розпаювання КСП ім. Ватутіна, та не була закріплена ні за ким. Маловільшанська селищна рада не заперечує проти надання на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2016 року у власність громадянину [PERSON] зазначеної земельної ділянки в рахунок земельної частки (паю), згідно сертифікату серії КР №0080130 на право на земельну частку (пай), розміром 5, 7 умовних кадастрових гектар, розташованої на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, виданого Вільшанською районною державною адміністрацією на ім"я [PERSON]. \~ Згідно з довідкою Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області №222 від 24 червня 2016 року, на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області знаходиться земельна частка (пай) №274, площею 5,3500 га., яка є невитребувана, її межі в натурі на даний час не визначені. Маловільшанська селищна рада не заперечує проти надання на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2016 року у власність громадянину [PERSON] зазначеної земельної ділянки в рахунок земельної частки (паю), згідно сертифікату серії КР №0080129 на право на земельну частку (пай), розміром 5,7 умовних кадастрових гектар, розташованої на території Маловільшанської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, виданого Вільшанською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON]. \~\~Проте, [PERSON] у наданні земельних ділянок Вільшанською районною держадміністрацією було відмовлено листом від 01.06.2016 року № 01-35/17/1 з посиланням на те, що згідно зі схемою розпаювання земельних часток (паїв) по КСП ім. Ватутіна [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки не виділялися, а тому з цим питанням йому необхідно звернутися до суду (а.с. 13). Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04.02.2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключения одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Так, статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV\~\~передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до пункту "б" частини 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Частиною 11 ст. 118 ЗК України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. \~ \~ \~ \~ \~ Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. \~За ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. \~ \~ \~ \~\~ Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~\~\~\~\~\~ Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні. Згідно з пунктом 184 вказаного Рішення, принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач набув в порядку спадкування за заповітом право на дві земельні частки (паї) розміром 5,7 умовних кадастрових гектарів, колишнього КСП ім. Ватутіна, розташовані на території Маловільшанської сільської ради; ураховуючи наявність вільних та невитребуваних земельних ділянок, суд дійшов висновку про наявність підстав зобов'язати Вільшанську районну державну адміністрацію виділити [PERSON] у натурі (на місцевості) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №274 площею 5,35 га. (згідно схеми поділу земель колективної власності КСП ім. Ватутіна) та №277 площею 5,29 га. (згідно схеми поділу земель колективної власності КСП ім. Ватутіна) відповідно до сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії КР №0080129 та серії КР №008130, що залишилися після смерті [PERSON] та [PERSON], право на які визнано за ним на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2016 року. Частиною першою ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий\~збір\~в розмірі 640 грн. 00 коп., виходячи з розміру, встановленого п.3 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, що підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved