Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

30.11.2015 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пелла Дизайн" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Позивач вказав, що працювала на посаді провідного перекладача в ТОВ Пелла Дизайн" з 01 вересня 2009 року. Наказом № 67 К від 31 серпня 2015 року була звільнена за власним бажанням. Перед позивачем у відповідача є заборгованість по заробітній платі. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного, що позивач [PERSON] з 16.08.2013 року працювала на посаді провідного перекладача в ТОВ Пелла Дизайн". На підставі наказу № 67К від 31 серпня 2015 року була звільнена за власним бажанням. За період роботи у підприємства перед [PERSON] виникла заборгованість по заробітної платі у розмірі 3582,33 грн., яка стягнута відповідно до судового наказу Заводського районного суду від 04.12.2015 року. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Враховуючи, що при звільненні позивача підприємством порушені строки розрахунку по заробітній платі та на день звернення до суду з даним позовом розрахунок по заробітний платі не проведений, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" з врахуванням заборгованості по заробітної платі у розмірі 3582,33 грн., за період з 01.09.2015 року по 04.12.2015 року, тобто (5356,32 грн. + 5026,96 грн.) : (20 робочих днів + 23 робочих дні) = 241,47 гривень - середньоденна заробітна плата * 68 днів затримки розрахунку (день винесення судового наказу), що становить 16419,96 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 16419,96 грн. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити дану вимогу частково. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Своїми діями відповідач завдав моральної шкоди позивачу, так як невиплатою заробітної плати і компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки були порушені трудові права позивача, в зв'язку з чим йому довелося звертатися за захистом своїх прав. Невиплата належних позивачу коштів вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За такого, суд вважає, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 500 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial