Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

у листопаді 2018 року КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" та КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» звернулися у суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] та користується наданими їм житлово-комунальними послугами, проте не здійснюють оплату за надані послуги, у зв'язку з чим, заборгованість перед позивачем КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» за період 01.10.2010 по 28.02.2015 складає 40 618,81 грн., заборгованість перед позивачем КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" за період з 01.03.2015 по 30.06.2018 року складає 10 392,67грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 33) Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання представники позивачів не з'явилися, подали заяву, в якій просять розглядати справу у відсутність представників. Зазначили, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі належним чином не виконують зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед позивачем КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» за період 01.10.2010 по 28.02.2015 року складає 40 618,81 грн., з них: -28 456,41 грн. основна сума заборгованості; -9 666,10 грн. інфляційні нарахування; -2 496,30 грн. 3 % річних. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідачів перед позивачем КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" за період 01.03.2015 по 30.06.2018 року складає 10 392,67 грн., з них: -9 124,51 грн. основна сума заборгованості; -995,76 грн. інфляційні нарахування; -272,40 грн. 3 % річних. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача також суми інфляційних втрат та три проценти річних. 21 січня 2003 року відповідачу [PERSON] видано ордер № [NUMBER] серія Б на право зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], на сім"ю з двох осіб (вона та донька [PERSON].) Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у квартирі № [ADDRESS] з 23.12.2003 р. по теперішній час (а.с. 28). Відповідач [PERSON] за даною адресою зареєстрованою не значиться. (а.с.32) З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 гривні.

Outcome: partial