Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.07.2014 року між нею та Банком був укладений Договір банківського вкладу (депозит) "Пенсійний" на суму 1000, 00 доларів США на строк 3 місяці до 01.10.2014 року. Але після закінчення дії Договору грошові кошти їй повернуто не було. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором у розмірі 21500, 00 грн., пеню у розмірі 233490, 00 грн., 3 % річних у розмірі 623, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 4570, 00 грн. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення щодо позову. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем ПАТ Банк "Фінанси та Кредит", з другої сторони, 01.07.2014 року був укладений Договір банківського вкладу (депозит) "Пенсійний". Відповідно до умов вказаного Договору Банк розмістив грошові кошти позивачки на вкладному рахунку у розмірі 1000, 00 доларів США на строк з 01.07.2014 року по 01.10.2014 року. Процентна ставка по Вкладу становить 10, 60 % річних із терміном дії Договору 3 місяці. Грошові кошти позивачкою були внесені до Банку 01.07.2014 року, що підтверджується відповідною квитанцією. 29.04.2015 року позивачка звернулась до Банку із заявою про повернення грошових коштів, але до цього часу грошові кошти повернуто не було. На день подачі позову до суду строк розміщення вкладу закінчився. Однак, незважаючи на неодноразові звернення позивачки, відповідач кошти до цього часу не повернув, проценти не нарахував та не сплатив. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов′язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов′язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов′язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно із вимогами ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов′язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов′язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ст. 1060 ЦК України). Крім того, відповідно до п. 10.11 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, незалежно від того, на яких умовах укладався договір банківського вкладу (на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу з закінченням установленого договором строку чи на інших умовах повернення вкладу), банк зобов′язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника - фізичної особи. Також відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України, яка в силу ч. 3 ст. 1058 ЦК України, підлягає застосуванню до відносин банку та вкладника за рахунком, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Гарантування банками вкладів фізичних осіб передбачено також і в ст. 57 Закону України "Про банки і банківську діяльність". При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в аб. 3 п. 5.1 рішення від 10.10.2001 року у справі про заощадження громадян, реальність будь-якого суб′єктивного права власності полягає в його гарантованості. Таким чином, з вищенаведених положень чинного законодавства України вбачається, що ним гарантуються депозити фізичних осіб, збереження цих депозитів та їх видачу на першу вимогу вкладника, незалежно від виду договору банківського вкладу. Зазначені вище положення законодавства узгоджуються також із ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Також слід зазначити, що гарантування вкладів фізичних осіб та вільне розпорядження ними передбачено і в ст. 1074 ЦК України, яка передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Оскільки в даному випадку немає рішень судів, як єдиної підстави обмеження вільним розпоряджанням грошовими коштами, а тому і протиправною є відмова відповідача у поверненні депозиту. В своїх письмових запереченнях представник відповідача посилається на Постанову Національного банку України від 17.09.2015 року, якою Банк віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду, а тому вимоги позивачки на період дії тимчасової адміністрації не можуть бути задоволені. Відповідно до ст. 75, 85 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України зобов′язаний призначити тимчасову адміністрацію у разі істотної загрози платежу спроможності банку та накласти мораторій від задоволення вимог кредиторів. Однак, відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов′язань і зобов′язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов′язань та зобов′язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов′язань. Таким чином, мораторій під час здійснення тимчасової адміністрації вводиться на вимоги кредиторів, а не на вклади, які розміщені клієнтами банку на їх депозитних рахунках. Крім того, нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління, а також інструкції, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам, і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом′якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Нацбанку підлягають обов′язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України і набирають чинності відповідно до законодавства. Дана Постанова не зареєстрована в Міністерстві юстиції. Відповідно до ст. 61, 63 Закону України "Про Національний банк" Національний банк України здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України "Про банки та банківську діяльність", як безпосередньо так і через створені ним органи банківського нагляду. А тому Національний банк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Нацбанку. Відповідно до ст. 85 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше 6 місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов′язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації. Таким чином, відсутні будь-які достатні правові підстави для відмови позивачу у поверненні залучених коштів (з нарахованими процентами). При цьому безпідставність та необгрунтованість бездіяльності відповідача щодо повернення депозитів доводиться також і тим, що внаслідок такої бездіяльності відповідачем порушуються норми статей 525, 526 ЦК України, що передбачають, що зобов′язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також одностороння відмова від зобов′язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як зазначалося вище, в силу положень п. 2.4.3, 3.3, 3.4 Договорів про банківський вклад, приписів Цивільного кодексу України, повернення депозиту на першу вимогу позивача (а тим більше по закінченню терміну розміщення) є істотним обов′язком відповідача. Тому з вищевказаних доводів вбачається протиправність відповідача щодо неповернення позивачці її коштів і у зв′язку з цим порушення її права власності, яке в силу норм Конституції України та ЦК України є непорушним. А тому суд вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення з Банку на її користь грошей за банківським вкладом у розмірі 21500, 00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3 % річних, то суд вважає, що дані вимоги позивачкою доведено не було, а тому задоволенню вони не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Але під час розгляду справи позивачкою не було надано належних доказів на підтвердження того, що діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, а тому позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial