Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Автопоміч"(скорочене найменування ТОВ "Компанія "Автопоміч") звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіобґрунтовуючи тим, що 05 березня 2018 року між ТОВ "Компанія "Автопоміч" та [PERSON] було укладено договір № 24. Предметом договору сторони визначили, що Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику юридичні послуги по стягненню відшкодування по випадку дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13 листопада 2016 року, де водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "Ніссан", державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер. Для належного виконання умов вказаного договору [PERSON] видала відповідну довіреність на представників ТОВ "Компанія "Автопоміч". Позивачем було виконано умови вказаного договору, на підставі чого відповідач отримала відшкодування. Зокрема, 30 березня 2018 року позивачем розроблено проекти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви на виплату страхового відшкодування, які було направлено до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", 26 вересня 2018 року розроблено проект скарги на бездіяльність ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", який було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України, 04 жовтня 2018 року позивач отримав повідомлення від ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" № 5990 від 26 вересня 2018 року про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу, 08 квітня 2019 року у відповідь на адвокатський запит позивача страховою компанією надано копію страхового акта № 180000165525 від 04 вересня 208 року та копію платіжного доручення № 3Р068775 від 26 вересня 2018 року про виплату страхового відшкодування відповідачу. Однак після отримання усіх необхідних послуг, відповідачем було відкликано довіреність на представників ТОВ "Компанія "Автопоміч". Оскільки згідно умов договору № 24 від 05 березня 2018 року, укладеного між ТОВ "Компанія "Автопоміч" та [PERSON] , позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, а відповідач ухиляється від його виконання, а саме від оплати наданих їй позивачем послуг згідно договору у розмірі 30% від суми отриманого відшкодування, тому позивач вимушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Компанія "Автопоміч" 19000 грн 80 коп. заборгованості за договором № 24 від 05 березня 2018 року, 1921 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 5600 грн витрат на правову допомогу. Представник ТОВ "Компанія "Автопоміч" Таргоній В.М. подав заяву про уточнення розміру суми заборгованості за договором № 24 від 05 березня 2018 року, яка підлягає до стягнення, мотивуючи тим, що в прохальній частині позовної заяви помилково зазначено заборгованість у розмірі 19000 грн 80 коп., в той час як по тексту позовної заяви вказано та обґрунтовано заборгованість у розмірі 19377 грн, тобто допущено арифметичну помилку, тому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19377 грн (а.с. 201 т. 2). Відзив на позовну заяву ТОВ "Компанія "Автопоміч" до [PERSON] про стягнення заборгованості не надходив. Відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору № 24 від 05 березня 2018 року, укладеного між нею та ТОВ "Компанія "Автопоміч", обґрунтовуючи тим, що вказаний договір вона підписала шляхом обману з боку представників ТОВ "Компанія "Автопоміч", оскільки останні не повідомили їй, що саме вона підписує, запевнили, що вона підписує документи, які необхідні для отримання страхового відшкодування, не повідомили про необхідність оплати юридичних послуг, тому вважає, що оспорюваний договір був підписаний проти її волі. Крім того, вважає, що ТОВ "Компанія "Автопоміч" не мало права укладати з нею договір, оскільки не має відповідної ліцензії, дозволу тощо, які б надавали право на надання юридичних послуг. Крім того, договір укладено ТОВ "Компанія "Автопоміч" в особі директора Лабика Р.Р., в той час як його підписано виконавцем [PERSON] . Страхові виплати [PERSON] отримала від ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". За таких підстав, [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір № 24 від 05 березня 2018 року, укладений між нею та ТОВ "Компанія "Автопоміч", та стягнути з ТОВ "Компанія "Автопоміч" понесені нею судові витрати (а.а. 51-54 т. 1). Представник ТОВ "Компанія "Автопоміч" Таргоній В.М. подав відзив на зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору № 24 від 05 березня 2018 року, укладеного між ТОВ "Компанія "Автопоміч" та [PERSON] , обґрунтовуючи тим, що [PERSON] підписала вказаний договір добровільно, нею не подано жодних доказів, що на момент укладення договору вона мала певні фізичні чи психічні вади, що унеможливило б прочитання змісту договору. Окрім того, зазначений договір було підписано [PERSON] на кожній сторінці, що спростовує її твердження про те, що вона не знала, на яких умовах укладається договір. Підпис [PERSON] знаходиться за 5 см від положення про вартість виконавця за договором, ціна договору виділена "жирним" шрифтом і візуально виділяється назвою розділу, які неможливо не помітити при підписанні. Відповідно до законодавства виплату страхового відшкодування здійснює страхова компанія, ТОВ "Компанія Автопоміч" не вчиняло жодних дій, щоб видаватися страховою компанією, та не стверджувало про безвітплатність договору. Договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, дотримано форму договору та досягнуто згоди з усіх обставин. [PERSON] отримала грошові кошти в якості страхового відшкодування внаслідок наданої правової допомоги ТОВ "Компанія "Автопоміч". Щодо твердження [PERSON] , то надання юридичних послуг не є ліцензійною діяльністю, суду надано копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, громадських формувань, що підтверджує право ТОВ "Компанія "Автопоміч" займатися підприємницькою діяльністю у сфері права (а.с. 75-78 т. 1). Ухвалою суду від 12 березня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Автопоміч" про визнання договору недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Автопоміч" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідь на відзив на зустрічний позов [PERSON] до ТОВ "Компанія "Автопоміч" про визнання договору недійсним не подано. Представники сторін, відповідач, брали участь у судовому процесі. Представник ТОВ "Компанія "Автопоміч" Таргоній В.М., який діє згідно довіреності № 1-а від 04 березня 2020 року (а.с. 8 т. 1, 158 т. 1, 191 т. 2), брав участь у судовому процесі в режимі відеоконференції, поданий позов підтримав повністю, заперечив проти зустрічного позову, просив у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві, додатково зазначив, що до укладення договору з ТОВ "Компанія "Автопоміч" [PERSON] не вчиняла жодних дій для отримання страхового відшкодування, оскільки їй не було відомо про таку можливість. Заяву до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про здійснення відшкодування, яка підписана відповідачем [PERSON] , було подано після складення та подання ТОВ "Компанія "Автопоміч" скарги на бездіяльність страхової компанії. Після того, як страхова компанія отримала вказану скаргу, нею було повідомлено відповідача [PERSON] про можливість отримання відшкодування і викликано її для написання заяви. ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" протягом двох років після страхового випадку самостійно не зверталася до відповідача [PERSON] , тому виплата страхового відшкодування відповідачу [PERSON] є наслідком дій ТОВ "Компанія "Автопоміч", а не обставиною, яка виникла сама по собі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Невольчук С.П., який діє на підставі ордеру, серії ВН № 077130, від 18 вересня 2019 року (а.с. 49 т. 1), брали участь у судовому процесі, позов ТОВ "Компанія "Автопоміч" до [PERSON] про стягнення заборгованості не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю, підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Невольчук С.П. пояснив, що в 2016 році в результаті ДТП загинув чоловік відповідача [PERSON] - [PERSON] . В лютому 2018 року до відповідача [PERSON] через представників Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області звернулися представники ТОВ "Компанія "Автопоміч", які зазначили, що внаслідок смерті її чоловіка їй належать певні страхові виплати. Вони залишили номер мобільного телефону, за яким до них можна звернутися, та попросили з`явитися в офіс у м. Вінницю, куди [PERSON] і прибула. Їй повідомили, що вона дійсно має право на виплати, для отримання яких потрібно підписати певні документи. З слів представників ТОВ "Компанія "Автопоміч" Комар І.А. зрозуміла, що вказані виплати здійснює ТОВ "Компанія "Автопоміч". На той час про існування страхового договору вона не знала, їй не було роз`яснено, які саме документи та з якою метою вона підписує. [PERSON] проживає в сільській місцевості, юридично необізнана, самостійно у всьому розібратися не могла. Представник ТОВ "Компанія Автопоміч" не пояснив, що компанія буде надавати юридичну допомогу для отримання страхових виплат, тому договір було укладено шляхом обману. Якби вона на момент підписання договору знала про сплату 30 % від отриманого страхового відшкодування, то б не укладала такого договору. Через півроку після цього представники ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" знайшли [PERSON] та повідомили, що існує страховий договір її колишнього чоловіка [PERSON] , у зв`язку з чим вона має право на отримання страхового відшкодування. На її запитання про ТОВ "Компанія "Автопоміч", представники страхової компанії відповіли, що вказане товариство жодного відношення до них не має, вона отримає страхові виплати вчасно, в повному обсязі, без сторонньої допомоги. Після цього у неї відібрали заяву та через деякий час вона отримала страхове відшкодування. Представник відповідача вважає, що з урахуванням вимог, передбачених ст. 230 ЦК України, оспорюваний правочин є недійсним, оскільки ТОВ "Компанія "Автопоміч" ввела [PERSON] в оману щодо істотних умов, передбачених ст. 229 ЦК України. Відповідач [PERSON] , яка брала участь у судовому процесі, доповнила пояснення свого представника адвоката Невольчука С.П. тим, що до підписання документів в ТОВ "Компанія "Автопоміч", вона не перечитувала їх змісту. Окрім цього, вона надавала представнику Товариства [PERSON] ряд документів необхідних для оформлення виплат та видала довіреність на представників ТОВ "Компанія "Автопоміч", яку посвідчила в Івановецькій сільській раді Барського району Вінницької області, однак згодом довіреність скасувала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює на посаді сільського голови в с. Іванівці Барського району Вінницької області. У 2018 році до нього телефонували особи, які представлялися представниками ТОВ "Компанія "Автопоміч", з приводу надання допомоги в отриманні страхових виплат [PERSON] . Представники Товариства просили передати їх номер телефону [PERSON] , оскільки вона можливо виявить бажання звернутися до них за наданням їй допомоги в отриманні страхових виплат. Він передав їй номер телефону представника ТОВ "Компанія "Автопоміч". Згодом представники ТОВ "Компанія "Автопоміч" приїхали до сільської ради та попросили показати де проживає [PERSON] , однак йому невідомо чи зустріч відбулася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді секретаря Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області. Декілька років тому до неї звернулася [PERSON] з проханням посвідчити довіреність на право представництва - на трьох або чотирьох представників ТОВ "Компанія "Автопоміч". Текст довіреності був заздалегідь підготовлений, містився на електронному носії - флеш-накопичувачу. Дану довіреність [PERSON] підписала власноруч, вважає, що на момент підписання довіреності [PERSON] була дієздатною. Згодом остання зверталася до сільської ради про скасування довіреності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її колишньою невісткою, однак родинних відносин вони не підтримують. Їй відомо, що [PERSON] укладала договір з ТОВ "Компанія "Автопоміч", однак чи отримала вона страхові виплати, їй не відомо. Після смерті її сина [PERSON] , який загинув [INFO] під час ДТП, вона зверталася до страхової компанії щодо отримання страхових виплат, однак кошти їй було виплачено лише після укладення договору з ТОВ "Компанія "Автопоміч" та надання необхідних документів. Під час укладення договору їй було роз`яснено про те, що в подальшому за надані послуги їй потрібно буде сплатити грошові кошти у відсотковому відношенні від суми отриманого відшкодування, про це також також було зазначено в договорі про надання правової допомоги. Страхову виплату вона отримала 26 вересня 2018 року у розмірі 35410 грн, після чого оплатила послуги ТОВ "Компанія "Автопоміч". Заслухавши думку представників сторін, відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Автопоміч" є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якого є діяльність у сфері права (а.с. 9 т. 1, а.с. 143 т. 2). Встановлено, що 05 березня 2018 року між [PERSON] та ТОВ "Компанія "Автопоміч" укладено договір № 24, згідно якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику послуги по стягненню відшкодування по випадку ДТП, що мало місце 13 листопада 2016 року, під час якого було здійснено наїзд на [PERSON] , 1989 року народження, який внаслідок ДТП від отриманих травм помер (а.с. 10-11 т. 1, а.с. 139-140 т. 2). 30 березня 2018 року на виконання умов договору № 24 від 05 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Компанія "Автопоміч", позивачем було направлено на адресу ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про виплату страхового відшкодування з необхідними документами, зазначеними у додатку до повідомлення (а.с. 13-14 т. 1). 26 вересня 2018 року ТОВ "Компанія "Автопоміч" надіслало до Моторного (транспортного) страхового бюро України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, скарги на бездіяльність ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" щодо невиплати потерпілим [PERSON] та [PERSON] страхових виплат (а.с. 15, 16 т. 1). 26 вересня 2018 року за вих. № 5990 ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надіслало письмове повідомлення про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] та [PERSON] із зазначенням сум, які підлягають до виплат (а.с. 17 т. 1). 03 квітня 2019 року на адвокатський запит ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" надано копію страхового акту № 180000165525 від 04 вересня 2018 року та копію платіжного доручення № 3P068775 від 26 вересня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] виплачено 64590 грн страхового відшкодування (а.с. 25-27 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частинами 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9.1. договору № 24 від 05 березня 2018 року, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання згідно договору, такий договір є чинним. Згідно змісту та назви даного договору, він є договором про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з п. 3.1.7. договору № 24 від 05 березня 2018 року, якщо виконавець вчинив всіх необхідних заходів для одержання замовником або його уповноваженим представником відшкодування, і таке відшкодування замовник отримав, замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг виконавця у повному обсязі та в розмірі і в строки, визначені даним договором, незалежно від обраної виконавцем стратегії ведення справи та об`єму фактично виконаної роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з п. 4.1. договору № 24 від 05 березня 2018 року, вартість послуг виконавця по даному договору становить 30 % від суми стягненого відшкодування на користь замовника, яке отримав замовник або його уповноважений представник після укладення даного договору протягом всього терміну його дії. Відповідно до п. 4.1.1 договору № 24 від 05 березня 2018 року, оплата послуг виконавця, передбачена п. 4.1 договору здійснюється замовником після виплати замовнику суми відшкодування не пізніше трьох банківських дні після такої виплати, у випадку, якщо відшкодування сплачено замовнику на його особовий рахунок. Встановлено, що [PERSON] отримала страхові виплати внаслідок дій ТОВ "Компанія Автопоміч", що є підставою вважати про виконання ТОВ "Компанія Автопоміч" взятих на себе зобов`язань за договором № 24 від 05 березня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Компанія "Автопоміч". Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Зі змісту договору № 24 від 05 березня 2018 року, вбачається, що він укладений між замовником [PERSON] та виконавцем ТОВ "Компанія "Автопоміч" в особі директора Лабика Р.Р.; підписано замовником [PERSON] та виконавцем Лисим О.В. Відповідно до протоколу № 1 Загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Автопоміч" від 21 грудня 2017 року, затверджено Статут ТОВ "Компанія "Автопоміч". Призначено на посаду директора Товариства його засновника [PERSON] (а.с. 142 т. 2). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до Статуту керівником ТОВ "Компанія "Автопоміч" є Лабик Р.Р., який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори (відповідно до Статуту) (а.с. 143 т. 2). Відповідно до п. 8.1. копії Статуту ТОВ "Компанія "Автопоміч" виконавчим органом Товариства є директор Товариства, який вирішує всі питання діяльності Товариства (а.с. 146-163 т. 2). Згідно з п. 11.5 Статуту, директор Товариства діє від імені Товариства в межах, передбачених Статутом Товариства та чинним законодавством України. Відповідно до п 11.7.10 директор здійснює функції, зокрема, видає довіреності від імені Товариства з врахуванням обмежень, передбачених цим Статутом та чинним законодавством України. Згідно з копією довіреності № 15 від 01 січня 2018 року ТОВ "Компанія "Автопоміч", в особі директора Лабика Р.Р., який діє на підставі Статуту, цією довіреністю уповноважив Лисого О.В., зокрема, представляти Товариство у взаємовідносинах із потенційними замовниками послуг Товариства шляхом укладення із ними договорів про надання правової допомоги з правом підпису таких договорів від імені Товариства як виконавця, з правом одержання документів на виконання цих договорів, з правом підпису рахунків та актів виконаних робіт на виконання укладених договорів про надання правової допомоги Товариства, з правом використання печатки представництва Товариства у м. Вінниці для належного посвідчення документів, в тому числі договорів про надання правової допомоги тощо. Довіреність видана на строк з 01 січня 2018 року до 01 липня 2018 року включно (а.с. 144 т. 2). За таких підстав, твердження представника відповідача [PERSON] адвоката Невольчука С.П. щодо підписання договору про надання юридичних послуг № 24 від 05 березня 2018 року, укладеного між ТОВ "Компанія "Автопоміч" та [PERSON] , про те, що його підписано неповноважною особою, є безпідставним, оскільки договір підписано особою, яка мала на це повноваження. Щодо твердження відповідача [PERSON] про те, що ТОВ "Компанія "Автопоміч" не має права на укладання договору про надання юридичної допомоги, оскільки не має відповідної ліцензії, то суд дійшов такого висновку. Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та іншими спеціальними законами, не передбачено ліцензування діяльності у сфері надання юридичних послуг. Крім того, Інструкція про порядок видачі, переоформлення, припинення дії і анулювання ліцензії на здійснення юридичної практики від 23 жовтня 1998 року, затверджено наказом Міністерства юстиції України 23 жовтня 1998 року № 57/5, яка визначала порядок видачі, переоформлення, зупинення дії та анулювання ліцензії на здійснення юридичної практики втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 4/5 від 31 січня 2001 року "Про втрату чинності наказу Міністерства юстиції України від 23 жовтня 1998 року № 57/5 "Про затвердження Інструкції про порядок видачі, переоформлення, зупинення дії та анулювання ліцензії на здійснення юридичної практики". Натомість, позивачем за первісним позовом ТОВ "Компанія "Автопоміч" надано копію Статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якої вбачається, що ТОВ "Компанія "Автопоміч" є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є діяльність у сфері права. Щодо твердження відповідача [PERSON] про те, що оспорюваний договір укладено проти її волі шляхом обману, то суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Підставою недійсності спірного правочину позивач вважає те, що під час укладення договору № 24 від 05 березня 2018 року, її не було ознайомлено зі змістом документів, які вона підписує, не повідомлено про те, що ТОВ "Компанія "Автопоміч" буде надавати юридичну допомогу для отримання страхових виплат, їй не було відомо, що такі послуги є платними. Встановлено, що договір № 24 від 05 березня 2018 року містить усі істотні умови, зокрема, права та обов`язки сторін, вартість послуг виконавця, відповідальність сторін, строк дії договору тощо. [PERSON] підписала вказаний договір особисто, що підтверджується її підписом, проти чого остання не заперечувала в судовому засіданні. Сторони, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, уклали договір, відповідно до якого [PERSON] надала виконавцю за договором документи, необхідні для одержання відшкодування за шкоду заподіяну внаслідок ДТП життю і здоров`ю, згідно з додатком № 1 до договору № 24 від 05 березня 2018 року, на якому також [PERSON] проставила свій підпис. Після укладення договору виконавець вчиняв дії для отримання страхового відшкодування, що підтверджується матеріалами справи, а отже настали правові наслідки відповідно до умов укладеного договору. Підписавши оспорюваний договір, позивач підтвердив, що його умови повністю відповідають його волевиявленню. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману в разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17; у постанові від 14 січня 2019 року у справі № 308/12128/15-ц, провадження № 61-9541св18; у постанові від 14 березня 2019 року у справі №755/3903/17; у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц, провадження № 61-34575св18; у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19. Відповідно до п. 9.3. договору № 24 від 05 березня 2018 року, договір може бути розірваний до моменту закінчення його дії як за взаємною згодою сторін, так і в односторонньому порядку, за умови письмового повідомлення про намір розірвати договір не менше, ніж за чотири місяці із зазначенням причин розірвання. Суду не надано відомостей щодо розірвання договору № 24 від 05 березня 2018 року між сторонами, письмова угода сторін щодо його розірвання або письмове повідомлення про намір розірвати укладений договір в односторонньому порядку відсутні. Таким чином, на момент отримання відповідачем страхового відшкодування договір № 24 від 05 березня 2018 року не був розірваний, проте відповідач, в порушення умов договору та вказаних норм ЦК України, не виконав своїх зобов`язань перед позивачем та не сплатив вартість наданих послуг, передбачену договором. Згідно постанови Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 401/1466/15-ц, відмова відповідача від виконання зобов`язання в односторонньому порядку за договором про надання юридичних послуг, а саме відмова сплатити винагороду Товариству, на яку при укладенні цього договору розраховував позивач, є істотним порушенням його умов. Крім того, у постанові Великої Палати ВС від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, провадження № 14-203цс19, зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припиненні зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Суд звертає увагу, що ДТП мала місце 13 листопада 2016 року, відповідач [PERSON] спілкувалася з представником ТОВ "Компанія "Автопоміч"в лютому місяці 2018 року, після чого особисто прибула в офіс ТОВ "Компанія "Автопоміч", де уклала договір № 24 від 05 березня 2018 року (а.с. 10 т.1), в Івановецькій сільській раді Барського району Вінницької області підписала довіреність від 12 березня 2018 року, реєстровий № 10, відповідно до якої: " [PERSON] , ..., повністю розуміючи значення своїх дій і не маючи жодних підстав, передбачених статтями 36-41 ЦК України, що перешкоджають вчиненню цього правочину, в силу досягнення попередньої домовленості з представниками, з метою належного виконання умов договору про надання правової допомоги укладеного з ТОВ "Компанія "Автопоміч", якою уповноважила: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діяти самостійно та незалежно один від одного виключно в її інтересах та в інтересах її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, з фізичними особами, в тому числі підприємцями, адвокатами при вирішенні будь-яких питань, що мене стосуватимуться, в усіх державних установах, кооперативних, громадських, приватних організаціях, в органах влади та управління, в медичних установах, в органах Управління безпеки дорожнього руху, Національній поліції України, страхових компаніях та Моторному (транспортному) страховому бюро України (з правом отримання страхових відшкодувань та регламентних виплат на свій рахунок в її інтересах), нацкомфінпослуг, в органах прокуратури, слідства, органах виконавчої влади (сільських радах, місцевих, районний адміністраціях). Для виконання цієї довіреності представникам надається право підписувати та подавати позовні заяви, повідомлення про настання ДТП, заяви на виплату страхового відшкодування, заяви, отримувати всі судові, медичні та будь-які інші необхідні документи, втому числі ті, що містять персональні та/або медичні дані та/або конфіденційну інформацію; давати усні пояснення, знімати копії документів судової справи; вчиняти всі; процесуальні дії, що пов`язані з визнанням повністю або частково позову, повною або частковою відмовою від позовних вимог, зміною предмету позову, отримувати рішення суду, оскаржувати рішення суду в апеляційній та касаційній інстанціях; в разі необхідності укладати від її імені договори про надання правової допомоги з адвокатами чи юридичними компаніями щодо представлення та захисту її інтересів по вищевказаному випадку; засвідчувати тотожність копій документів їх оригіналам; здійснювати інші законні дії в її інтересах, пов`язані з виконанням доручення, та надано право на одержання належного їй грошового відшкодування (в тому числі й страхового та/або регламентної виплати), без обмежень у їх розмірі для подальшої передачі або перерахування їх (або) їй (а.с. 165 т. 2). На підставі зазначеної довіреності представники ТОВ "Компанія "Автопоміч" вчиняли дії, спрямовані на отримання страхового відшкодування, зокрема підготували та надіслали ряд документів, а саме,повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяви на виплату страхового відшкодування, до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", скарги на бездіяльність ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", які було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг тощо. У вересні 2018 року ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс ГруП" звернулася до [PERSON] та повідомила про те, що вона може подати документи для отримання страхового відшкодування, після чого 25 вересня 2018 року [PERSON] відразу скасувала вищевказану довіреність (а.с. 188, 189 т. 1), тобто після вчинення ТОВ "Компанія "Автопоміч"певних дій, наслідком яких було отримання коштів [PERSON] , що вказує на належне виконання ТОВ "Компанія "Автопоміч" умов договору. Враховуючи зазначене, суд вбачає, що [PERSON] в такий спосіб намагається уникнути виконання умов договору № 24 від 05 березня 2018 року щодо оплати наданих їй ТОВ "Компанія "Автопоміч" послуг. Суд не бере до уваги письмові пояснення ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" від 16 червня 2020 року та 28 серпня 2020 року, оскільки вони подані особою, яка не є учасником справи. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок подання усіх наявних доказів в порядку та в строки, встановлені законом або судом покладається на учасників справи; згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до практики ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір укладений під впливом обману, внаслідок навмисного введення в оману [PERSON] представником ТОВ "Компанія "Автопоміч" не надано, тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Автопоміч" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити, в зустрічному позові [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Автопоміч" про визнання договору недійсним слід відмовити. Щодо заяви представник ТОВ "Компанія "Автопоміч" Таргонія В.М. про уточнення розміру суми заборгованості за договором № 24 від 05 березня 2018 року, яка підлягає до стягнення (а.с. 201 т. 2), то суд бере її до уваги, оскільки вона є обгрунтованою, тому до стягнення з [PERSON] підлягає заборгованість у розмірі 19377 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Встановлено, що позивачем ТОВ "Компанія "Автопоміч" за позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням № 189 від 28 березня 2019 року (а.с. 1, 34 т. 1), позов задоволено повністю, тому суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ "Компанія "Автопоміч" судовий збір у розмірі 1921 грн. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Тому суд стягує на користь позивача ТОВ "Компанія "Автопоміч" з відповідача [PERSON] витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 5600 грн, які документально підтверджені (а.с. 22-27 т. 1). На підставі п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203, частин 1, 2 ст. 207, ст. 215, ч. 1 ст. 230, частин 1, 2 ст. 509, статей 525, 526, ч. 1 ст. 530, частин 1, 3 ст. 626, ч. 1 ст. 901 ЦК України, ч. 1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",

Outcome: approved