Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом та встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті його батька [PERSON] [INFO] , який помер в с. Рубанівка Великолепетиського району Херсонської області залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки на території Рубанівської сільської ради Херсонської області, що підтверджується інформацією наданою Управлінням ГУ Держгеокадастру в Херсонській області у Каховському районі від 01.10.2021 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є його рідним батьком. Факт належності його батькові права на земельну частку (пай) розміром 8,94 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105747 (зареєстрований 05.06.1997 року за №679) підтверджується наступним. [INFO] померла [PERSON] , на утриманні якої перебував [PERSON] . Згідно інформації наданою Управлінням ГУ Держгеокадастру в Херсонській області у Каховському районі від 01.10.2021 року на ім`я [PERSON] було виписано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105747 (зареєстрований 05.06.1997 за №679) із земель колишнього власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району. Згідно довідки Рубанівської сільської ради від 05.10.2021 року на момент смерті і протягом шести місяців після її смерті з нею жодна особа не проживала. Станом на 25.08.1993 року та на момент смерті [PERSON] батько позивача був непрацездатним пенсіонером. В період з березня 1993 року по 18.06.2001 року, тобто по день смерті [PERSON] його батько постійно проживав в с. Рубанівка. [PERSON] була двоюрідною тіткою батька позивача, між ними були дружні відносини. [PERSON] постійно їй допомагав, так як вона жила одиноко, а [PERSON] фактично утримувала його, так як його дохід не забезпечував йому достатній рівень проживання. Родинний зв`язок на даний час неможливо довести у зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей в органах ДРАЦСу та сільській раді. [PERSON] мала грошові вкладення, пенсію, отримувала кошти від оренди земельної ділянки, за які вони й жили. За її кошти купувалась їжа, одяг, ліки. Майно та кошти [PERSON] для [PERSON] були основним джерелом засобів для їх існування. Після смерті [PERSON] батько позивача отримував кошти від орендаря за користування земельною ділянкою. Зазначене підтверджується також довідкою ФГ «СВІТАНОК-3». Факт перебування [PERSON] на утриманні у [PERSON] можуть підтвердити свідки - місцеві жителі, явку яких у засідання позивачем буде забезпечено. Вищевказане підтверджує факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 8,94 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району. Згідно ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців відносяться непрацездатні особи, які перебували на утриманні до його смерті. Інших спадкоємців у [PERSON] не було. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька підтверджується копією заповіту від 01.02.2000 року, який зареєстровано за №62 та посвідчено секретарем Рубанівської сільської ради, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (від 16.01.2008 року) відповідно до якого він прийняв спадкове майно та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту (№38865068) від 20.02.2006 року. Відповідачем у вказаній справі є брат позивача [PERSON] , яким до цього часу не вжито заходів до прийняття спадщини. Спадщину [PERSON] прийняв, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, але наявна необхідність встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні у померлої з 30.03.1993 року по [INFO] , а тому позивач просить суд встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні у померлої з 25.08.1993 року по 18.06.2001 року та визнати за [PERSON] ( [INFO] ) в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 8,94 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105747 (зареєстрований 05.06.1997 року за №679), після смерті батька, [PERSON] [INFO] . У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але у позові просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву у якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить справу розглядати у його відсутність. Прийнявши відповідно до ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачем та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № витягу 00033400180 від 28.10.2021 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно інформації наданою Управлінням ГУ Держгеокадастру в Херсонській області у Каховському районі від 01.10.2021 року на ім`я [PERSON] було виписано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105747 (зареєстрований 05.06.1997 за №679) із земель колишнього власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району. Станом на 25.08.1993 року та на момент смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] був непрацездатним пенсіонером. В період з березня 1993 року по 18.06.2001 року, тобто по день смерті [PERSON] він постійно проживав в с. Рубанівка. [PERSON] була двоюрідною тіткою [PERSON] , між ними були дружні відносини. [PERSON] постійно їй допомагав, так як вона жила одиноко, а [PERSON] фактично утримувала його, так як його дохід не забезпечував йому достатній рівень проживання. Родинний зв`язок на даний час між [PERSON] та [PERSON] неможливо довести у зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей в органах ДРАЦСу та сільській раді. [PERSON] мала грошові вкладення, пенсію, отримувала кошти від оренди земельної ділянки, за які вони й жили. За її кошти купувалась їжа, одяг, ліки. Майно та кошти [PERSON] були основним джерелом засобів для їх існування. Після смерті [PERSON] , [PERSON] отримував кошти від орендаря за користування земельною ділянкою. Зазначене підтверджується довідкою ФГ «СВІТАНОК-3». Факт перебування [PERSON] на утриманні у [PERSON] підтверджується письмовими поясненнями свідків. Вищевказане підтверджує факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 8,94 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району. Згідно ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців відносяться непрацездатні особи, які перебували на утриманні до його смерті. Інших спадкоємців у [PERSON] не було. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 20.07.2001 року виданого Рубанівською сільською радою Великолепетиського району Херсонської області [PERSON] , помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Рубанівською сільською радою Великолепетиського району Херсонської області [PERSON] є рідним батьком [PERSON] . Після смерті [PERSON] [INFO] , який помер в с. Рубанівка Великолепетиського району Херсонської області залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки на території Рубанівської сільської ради Херсонської області, що підтверджується інформацією наданою Управлінням ГУ Держгеокадастру в Херсонській області у Каховському районі від 01.10.2021 року. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька підтверджується копією заповіту від 01.02.2000 року, який зареєстровано за №62 та посвідчено секретарем Рубанівської сільської ради, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (від 16.01.2008 року) відповідно до якого він прийняв спадкове майно та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту (№38865068) від 20.02.2006 року. Відповідачем у вказаній справі є брат позивача [PERSON] , яким до цього часу не вжито заходів до прийняття спадщини. Спадщину [PERSON] прийняв, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, але наявна необхідність встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні у померлої з 30.03.1993 року по [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Згідно ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З огляду на відсутність правовстановлюючого документу у позивача відсутня можливість оформити свої спадкові права через органи нотаріату. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною З ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Із вказаної норми слідує, що визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення таких прав у законодавче визначеному порядку. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, а отже підлягає захисту судом у спосіб, що визначений законодавцем. Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до ст. 315 ЦПК України вважає необхідним встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні у померлої з 25.08.1993 року по [INFO] та на підставі ст. ст. 524, 529, 548, 551 ЦК УРСР в ред. 1963 року визнати за [PERSON] ( [INFO] ) в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 8,94 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Шлях Леніна» Рубанівської сільської ради Великолепетиського району, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС №0105747 (зареєстрований 05.06.1997 за №679), після смерті батька, [PERSON] [INFO] , крім того, відповідач позов визнав, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 524, 529, 548, 551 ЦК УРСР в ред. 1963 року,

Outcome: approved