Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить ухвалити рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказуючи, що вони з відповідачем набули це житло за час шлюбу, у зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на ? частку зазначеного об'єкта нерухомого майна. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та з мотивів, наведених нею в уточненій позовній заяві від 07.03.2013 р. (а.с.21, 22), просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, проте аргументованих та обґрунтованих заперечень проти позову суду не надав, тобто не навів обставин, а так само і не подав доказів, на котрі б посилався як на підставу своїх заперечень. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. З поданих позивачем та не спростованих відповідачем як письмових доказів копій документів судом встановлено, що на підставі визнаної ухвалою Рівненського міського суду від 22 жовтня 2008 року мирової угоди, укладеної між сторонами у цивільній справі №2-4874/08 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, переведення прав та обов'язків позичальника за кредитним договором та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" (в особі Рівненської філії АКІБ "УкрСиббанк"), Рівненське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", за співпозивачами у цій справі - на той час подружжям [PERSON] і [PERSON] було визнано право власності як за подружжям на квартиру [ADDRESS], проте згідно умов досягнутої мирової угоди право власності на спірну квартиру було оформлене на ім'я [PERSON] (а.с.4, 6 - 8). Як вбачається з Будинкової книги на житло (а.с.9 - 12), у квартирі з 13 вересня 2005 року зареєстровані сторони по справі, а з 25 липня 2007 року - їх малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.5). З Технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 22 жовтня 2002 року комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" вбачається (а.с.13, 14), що квартира є двокімнатною, загальною площею 48,0 квадратних метрів, житловою - 29,4 квадратних метра. Із витребуваної з архіву Рівненського міського суду цивільної справи №2-4874/08 вбачається (а.с.51 - 53), що колишній співпозивач у даній справі [PERSON] намагався оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду від 22 жовтня 2008 року про визнання мирової угоди, однак ухвалою судді апеляційного суду Рівненської області від 24 липня 2013 року клопотання [PERSON] про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали від 22.10.2008 р. було залишене без задоволення та, відповідно, у відкритті апеляційного провадження відмовлено. Відповідно до ст.60, ч.1 ст.70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, а саме - частиною третьою статті 368, абзацом першим частини другої статті 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як передбачено пунктами першим й шостим частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є: визнання права, зміна правовідношення. Таким чином, оскільки відповідачем не визнається право позивачки як другого з подружжя на спірну квартиру, це право підлягає захисту шляхом визнання житла об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно, визнання за [PERSON] права власності на ? частку цієї квартири, так як домовленістю між сторонами не встановлено інше. Позивач також документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в загальній сумі 1487 грн. 40 коп. (а.с.1, 15), тому вказані витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved