Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 23.03.2017 р. померла її рідна мати [PERSON]. При житті спадкодавець склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок та земельну ділянку позивачу. Після смерті матері позивач отримала у власність у порядку спадкування земельну ділянку площею, 0,2500 га. для будівництва і обслуговування житлового будинк та господарських споруд, яка розташована по вул. Грушевського, 93, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області. Також Позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою вул. Грушевського, 93, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася надавши через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Судові витрати просила залишити за нею(а.с. 26). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшли заява, про те, що відповідач просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради та рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 27). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть, серії І-АМ № 378626 виданим 27.03.2017 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла 23.03.2017 (а.с. 6). Заповітом, котрий посвідчений 16.03.2000 р. в с . Пеньківка Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким належний їй житловий будинок та земельну ділянку, заповіла [PERSON] (а.с. 7). Як зазначено у довідці № 1502 від 09.11.2017 р. виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON], [INFO], яка померла 23.03.2017 р. до дня смерті являлась власником житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в по вул. Грушевського,93, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області (а.с. 10) З довідки Державної нотаріальної контори за № 1958/02-14 від 08.11.2017 р. вбачається, що [PERSON], за наявними в державній нотаріальній конторі даними є єдиним спадкоємцем як за заповітом, так і за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 23.03.2017 р. дня смерті проживала за адресою [INFO].(а.с.17). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Грушевського, 93, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1969 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м., допоміжною площею 17,7 кв.м., ганку, сараю літера «Б», погребу «п/Б», сараю «Б1», сараю «б», вбиральні «В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, криниці № 4 (а.с. 11-16). Листом за № 1957/02-14 від 08.11.2017 р. нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про можливість звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 18). Свідоцтвом про право на спадщину за законом, серії НМТ № 683207 від 08.11.2017 р. засвідчується, що [PERSON] являється спадкоємцем земельної ділянки площею 0,2500 га кадастровий номер 0522486000:08:002:0175 після смерті [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, котрі мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою вул. Грушевського, 93, с. Пеньківка Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], яка померла 23.03.2017 р. та після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] (позивач у справі). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 26) слід залишити за нею.

Outcome: approved