Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Убинівської сільської ради Кам`янка - Бузького району Львівської області, в якому просить встановити факт належності її мамі [PERSON] правовстановлючого документа: Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЛВ № 044128 та правовстановлюючого документа: свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року за реєстровим № 117. Визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку площею 0.5647 га, яка розташована на території Убинівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ЛВ № 044128 виданого на підставі рішення Убинівської сільської ради народних депутатів від 31.07.1995року. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [ADDRESS] , згідно свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла її мати, після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять: земельна ділянка площею 0.5647 га, яка розташована на території Убинівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, належна [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ЛВ № 044128 виданого на підставі рішення Убинівської сільської ради народних депутатів від 31.07.1995року. землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №5; на житловий будинок, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , згідно свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117. Однак при виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 044128 було допущено помилку, і помилково видано на ім`я " [PERSON] " замість " [PERSON] " та у свідоцтві на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117 " [PERSON] " замість " [PERSON] " Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи вїї відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Предметом розгляду вказаної справи є встановлення факту належності правовстановлюючого документу на підставі ст. 315 ЦПК України. Позивач [PERSON] в позовній заяві вказала, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЛВ № 044128 помилково було видано на ім`я " [PERSON] " замість " [PERSON] ", та свідоцтво на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117 видано на ім"я " [PERSON] " замість правильного " [PERSON] ". З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , від 10.07.1998 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом від 18.10.2000 № 52/5 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за № 719/4940 при видачі свідоцтв про смерть беруться паспорті дані осіб. Отже, правильним та таким, що відповідає паспортним даним є ім`я по-батькові померлої " [PERSON] " , а не " [PERSON] " чи " [PERSON] ", як помилково вказано в Державному акті на право власності на землю серії ІІІ- ЛВ № 044128 та свідоцтво на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117. Так, за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи те, що при оформленні та видачі правовстановлюючих документів - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ЛВ № 044128 та свідоцтво на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117, мали місце технічні помилки в зазначенні прізвища та, що унеможливлює оформлення позивачем спадщини, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити. Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, така підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , від 10.07.1998 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0.5647 га, яка розташована на території Убинівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЛВ № 044128 виданого на підставі рішення Убинівської сільської ради народних депутатів від 31.07.1995року. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №5; Житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 10.07.1991року, за реєстровим № 117. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений виконкомом Убинівської сільської ради Кам"янка-Бузького району Львівської області 06.05.1998 р., який станом на сьогоднішній день не відмінено та не скасовано. Згідно заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповітне розпорядження, а саме: все його майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що вона по закону матиме право заповіла своїй дочці - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Померлі [PERSON] , [PERSON] заповіту не складала, а тому спадкування її майна здійснюється за законом. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. За вимогами ст. 549 ЦК УРСР(1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно пункту 4 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику розгляду судами України справ про спадкування" №4 від 24.06.1983 р., "передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку." Крім цього позивач звертався із заявою на прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак була надана відмова і було надане роз`яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю допущеною помилкою в правовстановлюючому документі і рекомендовано звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом та має намір прийняти таку, однак, не в змозі цього зробити в нотаріальному порядку. Згідно пунктів 10 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до пункту "г" статті 81, частини першої статті 131 Земельного кодексу України (далі ЗК) громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON] , але оформити своє право на земельну ділянку та житловий будинок не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved