Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] 14 червня 2019 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», третя особа [PERSON] . В ході проведення підготовчого судового засідання позовна заява неодноразово уточнювалась, останні уточнення були поданні 23 грудня 2019 року в яких позивач відповідно просив: -Визнати незаконними дії засідання Вченої Ради від 27 вересня 2016 року (протокол № 3) щодо не продовження терміну дії контракту з [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на 5 років до 30 червня 2021 року; -Визнати недійсним та скасувати рішення засідання Вченої Ради про затвердження результатів голосування, щодо обрання [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», яке оформлено протоколом № 12 від 28 травня 2019 року, та наказ № 329 КО від 24 червня 2019 року в частині прийняття на роботу [PERSON] ; -Визнати звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту за п.8 ст. 36 КЗпП України [PERSON] незаконним та поновити [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», до 30 червня 2021 року; -Визнати Контракт з науково педагогічним працівником, оформлений у вигляді додаткової угоди № 1 від 31 жовтня 2016 року про призначення [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», строком на 5 років, тобто до 30 червня 2021 року; -Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що він був призначений на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 року (контракт № 231). Влітку 2016 року було оголошено конкурс на посаду завідувача кафедри та 30 серпня 2016 року проведено засідання кафедри за результатами якого його рекомендовано на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу на строк 5 років. Заявою на ім`я ректора від 30 серпня 2016 року він просив продовжити термін дії контракту на посаді завідуючого кафедри на строк 5 років. На заяві поставили візи декан факультету та проректор з науково педагогічної роботи на строк 5 років., дана заява також була погоджена з начальником навчального відділу, та у плановому відділі та відділі кадрів. В вересні 2016 року рішенням Вченої Ради конкурсній комісії рекомендовано підписання контракту з ним на п`ять років, рішенням ректора ДВНЗ виданий відповідний наказ. Наказом №557-КО від 31 жовтня 2016 року йому у зв`язку з закінченням строку дії контракту, продовжено строк дії контракту та роботу з 01 листопада 2016р. по 30 червня 2019р. як обраному за конкурсом на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу з окладом на місяць: з/ф 4 562.0 грн. доплата 33% за вчене звання, доплата 20% за науковий ступінь, надбавка 20% за вислугу років. Та підписано додаткову угоду №1, відповідно до якої було продовжено строк дії вказаного контракту №231 від 23 жовтня 2013 року на 3 роки 01 листопада 2016 року по 30 червня 2019 року на посаді завідувача кафедри. У березні 2019 року було оголошено конкурс на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу в якому разом з ним також участь прийняв [PERSON] - доктор економічних наук, доцент, професор кафедри фінансів та економічної безпеки Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна. 23 квітня 2019 року відбулось засідання трудового колективу кафедри фінансів і маркетингу, на якому його кандидатуру на завідування кафедри було підтримано одноголосно. 26 квітня 2019 року було проведено збори трудового колективу економічного факультету, за результатами якого 40 підтримали його кандидатуру, проти 32, недійсних бюлетенів 1.\~Того ж\~дня було\~проведено збори\~трудового колективу\~економічного факультету,\~результати голосування\~якого за\~кандидатуру [PERSON] :\~За 30,\~Проти- 42,\~«Недійсних бюлетенів»- 1. 26 квітня 2019 року він звернувся до Відповідача з заявою для участі у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади кандидатів завідувача кафедри фінансів і маркетингу на 1ставку та у зв`язку з закінченням строку дії контракту 30 червня 2019 року, зокрема зібрав свої наукові та організаційні здобутки за останні 6років (скільки працював на посаді завідувача кафедри) та подав їх на обговорення на засідання Вченої ради з метою обрання на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу. 28 травня відбулося засідання Вченої ради академії, на якому ухвалено обрати по конкурсу [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу на 1,0 ставку до 30 червня 2024 року, а його звільнено з 30 червня 2019 року. При проведенні конкурсу на заміщення завідуючого кафедри до його кандидатури було упереджене ставлення, хоча під час перебування на посаді завідуючого жодних зауважень до його кандидатури не було. Так, з 2016 року він є академіком Академії економічних наук України зі спеціальності «Фінанси». В 2017 році йому присвоєно почесне звання «Заслужений діяч науки і техніки України», з 2018 року він член кореспондент НАН України (відділення «Економіка»). Є членом спеціалізованої вченої ради, яка діє в ДВНЗ «ПДАБА» з захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата економічних наук, приймав участь у підготовці висококваліфікованих наукових фахівців. Ним опубліковано понад 150 наукових праць, з них 10 монографій та 5 навчальних посібників. Неодноразово отримував грамоти та приймав участь у науково практичних конференціях. Не зважаючи на всі заслуги 30 червня 2019 року відповідач звільнив його у зв`язку з закінченням дії контракту за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Дане звільнення вважає незаконним оскільки в серпні жовтні 2016 року було проведено необхідні процедури для подання документів до конкурсної комісії з рекомендацією підписання контракту на п`ять років, що й зазначено в протоколі засідання кафедри фінансів і маркетингу № 1 (149) від 30 серпня 2016 року, однак підписано було на три роки. Тому позивач пославшись на вимоги ст. 21 КЗпП України, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», Положення про обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 24 грудня 2002 року, закон України «Про вищу освіту» зазначив, що контракт із завідуючим укладається на 5 років, а тому проведення конкурсу на заміщення вакантної посади в травні 2019 року було не законне Вважав, що оскаржене ним рішення Вченої ради, оформлене протоколом № 12 від 28 травня 2019 року без оскарження відповідного наказу про призначення на посаду переможця конкурсу та укладення з ним трудового договору (контракту), який фактично реалізовано рішення Вченої ради від 28 травня 2019 року є неефективним способом захисту його прав, оскільки не забезпечить поновлення такого права у разі задоволення позову, а тому просив скасувати й наказ № 329 КО від 24 червня 2019 року в частині прийняття на роботу [PERSON] . З урахуванням наведеного просив: визнати незаконними дії засідання Вченої ради від 27 вересня 2016 року, щодо не продовження терміну дії контракту з ним до 30 червня 2021 року; визнати недійсним та скасувати рішення Вченої ради про затвердження результатів голосування щодо обрання [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», яке оформлене протоколом № 12 від 28 травня 2019 року , та наказу № 329 КО від 24 червня 2019 року в частині прийняття на роботу [PERSON] ; визнати звільнення в зв`язку з закінченням строку дії контракту за п. 8 ст. 36 КЗпП України незаконним та поновити його на посаді; визнати контракт у вигляді додаткової угоди № 1 від 31 жовтня 2016 року про призначення [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» як такий який укладений на 5 років, тобто до 30 червня 2021 року. Окрім того пославшись на вимоги ст. 235 КЗпП України просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі. Щодо строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, зазначив , що початок перебігу строку позовної давності потрібно обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини і про порушення своїх прав та про особу яка їх порушила, а тому вважав що строк на звернення з вказаними позовними вимогами до суду ним не пропущено, оскільки про те що контракт з ним підписано на три роки дізнався лише при оголошенні конкурсу в травні 2019 року. ( т. 1 а.с. 1-5, 136-143,т.2 44-52, 102-111). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року справа за указаним позовом передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с. 86) Ухвалою судді від 19 червня 2019 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків. У встановлений судом строк недоліки вищевказаної позовної заяви були усунуті позивачем (т. 1 а.с. 87). 24 червня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного вищого навчального закладу «Придніпрровська державна академія будівництва та архітектури», третя особа [PERSON] про визнання незаконним положення контракту та визнання його продовженим (т. 1 а.с. 92-93). Ухвалою судді від 24 червня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення (т. 1 а.с.195-96). 15 липня 2019 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача в яких останній послався на необґрунтованість позовних вимог зазначивши наступне. Так, дійсно 18 вересня 2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою допустити його до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади завідуючого кафедри фінансів і маркетингу. Відповідно до протоколу № 3 від 03 жовтня 2013 року конкурсна комісія Державного навчального закладу, уклали контракт з обраним по конкурсу [PERSON] на посаду завідуючого кафедри терміном на 3 роки. 16 жовтня 2013 року на Засіданні Вченої ради також було постановлено рекомендувати ректору академії укласти контракт з обраним по конкурсу [PERSON] на три роки. На підставі зазначених рішення Вченої ради 23 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт № 231 від 23 жовтня 2013 року, відповідно до якого позивача було призначено на посаду завідувача кафедри фінансів та маркетингу на строк з 01 листопада2013 року по 31 жовтня 2016 рік. В подальшому позивач заявою від 30 серпня 2016 року просив продовжити термін дії контракту на 5 років. 27 вересня 2016 року враховуючи рішення кадрової комісії від 22 вересня 2019 року та рішення Вченої ради від 27 вересня 2016 року відповідач продовжив контракт № 231 від 23 жовтня 2013 року, шляхом підписання додаткової угоди № 1, відповідно до якої було продовжено строк дії вказаного Контракту на 3 роки з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2019 рік. 26 квітня 2019 року позивач знову звернувся з заявою про участь у конкурсі на посаду завідуючого кафедри, однак відповідно до протоколу № 12 засідання Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» позивача не обрано по конкурсу на посаду завідуючого кафедри фінансів і маркетингу. Пославшись на пункт 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації , затвердженого наказом МОН України № 744 від 24 грудня 2002 року вважав вимоги позивача про визнання положення контракту, оформленого додатковою угодою № 1 від 31 жовтня 2016 року, щодо строку його дії, а саме визнати укладеним до 30 червня 2021 року вважав безпідставним, оскільки Положенням № 744 яке було чинне на момент підписання додаткової угоди і втратило чинність лише 01 жовтня 2015 року сторони на підставі зазначеного положення № 744 за взаємною згодою, продовжили строк дії Контракту ще на 3 роки згідно пункту 24 Положення «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170, згідно якого «За два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк». На момент продовження контракту у позивача не виникало ніяких заперечень стосовно продовження контракту на 3 роки, отже контракт було продовжено на три роки за погодження сторін, а тому доводи позивача про необізнаність його про строк дії контракту спростовуються даними обставинами. Безпідставно позивач стверджує що 31 жовтня 2016 року було укладено новий контракт, тоді як рішенням кадрової комісії ДВНЗ «ПДАБА» від 22 вересня 2016 року та рішенням Вченої ради ДВНЗ «ПДАБА» рекомендовано ректору продовжити дію контракту до 30 червня 2019 року, що й було вчинено. У разі продовження контракту запис в трудову книжку про продовження контракту не вноситься. Окрім того представник відповідача в своїх запереченнях зазначив, що відповідно до абзацу 2, ч. 6 ст. 35 закону України «Про вищу освіту» керівник кафедри обирається за конкурсом таємним голосуванням Вченою радою закладу вищої освіти строком на п`ять років з урахуванням пропозиції трудового колективу факультету та кафедри. Керівник закладу вищої освіти укладає з керівником кафедри контракт. Враховуючи що контракт № 231 було укладено з позивачем 23 жовтня 2013 року строком на 3 роки та додатковою угодою від 31 жовтня 2016 року контракт було продовжено ще на 3 роки до 30 червня 2019 року, а тому термін дії контракту № 231 становить 6 років, що на 1 рік більше встановленого терміну в ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» Також представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки ще на момент підписання додаткової угоди в жовтні 2016 року позивачу було відомо про строк на який укладається додаткова угода, а отже останній пропустив строк на звернення до суду за захистом свого порушено права передбаченого ст. 233 КЗпП України в три місяці, оскільки до суду звернувся лише в червні 2019 року (т. 1 а.с.106-112) Ухвалами суду від 04 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 156-157) та від 21 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 55-56) було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребуванні докази були наданні суду. 27 січня 2020 року позивачем подано заяву про поновлення строку на звернення до суду обґрунтовуючи тим, що 23 грудня 2019 року ним було подано уточнену позовну заяву, а тому пославшись на ч. 1 ст. 127 ЦПК України просив поновити йому строк на звернення до суду (т. 2 а.с. 122). Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 126-127) Представником відповідача 17 лютого 2020 року та 28 квітня 2020 року подано заяви про застосування до позовних вимог строку позовної давності (т. 2 а.с. 129, 143). 05 березня 2020 року, 28 квітня 2020 року та 21 травня 2020 року представником відповідача надано додаткові пояснення в яких останній зазначив, що строк на який ректор повинен укласти контракт законом не передбачено, а тому це право керівника вищого навчального закладу обирати строк на який укладати контракти, а тому звільнення позивача відбулося відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про вищу освіту». Окрім того зазначив, що визнання незаконним рішення Вченої ради не може вплинути на поновлення на посаді позивача. До особливостей процедури обрання завідувача кафедри відноситься, що кандидатури претендентів на цю посаду можуть пропонуватись деканом факультету, окремими науково педагогічними працівниками, а також шляхом самовисунення. Рішення Вченої ради є підставою для укладення контракту і видання наказу ректора про прийняття на відповідну посаду завідувача кафедри, у якого завершується п`ятирічний строк перебування на цій посаді. Він може зайняти дану посаду повторно на другий термін тільки у результаті обрання Вченою радою за конкурсом таємним голосуванням, а отже оскільки дія контракту з позивачем закінчувалася було оголошено конкурс на займану посаду, в якому переміг [PERSON] , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] (т.2 а.с. 134-135, 144-146, 157-158.). На адресу суду 21 травня 2020 року через канцелярію надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , який вважав позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими що не підлягають задоволення, виходячи з наступного. Позивачем неодноразово уточнювалась позовна заява, чим порушено вимоги ст. 49 ЦПК України, оскільки змінювався одночасно, як предмет так і підстави позову одночасно. Окрім того зазначив, що позивачем було пропущено місячний строк на звернення з позовними вимоги про поновлення його на роботі. Позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення засідання Вченої ради про затвердження результатів голосування щодо обрання [PERSON] на посаду завідувача кафедри, яке оформлене протоколом № 12 від 28 травня 2019 року позивачем взагалі не обґрунтовано в чому саме полягає недійсність рішення засідання Вченої ради про затвердження результатів голосування щодо обрання завідуючим кафедри. Також наголосив на тому, що засідання трудового колективу кафедри, факультету, на якому обирають кандидатуру на посаду, носять рекомендаційний характер, а рішення щодо цих кандидатур приймає виключно Вчена рада. Стосовно позовних вимог про визнання Додаткової угоди Контрактом на п`ять років від 31 жовтня 2016 року, вважав що позивачем було пропущено строк на звернення з даними позовними вимогами, оскільки при підписанні 31 жовтня 2016 року додаткової угоди позивачу достовірно було відомо про строк на який продовжено з ним контракт. (т. 2 а.с.163-166). 30 червня 2020 року позивачем надано додаткові пояснення до позову в яких останній зазначив, що з первісним позовом він звернувся своєчасно 14 червня 2019 року, а тому строк звернення пропущено не було, враховуючи що його було звільнено 30 червня 2019 року. З рішенням Вченої ради від 2016 року він ознайомився лише під час слухання справи в суді, окрім того в рішенні було рекомендовано укласти з ним контракт на строк 5 років, а тому факт припинення трудових правовідносин в 2019 році його не бентежив. Звільнення з роботи це триваючий процес, а трудову книжку та остаточний розрахунок він отримав 29 серпня 2019 року, а тому строк на звернення з позовною вимогою про поновлення його на роботі необхідно відраховувати з 29 серпня 2019 року, а позовна заява про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути пред`явлена без обмежень жодним строком, тому наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (т.2 а.с.173-175). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволення позовних вимог наполягав. Представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Третя особа в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено,\~ що\~ у\~відповідності до\~п.1\~ч.\~1\~Закону України\~ «Про\~вищу освіту»\~ автономія закладу вищої освіти - самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом; Згідно вимог ч.ч. 2, 7\~ст. 36 Закону України «Про вищу освіту»\~\~вчена рада закладу вищої освіти: обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій. У закладі вищої освіти можуть бути утворені вчені ради структурних підрозділів, повноваження яких визначаються вченою радою закладу вищої освіти відповідно до статуту вищого закладу вищої освіти. Вчена рада закладу вищої освіти може делегувати частину своїх повноважень вченим радам структурних підрозділів. Склад відповідних вчених рад формується на засадах, визначених частинами третьою і четвертою цієї статті. Відповідно до п. 9 положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» завідувач кафедри обирається за конкурсом таємним голосуванням на засіданні Вченої Ради Академії. Конкурсна комісія готує матеріали, подані претендентами, для розгляду на засіданні кафедри для подальшого обговорення та прийняття рекомендацій щодо заміщення відповідної посади. Висновки кафедри про відповідність професійних та особистих якостей претендентів та рекомендації кафедри щодо кожної кандидатури претендентів приймаються відкритим або таємним голосуванням штатних науково педагогічних працівників кафедри і наукових працівників кафедри простою більшістю. Претенденти мають бути ознайомленні з висновками кафедри до засідання Вченої Ради Академії. Негативний висновок кафедри не позбавляє претендента права продовжити участь у конкурсі та розглядати його кандидатуру на засіданні Вченої Ради Академії. Рішення Вченої Ради Академії про обрання завідувача кафедри вважають дійсним, якщо в голосуванні брало участь не менше ніж дві третини членів Вченої Ради Академії. Обраним вважається претендент, який набрав найбільшу кількість голосів. Позитивне рішення Вченої Ради Академії є підставою для укладення контракту і видання наказу ректора про прийняття претендента на відповідну посаду. Контракт із завідувачем кафедри укладається на 5 років. (т. 1 а.с.23-25) Положенням про кафедру фінансів і маркетингу ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» затвердженого ректором в 2014 році керівництво кафедрою здійснює завідувач кафедри , який призначається на посаду у відповідності до чинних нормативно правових актів. Посаду завідувача кафедри може обіймати , як правило , особа , яка має науковий ступінь доктора наук, вчене звання професора, доцента чи старшого наукового співробітника, або , як виняток, науковий ступінь кандидата наук. (т. 1 а.с. 33-47). Відповідно до п. 1.8.1 статуту державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (нова редакція) керівництво кафедрою здійснює завідувач кафедри, який не може перебувати на посаді не більше як два строки. Пунктом 4.4.4 передбачено, що до повноважень ректора відноситься в тому числі: призначає на посаду та звільняє з посади працівників Академії. Відповідно до п. 4.8 статуту Вчена рада Академії обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади деканів, завідувачів кафедр , професорів і доцентів, директора бібліотеки. Рішення Вченої ради Академії вводиться в дію наказом ректора. Так, 18 вересня 2013 року [PERSON] звернувся з заявою до ректора Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» [PERSON] з заявою про допуск його до участі в конкурсі, оголошеному в газеті «Дніпровська неділя» від [INFO] на заміщення вакантної посади завідувача кафедри фінансів і маркетингу на строк 3 роки (т. 1 а.с. 116). Відповідно до протоколу №3 від 03 жовтня 2013 року, конкурсна комісія Державного навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», рекомендувала ректору укласти контракт з обраним по конкурсу [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу терміном на три роки (т. 1 а.с. 117 на звороті) 16 жовтня 2013 року на засіданні Вченої ради економічного факультету «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» також було поставлено рекомендувати ректору Академії укласти контракт з обраним по конкурсу [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу терміном на три роки (т. 1 а.с. 117) На підставі рішення Вченої ради 23 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено контракт № 231 з науково педагогічним працівником відповідно до якого [PERSON] призначається на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу на строк з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 рік (т. 1 а.с. 15-18) Пунктом 6.1 Контракту передбачено підстави для розірвання контракту є закінчення строку його дії. В пункт 6.8 Контракту зазначено, що при розірванні контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП України. Наказом ректора № 503 від 01 листопада 2013 року [PERSON] переведено з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 рік як обраного за конкурсом на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу (т. 1 а.с. 120) В подальшому в заяві на ім`я ректора від 30 серпня 2016 року [PERSON] просив продовжити термін дії контракту (дійсний до 31 жовтня 2016 року) на посаді завідувача кафедри фінансів і маркетингу на строк 5 років. Декан факультету та проректор з науково- педагогічної роботи завізували дану заяву та рекомендували продовжити дію контракту до 30 червня 2021 року (т. 1 а.с. 121 на звороті). Засіданням кафедри фінансів і маркетингу від 30 серпня 2016 року ухвалено рекомендувати [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу на строк 5 років. Протоколом № 1 (149) (т. 1 а.с.19-21). 22 вересня 2016 року на засідання кадрової комісії Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» рекомендовано ректору академії продовжити термін дії контракту з [PERSON] до 30 червня 2019 року. Витяг з протоколу № 1 (т. 1 а.с. 122). На засіданні Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 27 вересня 2016 року рекомендовано ректору академії продовжити термін дії контракту з [PERSON] до 30 червня 2019 року. Витяг з протоколу № 3 (т. 1 а.с. 122). 31 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 231 від 23 жовтня 2013 року між ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та [PERSON] продовжено дію контракту з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2019 рік (т. 1 а.с. 121) Наказом ректора № 557-КО від 31 жовтня 2016 року [PERSON] у зв`язку з закінченням строку дії контракту, продовжено строк дії контракту з 06 листопада 2016 року по 30 червня 2019 рік. (т. 1 а.с. 122 на звороті). Відповідно до\~статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За змістом ч. 6 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» керівництво кафедрою здійснює завідувач (начальник) кафедри, який не може перебувати на посаді більш як два строки. Керівник кафедри повинен мати науковий ступінь та/або вчене (почесне) звання відповідно до профілю кафедри. Керівник кафедри обирається за конкурсом таємним голосуванням вченою радою закладу вищої освіти строком на п`ять років з урахуванням пропозицій трудового колективу факультету (навчально-наукового інституту) та кафедри. Керівник закладу вищої освіти укладає з керівником кафедри контракт. Статтею\~статті 36 Закону України «Про вищу освіту»\~передбачено, що вчена рада вищого навчального закладу: обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади деканів, завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій. Трудовий договір - це угода між працiвником та власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, та дотримуватись внутрiшнього трудового розпорядку, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату й забезпечувати умови працi, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн (частина перша\~статті 21 КЗпП України). Відповідно до\~статті 23 КЗпП України\~трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого\~наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, передбачено, що при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 р. у справі № 6-254цс17. Аналіз наведених норм, дають підстави для висновку, що укладенню трудового договору (контракту) на посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів, зокрема завідуючого кофедрою, передує проходження працівником конкурсного відбору. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на його припинення по закінченню строку, на який його було укладено. Так, [PERSON] вперше було призначено на посаду завідуючого кафедри фінанси і маркетингу на строк з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 рік, тобто на 3 роки. В подальшому 31 жовтня 2016 року оформлено додаткову угоду № 1 до 30 червня 2019 року, тим самим строк контракту № 231 було продовжено ще на три роки. Термін було встановлено за погодженням сторін, про що свідчать підписи. Будь яких скарг, претензій та/ або заперечень на момент підписання додаткової угоди № , в тому числі щодо строку у [PERSON] були відсутні. Отже про те, що контракт № 231 31 жовтня 2016 року було продовжено на три роки позивач знав достовірно про що свідчить його підпис на Додатковій угоді, а тому про порушення своїх прав як вважає позивач стосовно продовження з ним контракту на три роки, а не на п`ять він дізнався ще в 2016 році, однак з позовом звернувся лише 2019 році. 22 вересня 2016 року на засідання кадрової комісії Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» рекомендовано ректору академії продовжити термін дії контракту з [PERSON] до 30 червня 2019 року. На засіданні Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 27 вересня 2016 року рекомендовано ректору академії продовжити термін дії контракту з [PERSON] до 30 червня 2019 року. Дані обставини спростовують твердження позивача про надання рекомендації Вченої Ради - ректору про продовження терміну дії контракту з [PERSON] на 5 років. Таким чином між позивачем та відповідачем, на підставі спеціальної норми та Положення про обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, було продовжено трудовий контракт на три роки, саме за погодженням сторін. Враховуючи вищенаведене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] стосовно визнання дій засідання Вченої ради від 27 вересня 2016 року щодо не продовження терміну дії контракту з ним строком на п`ять років до 30 червня 2021 року. Стосовно наполягання позивача на тому що, Додаткова угода № 1 від 31 жовтня 2016 року є новим контрактом, суд зазначає наступне. Так, ч. 3 ст. 21 КЗпП України передбачено, що контракт є особливою формою трудового договору у якому, зокрема, зазначаються такі суттєві умови трудового договору, як строк його чинності, права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового. Нормами Положення № 170 зазначено, що у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця. Пунктом 24 Положення «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170 передбачено, що трудовий контракт може бути продовжено або укладено на новий строк. Продовження чинного контракту означає, що раніше укладений контракт залишається чинним, але його термін продовжується. Продовжується контракт зазвичай на термін , на який його було укладено раніше. Про продовження контракту може бути зазначено в самому контракті. У разі продовження контракту, трудові відносини між працівником і власником або уповноваженим ним органом не припиняються, запис до трудової книжки працівника про продовження контракту не вноситься . Для продовження контракту, згідно п. 1.9 Положення «Про кадрову комісію» оформлюється додаткова угода до контракту, в якій зазначається, що контакт продовжується на конкретний термін, що й було вчинено відповідачем, а саме 22 вересня 2016 року рішенням кадрової комісії, а згодом рішенням Вченої ради рекомендовано ректору продовжити контракт з [PERSON] до 30 червня 2019 року. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині визнання Контракта з науково педагогічним працівником, оформлений у вигляді додаткової угоди № 1 від 31 жовтня 2016 року про призначення [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», строком на 5 років, тобто до 30 червня 2021 року та такими що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання недійсним та скасувати рішення засідання Вченої Ради про затвердження результатів голосування, щодо обрання [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», яке оформлено протоколом № 12 від 28 травня 2019 року, та наказ № 329 КО від 24 червня 2019 року в частині прийняття на роботу [PERSON] та визнати звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту за п.8 ст. 36 КЗпП України [PERSON] незаконним та поновити [PERSON] на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», до 30 червня 2021 року суд виходить з наступного. 26 квітня 2019 року [PERSON] знову звернувся до відповідача з заявою для участі у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади кандидатів завідувача кафедри фінансів і маркетингу на 1 ставку (т. 1 а.с. 123). 10 травня 2019 року конкурсною комісією надано висновок про допущення [PERSON] до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади завідувача кафедри фінансів і маркетингу (т. 1 а.с. 123 на звороті). Відповідно до протоколу № 12 засідання Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» [PERSON] не обрано по конкурсу на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу на 1 ставку (т. 1 а.с.124, 160-170). Наказом ректора від 04 червня 2019 року № 287 скасовано дію положення «Про обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури (наказ № 146 від 01 червня 2017 року). Затверджено та введено в дію положення «Про порядок обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (нова редакція) (т. 1 а.с. 171). Згідно Положення (в новій редакції) пункт 2.1 підстави для проведення конкурсу на заміщення посад науково педагогічних працівників проводиться на вакантні посади у випадках : припинення або закінчення строку дії трудового договору. Пунктом 3.2.2 передбачено при заміщенні посади завідувача кафедри: попереднє обговорення кандидатур претендентів трудовим колективом кафедри; попереднє обговорення кандидатур претендентів на зборах трудового колективу факультету; подання претендентом документів секретарю конкурсної комісії; розгляд конкурсною комісією документів претендентів на їх відповідність встановлено кваліфікаційним вимогам та прийняття рішення про допуск претендента до участі в конкурсі ; обрання за конкурсом таємним голосуванням за засіданні Вченої ради ДВНЗ ПДАБА (т. 1 а.с. 172-186). Наказом № 311 КО від 18 червня 2019 року [PERSON] звільнено з займаної посади з 30 червня 2019 року в зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 200) Наказом № 329 КО від 24 червня 2019 року [PERSON] прийнято на роботу з 01 липня 2019 року по 30 червня 2024 рік , як обраного за конкурсом на посаду завідувача кафедри фінансів і маркетингу (т. 1 а.с. 199). Від 30 червня 2019 року між відповідачем та [PERSON] укладено контракт № 810-Н про призначення [PERSON] на посаду завідуючого кафедри фінансів і маркетингу з 01 липня 2019 року по 30 червня 2024 рік ( т. 1 а.с. 197-198). Відповідно до розділу 2 Положення про обрання та прийняття на роботу науково педагогічних працівників Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» затвердженого наказом № 228 від 19 липня 2012 року, «Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково - педагогічних працівників Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та Положення про кадрову комісію Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», визначено єдину підставу недійсності рішення вченої ради академії про обрання завідувача кафедри- якщо в таємному голосуванні брало участь менше ніж дві третини членів Вченої ради академії. Однак як вбачається з матеріалів справи та доказів наданих суду, а саме Протокол лічильної комісії виборів професорського викладацького складу до засідання Вченої ради Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» № 12 від 28 травня 2019 року, цю умову дійсності Рішення Вченої Ради академії було дотримано: в голосуванні прийняли участь 62 з 70 членів Вченої ради, а тому будь яких підстав для скасування Рішення Вченої ради академії, оформленого протоколом № 12 від 28 травня 2019 року та Наказу № 329 КО від 24 червня 2019 року відсутні. Оскільки строк дії контракту № 231 від 23 жовтня 2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, закінчився 30 червня 2019 року, та [PERSON] не був рекомендований за результатами конкурсу на посаду завідуючого кафедри фінансів і маркетингу, його звільнення у зв`язку із закінченням дії контракту відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому вимоги позивача про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі є необгрунтованими. Враховуючи, що строковий трудовий договір припинився у зв`язку із закінченням його строку, тому відповідачем правомірно застосовано п. 8 ст. 36 КЗпП України та трудовий договір з позивачем припинено у зв`язку із закінченням його строку, а тому відсутні правові підстави для визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді [PERSON] , та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України,\~позовна давність\~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність\~встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Відповідно до\~ст. 267 ЦКУ\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18). Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:\~забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та \~запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~ \~ у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме:\~забезпеченню юридичної визначеності та остаточності;\~захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»). Враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду факт порушення відповідачем його прав та інтересів, за захистом якого [PERSON] звернувся до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог через необґрунтованість. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed