Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], виконкому Дніпродзержинської міської ради, треті особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Дніпродзержинську ради, приватний нотаріус [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 2 жовтня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 483/09/6, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 18000 доларів США на задоволення споживчих потреб на строк до 1 жовтня 2018 року зі сплатою процентів в розмірі 14,4 % річних у валюті кредиту. На забезпечення виконання кредитного зобовязання 2 жовтня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 483/09/6/1, згідно якого відповідач [PERSON] передала в іпотеку 3-и кімнатну квартиру розташовану за адресою: Дніпропетровська область м. Дніпродзержинськ пр. Металургів 36-63. Також на забезпечення виконання кредитного зобовязання 2 жовтня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 483/09/6/1П, згідно якого відповідач [PERSON] прийняв на себе зобовязання щодо відповідальності по погашенню кредиту відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] зобовязання по договору не виконує, в звязку з чим у відповідача утворилася заборгованість по кредиту станом на 5 травня 2014 року в розмірі 24199 доларів 82 центи США та 133374 гривні 07 копійок. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на квартиру, визначивши предмет реалізації - шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з прилюдних торгів, виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/ або проживають у квартирі, зобовязати виконком Дніпродзержинської міської ради надати відповідачам інше житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити позов в повному обсязі згідно обставин викладених в позові.(а.с.178). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, заперечень проти позову не надавали. Представник органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю. (а.с. 168). Представник Виконкому Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (а.с. 166). Відповідно до ч.2 ст. 158, п. 2 ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 27 жовтня 2016 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02.10.2008 року між ВАТ АБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 483/09/6, згідно до якого [PERSON] отримала 18000,00 доларів США на задоволення споживчих потреб, на строк до 01.10.2018 року, зі сплатою 14,4% річних у валюті кредиту. (а.с.7-10). В забезпечення виконання кредитного зобовязання 02 жовтня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №483/09/6/1з без оформлення застави, згідно якого відповідач [PERSON] передала і іпотеку 3-и кімнатну квартиру розташовану за адресою: Дніпропетровська область м. Дніпродзержинськ пр.. Металургів 36-63.(а.с.17-20) Станом на 05.05.2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Укргазбанк» за кредитним договором №483/09/6 від 02.10.2008 року становить 24199,82 доларів США та 133374,07 гривень, яка складається з наступного: строковий кредит - 8100,00 доларів США; прострочений кредит - 8965,03 доларів США; поточні проценти - 244,19 доларів США; прострочені проценти - 6890,60 доларів США; пеня, нарахована за несвоєчасне повернення кредиту - 79008,84 грн.; пеня, нарахована за несвоєчасне повернення кредиту - 54365,23 грн. (а.с.7-9). Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.02.2012 року по справі №2-22/2012 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та пені за кредитним договором було задоволено повністю та було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №483/09/6 від 02.10.2012, в загальній сумі 18675,93 доларів США та 5326,72 гривень (заборгованість та пеня станом на 19.02.2010 року), та судові витрати по справі.(а.с.25-27) Відповідно довідки ТОВ «Абонент XXI» № 000408940 від 29.11.2012 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] (наймач), [INFO]; [PERSON] (зять) [INFO]; [PERSON] (донька) [INFO]; [PERSON] (онука) [INFO].(а.с.29). Враховуючи, що одна із зареєстрованих осіб є неповнолітньою, 01.11.2013 року орган ДВС звернувся до Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради (як органу опіки та піклування) з листом про надання дозволу на продаж вищезазначеної нерухомості. Згідно відповіді від 10.12.2013 року у наданні дозволу на примусове відчуження обєкту нерухомості боржника відмовлено. (а.с.27). Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку\~ст. 589 ЦК України, ст.ст.\~12,33 Закону України «Про іпотеку»\~за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно\~ст. 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в\~ст. 33 Закону України «Про іпотеки». Також, згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~ст. 109 ЖК\~Української PCP, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя\~ст. 109 ЖК\~Української PCP регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~та ч.3\~ст. 109 ЖК\~Української PCP після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 109 ЖК\~Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відтак, результат аналізу зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~ст.40 цього Закону, так і норма\~ст.109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом вказаних вище норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку з зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 762531 від 29.06.2006 року. Кредитний і іпотечний договори укладені між сторонами 02.10.2008 року, тобто, іпотечне житло\~спірна квартира, було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відповідно до заперечень Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради вбачається, що до повноважень виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради не належить повноваження надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання та ведення обліку осіб, які потребують такого житла. На виконання вимоги\~ст.109 ЖК Української РСР\~суд не може зазначити у своєму рішенні постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, так як з матеріалів справи вбачається, що іншого житла у відповідача не має, позивач ніякого постійного житла не запропонував, Виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради також відмовив у наданні житла у разі виселення, тому суд у задоволенні позову відмовляє. Крім того вимоги щодо зобовязання Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради надати відповідачам у користування інше житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання заявлені поза межами компетенції суду, то в цій частині в позову також необхідно відмовити.\~\~ З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов ПАТ КБ «Укргазбанк» має бути задоволено частково, а с аме підлягають задоволенню вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (ЄДРПОУ 23697280) за кредитним договором № 483/09/6 від 02.10.2008 року, яка станом на 05.05.2014 року становить 24199 (двадцять чотири тисячі сто девяносто девять) доларів США 82 цента та 133374 (сто тридцять три тисячі триста сімдесят чотири) гривні 07 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки 3-кімнатна квартира, загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, пр..Металургів, 36 кв.63, що належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк серії ЯЯЯ № 762531), виданого 29.06.2006 року Фондом комунальної власності м.Дніпродзержинська, реєстровий номер а РПНВ 15289207, визначивши спосіб її реалізації шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною згідно оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження. Щодо вимог позивача про виселення відповідачів , то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог банку по наступним підставам. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України "Про іпотеку". Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа №6-39цс15) та в постанові від 30 вересня 2015 року (справа №6-1892цс15), які згідно зі статтею 360 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне жиле приміщення, яке має бути у вказане у рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Як видно із матеріалів справи, іпотечне житло не було придбане за рахунок кредиту та позивачем у позовній заяві не було зазначено постійне жиле приміщення, що надається особам, яких виселяють. З огляду на це суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку про виселення відповідачів з квартири, на яку звернено стягнення як на іпотеку. Відповідно ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави в розмрі 2050,00 , який документально підтверджений меморіальним ордером № 6550-614 від 23.07.2014 року (а.с.1 ) , відповідно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial