Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02 листопада 2011 року між сторонами укладено трудовий договір, зареєстрований в Коломийському міськрайонному центрі зайнятості за № 09021101317, відповідно до якого відповідача прийнято на посаду водія вантажного автомобіля з великою вантажопідйомністю. В межах виконання своїх трудових обов`язків відповідач отримував документи, що стосувалися безпосередньо самого перевезення, а саме: заявку на перевезення, умови якої повинні були виконуватися водієм з початку завантаження транспортного засобу та до його кінцевого розвантаження, та товарно-транспортні та/або міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), які отримувалися водієм після завантаження транспортного засобу на підтвердження передачі вантажу водію для перевезення. Після доставки вантажу до місця призначення та його розвантаження в одній із вказаних товарно-транспортних накладних ставилися відповідні відмітки про отримання вантажу, а позивачем в подальшому складався акт виконання робіт (перевезення) та виставлявся рахунок на оплату. 25 жовтня 2012 року ТзОВ «Славянка» уклала з ТзОВ «Далет Лоджістік» договір транспортного експедирування за № 25/10/2012-Д, за умовами якого ТзОВ «Далет Лоджістік», організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом територією Європи у відповідності до попередньо заповненої заявки на перевезення. 27 серпня 2013 року ТзОВ «Далет Лоджістік» уклало з ПП «Евентус-Білд» договір транспортного експедирування № 1Д/П, за умовами якого ТзОВ «Далет Лоджістік» замовляє, а ПП «Евентус-Білд» надає транспортні експедиційні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях згідно із вказаними заявками. 25 березня 2014 року між позивачем та ПП «Евентус-Білд» укладено договір № 64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та підписано Заявку № 384А/13, в якій погоджені умови перевезення вантажу (салат-латук) в період з 27 березня по 03-04 квітня 2014 року з Іспанії до України, водій [PERSON] , номерний знак автомобіля - [NUMBER] . 27 березня 2014 року відповідач отримав вантаж за даними документами, інструкції для перевезення та вирушив до місця розвантаження в Україні. Щодо підписання між всіма сторонами Заявки, яка вважається невід`ємною частиною договору та у якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, то ТзОВ «Славянка» після того як отримала від ТзОВ «Далет Лоджістік» через ПП «Евентус-Білд» інформацію щодо перевізника, який мав здійснювати перевезення, 25 березня 2014 року погодила з ТзОВ «Далет Лоджістік» Заявку № 77 Д/К до Договору № 25/10\\2012-Д від 25 жовтня 2012 року. Відповідно, умови даної Заявки передалися від ТзОВ «Далет Лоджістік» до ПП «Евентус-Білд», що призвело до погодження вже між даними сторонами Заявки № 77 Д/П до Договору № 1Д/П від 27 серпня 2013 року на тих самих умовах. В такому самому порядку були погоджені між сторонами і Додаткові умови до Заявок № 77 Д/К, № 1Д/П та № 384А/13. Однак, після доставки вказаного вантажу виявилося, що товар зіпсований та підлягає утилізації, що завдало збитків сторонам вказаних правовідносин. Позивач зазначає, що 24 травня 2017 року господарським судом Івано-Франківської області в справі № 909/342/17 винесено рішення про стягнення з позивача на користь ПП «Евентус-Білд» збитків в розмірі 168 951,19 грн., судового збору та витрати, пов`язані з наданням адвокатських послуг, яке 13 вересня 2017 року залишено в силі Львівським апеляційним господарським судом. Рішенням господарського суду м. Києва від 26 травня 2015 року в справі № 910/25257/14, де сторонами виступили ТзОВ «Славянка» до ТзОВ «Далет Лоджістік», а з останнього стягнуто 193 751,19 грн. збитків та судовий збір, встановлено такі обставини: в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що при завантаженні товару до транспортного засобу, що здійснювалося ФОП [PERSON] , у перевізника були будь-які зауваження щодо якості вантажу; до матеріалів справи не представлено належних та допустимих доказів вчинення перевізником всіх необхідних дій для забезпечення під час перевезення фактичного збереження вантажу та доставку останнього безпосередньому вантажоодержувачу (позивачу) у стані, придатному для подальшого використання, дотримання під час перевезення вантажу узгодженого температурного режиму. Позивач вважає, що в даному випадку відповідач не виконав належним чином своїх трудових обов`язків щодо встановлення зауважень до вантажу під час його завантаження, маючи таку можливість, а саме не зазначив в графі «Зауваження та застереження перевізника» (п. 18) міжнародної товарно-транспортної накладної про невідповідність якості вантажу, неправильне завантаження вантажу до транспортного засобу та/або інші обставини, які мали місце. Крім того, умовами договору № 64 про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні встановлено, що перевізник, тобто водій, зобов`язаний прийняти на себе відповідальність за збереження вантажу, своєчасну його доставку в пункт призначення і здачу вантажоодержувачу (п. 4.4.), нести повну матеріальну відповідальність за пошкодження, втрату або розкрадання вантажу (п. 6.5.). Умовами Заявки № 384А/13 встановлено, що перевезення здійснює водій [PERSON] , № авто [NUMBER] і однією із обов`язкових умов перевезення є дотримання температури +2 - + 4 градуси за Цельсієм. Умовами Додаткових умов до Заявки № 384А/13 встановлено, що водій повинен підтримувати вказаний температурний режим перевезення на протязі всього маршруту (п. 6). Згідно із вказаною накладною (CMR) № 222936 перевізник, тобто водій (оскільки в п. 17 «Наступний перевізник» зазначено номерні знаки [NUMBER] / [NUMBER] (причіп)), прийняв вантаж до перевезення без зауважень до кількості та стану вантажу, його завантаження, як це вбачається з п. 18 цієї накладної. В додатку до акту експертизи № 725 від 07 квітня 2014 року зазначено про проведення дослідження вказаних автомобіля зі спеціалізованим напівпричепом № [NUMBER] / [NUMBER] , та на реєстраторі температури «Carrier», встановленому на напівпричепі, зафіксовано температуру + 10 градусів за Цельсієм , що свідчить про те, що відповідач не дотримався вищевказаного температурного режиму принаймні в період з 04 по 07 квітня 2014 року, що також вплинуло на стан вантажу, який ще не був розвантаженим та знаходився всередині транспортного засобу. Отже, в даному випадку відповідач зобов`язаний був довести роботодавцю інформацію щодо вчинення ним дій, спрямованих на забезпечення збереження вантажу та його доставку до вантажоодержувача. Враховуючи, що однією з умов перевезення вантажу було дотримання зазначеного температурного режиму, то відповідач зобов`язаний був надати докази, що ним на протязі всього маршруту дотримувався відповідний температурний режим, чого відповідачем не було вчинено. Згідно з п.24 зазначеної міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 222936, вантаж доставлено відповідачем не вантажоодержувачу - ТзОВ «Славянка», а ТзОВ «Гріп-Порт», які за вимогами ТзОВ «Славянка» утилізували зіпсований та втрачений вантаж на підставі Заявки № 392А/14 від 17 квітня 2014 року та відповідного договору. Тому позивач вважає, що вся відповідальність за належне збереження та перевезення вантажу лежить на відповідачу як на особі, яка здійснювала перевезення вантажу та якій ввірено майно на підставі міжнародної товарно-транспортної накладної. Враховуючи визначення прямої дійсної шкоди, позивач вважає, що внаслідок порушення відповідачем як працівником трудових обов`язків, позивачем понесено збитки у виді оплати за товар, який втрачено, що і є тією прямою дійсною шкодою, яка була спричинена власнику вантажу - ТзОВ «Славянка», а в подальшому - і позивачу. Позивач також зазначає, що ним як роботодавцем створено працівнику умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого йому майна, а саме надано транспортний засіб (рефрижератор) для перевезення вантажу, який обладнаний термографом, однак, без функції друку підтвердження температурного режиму, що мав місце на протязі всього часу перевезення, але з функцією можливості перевозити вантажі з необхідним температурним режимом . Однак, відповідач як працівник не підтвердив які заходи він вжив для запобігання спричиненню шкоди та втраті дорученого йому майна. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 194 588, 09 грн., завданої ним як працівником при виконанні трудових обов`язків. Позивач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, останній 06.10.2020 року подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі в Івано-Франківському міському суді без надання жодного підтвердження про цю обставину (а.с.224). Відповідач та його представник, будучи повідомлені про розгляд справи, в судове засідання повторно не з`явилися. У відзиві на позовну заяву представник відповідача щодо позову заперечив з підстав, які наводяться нижче. У постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 Верховний Суд України висловив думку щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника сторін у іншій справи, яка полягає у наступному. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. При цьому суд також враховує, що дана справа надійшла до суду 07.05.2019 року. Судом неодноразово відкладалися судові засідання за клопотанням представника позивача без надання підтверджуючих поважність причин таких неявок документів. В судовому засіданні 21.01.2020 року, єдиному, в яке представники сторін з`явилися, судом розпочато судовий розгляд по суті і в даному засіданні представники сторін надали свої пояснення на обгрунтування своїх вимог та заперечень, що підтверджується журналом судового засідання. Отже, оскільки поважність причин неявки сторін та (або) їх представників судом не встановлена, вони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів як в позовній заяві та відзиві на позовну заяву, так і в судовому засіданні 21.01.2020 року, суд доходить висновку про можливість завершення розгляду справи у відсутності зазначених учасників, які систематично не з`являються в судові засідання. В зв`язку з неявкою в судове засідання 06.10.2020 року осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача зазначила, що дійсно сторони перебували у трудових відносинах на підставі вказаного трудового договору. Вказаним договором встановлено, що відповідач [PERSON] мав виконувати обов`язки водія вантажного автомобіля з великою вантажопідйомністю. Вказаний трудовий договір сторонами розірвано 04.01.2017 року у зв`язку зі звільненням з роботи [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (п.17 трудового договору). Представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено, що шкода завдана внаслідок протиправного діяння, що це діяння було наслідком неналежного виконання чи невиконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, не встановлено наявності прямої дійсної шкоди та її розміру, якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, не належне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, та який майновий стан працівника. Обов`язок доказування цих обставин в даному випадку покладений на роботодавця. Щодо тверджень позивача про повну матеріальну відповідальність відповідача, то сторона відповідача зазначила, що підставою для її виникнення є дотримання сукупної та взаємопов`язаної наявності кількох умов, зокрема: працівникові видана разова довіреність чи разовий документ, які можуть бути видані працівнику за наявності його згоди; згода працівника повинна бути затверджена його підписом; власником або уповноваженим ним органом забезпечено всі умови, необхідні для прийняття та зберігання працівником матеріальних цінностей; вина працівника (умисел чи недбалість). Згідно з преамбулою Договору № 64 від 25.03.2014 р. позивач як директор ПП «Матяш Володимир Васильович» (іменований як "Перевізник") є стороною у договірних відносинах з ПП "Евентус-Білд" (іменований як "Експедитор"). Згідно з п. 2.2 цього договору перевезення вантажу здійснюється на підставі Заявки Експедитора, в якій вказується: дата і точна адреса завантаження/розвантаження; адреси відправника і одержувача вантажу; адреси проведення замитнення та розмитнення вантажу; відомості про вантаж (вага, об`єм, вид упаковки та інше); маршрут руху; необхідний вид транспорту; сума фрахту; прикордонний перехід; особливості перевезення конкретного вантажу і інші додаткові інструкції. Згідно із п. 2.5 договору заявка вважається прийнятою до виконання, якщо Перевізник направив її Експедиторові, завіривши підписом своєї фірми. Таким чином, вказана позивачем Заявка № 384 А/13 не може розглядатись як довіреність (стаття 244 ЦК України) чи інший разовий документ для одержання під звіт працівником певного майна та, відповідно, не може слугувати юридичною підставою для покладення на відповідача [PERSON] повної матеріальної відповідальності за п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України. Так, відповідач, виконуючи трудові функції на посаді водія вантажного автомобіля з великою вантажопідйомністю у "ПП " [PERSON] ", зокрема, здійснюючи перевезення вантажу за маршрутом Іспанія - Україна в період з 27.03. 2014 року по 04.04.2014 року на виконання Заявки № 364А/13 від 25.03.2014 року згідно "Договору про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні" від 25.03.2014 року № 64, укладеного між Позивачем та ПП "Евентус-Білд", чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконував свої професійні обов`язки згідно з вимогами Кодексу законів про працю України та умов трудового договору від 02.11.2011 року. Зокрема, він чітко дотримував температурного режиму + 3o за Цельсієм в холодильній установці "CARRIER GENESIS TR 1000", яка обладнана лише автотермометром, на протязі всього маршруту слідування з Іспанії до України (пост митного оформлення "Святошин"), проте, з незалежних від відповідача причин вантаж (салат-латук) виявився зіпсованим. Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.05.2015 року в справі № 910/25257/14, яке набрало законної сили 01.03.2016 р., доведено, що псування вантажу (салат-латук) відбулось внаслідок відсутності у рефрижераторі відповідного пристрою, що дозволяв би здійснювати постійну фіксацію температурного режиму протягом всього маршруту перевезення вантажу, матеріальні збитки спричинені винними діями Перевізника - фізичної особи-підприємця [PERSON] . Доводи позивача про те, що ним забезпечено всі умови для належно виконання відповідачем трудових обов`язків, спростовуються даними Акту про проведення дефектних робіт № 5 від 24.04.2014 року, згідно з яким проведено огляд всіх режимів холодильної установки «CARRIER GENESIS TR 1000» (серійний номер U6GAN90499811) автомобіля, номерний знак « [NUMBER] / [NUMBER] , та виявлено зауваження та несправності, зокрема, недостатню кількість фреону в системі, що не дає можливості для швидкого скидання температури, фізичне пошкодження чи знос накладок та інші. Тому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні даного позову. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, підстави доводів та заперечень сторін, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах на підставі укладеного між ними та зареєстрованого у Коломийському міськрайонному центрі зайнятості за № 09021101317 трудового договору від 02.11.2011 року (а.с.13). За умовами п. 2 вказаного договору відповідач виконував обов`язки водія вантажного автомобіля з великою вантажопідйомністю. 25 жовтня 2012 року між замовником вантажу ТзОВ «Славянка» та ТзОВ «Далет Лоджістік» укладено договір транспортного експедирування за № 25/10/2012-Д, за умовами якого останнє зобов`язалося організувати перевезення вантажів автомобільним транспортом територією Європи у відповідності до попередньо заповненої заявки на перевезення. У свою чергу, 27.08.2013 року ТзОВ "Далет Лоджістік" уклало з приватним підприємством "Евентус-Білд" договір транспортного експедирування 1Д/Д. Фактичне перевезення вантажу здійснювалось приватним підприємцем [PERSON] (Перевізник) на підставі договору про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 25 березня 2014 року № 64, укладеного з ПП "Евентус-Білд" (Експедитор), який надавав послуги з логістики ТзОВ "Далет Лоджістік" (а.с.17, 18). Відповідно до 2.2 вказаного договору перевезення вантажу здійснюється на підставі Заявки Експедитора із зазначенням особливостей перевезення конкретного вантажу та інших додаткових інструкцій. Заявка № 384 А/13 як невід`ємна частина договору № 64 є товарно-транспортною накладною, на підставі якої здійснюється перевезення вантажу, передбачає температуру перевезення + 2o - + 4o, з місцем завантаження: Agrotul Green Carretera Nacional 340, km 615, Venta Melilla, 30850, Totana, Murcia, дата завантаження: 27.03.2014 р., через прикордонний перехід "Ягодин", пост митного оформлення: «Святошин» - с. Петропавловська Борщагівка, вул. Антонова, 1А, дата доставки: 03.04.2014 - 04.04.2014 р., адреса розвантаження: [ADDRESS] , маршрут перевезення: Іспанія - Україна (а.с.19). Судом встановлено, оскільки про це стверджується сторонами, що 27 березня 2014 року Компанією «Arkadia Food Internacional, S.L., Іспанія, Гваделупа (Мурсія)» було завантажено 17612 кг брутто/16137 кг нетто салату-латуку на 26 палетах. 04.04.2014 року на вказаному посту митного оформлення "Святошин", виявлено, що вантаж зіпсований. Того ж дня директором, головним інженером ТзОВ "Славянка" (замовник вантажу), брокером ТзОВ "Далет Лоджістік" (транспортний експедитор) та митним інспектором складений Акт проведення експертизи № 04-04/1, відповідно до якого партія салату «Айсберг», що прибула від вказаної Компанії Arkadia Food Internacional вагою 16 137 кг нетто/17 612 кг брутто, загальною вартістю 10004,94 євро на м/п "Святошин", мала явні ознаки захворювання (гниль, бурі качани та специфічний гнилісний запах), а також збиткову вологість. У зв`язку з тим, що цей товар виявився на 80 % зіпсованим, спільна комісія забракувала дану партію товару та не прийняла на виробництво. 26 травня 2015 року Господарським судом м. Києва в справі № 910/25257/14 винесено рішення, згідно з яким частково задоволено позовні вимоги ТзОВ «Славянка» до ТзОВ «Далет Лоджістік» та стягнуто з останнього 193 751,19 грн. збитків та судовий збір (а.с. 24-41). 15 червня 2015 року Господарським судом Черкаської області в справі № 925/545/15 винесено рішення про відмову в задоволенні позовної заяви позивача до ПП «Евентус-Білд» про стягнення коштів за здійснення перевезення вантажу (а.с. 42-46). 31 травня 2016 року господарським судом Черкаської області в справі № 925/1583/14 винесено рішення про стягнення з ПП «Евентус-Білд» на користь ТзОВ «Далет Лоджістік» 193 751,19 грн. збитків та судовий збір (а.с. 47-48). 24 травня 2017 року Господарським судом Івано-Франківської області в справі № 909/342/17 винесено рішення про стягнення з позивача на користь ПП «Евентус-Білд» збитків в розмірі 168 951,19 грн., судовий збір та витрати, пов`язані з наданням адвокатських послуг (а.с. 49-53). 13 вересня 2017 року Львівським апеляційним господарським судом вказане рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2017 року залишено без змін (а.с. 54-58). Постановою державного виконавця Коломийського ВДВС від 09.10.2017 року відкрито виконавче провадження на виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 року № 393 (а.с. 59), в межах якого накладено арешт на кошти та майно позивача як боржника (а.с. 60, 61). Згідно з довідкою цього відділу ДВС від 15.04.2019 року позивачем вказане рішення суду виконано в повному обсязі (а.с. 62). Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно з п. 2 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Згідно із п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 11.12.2015 року "Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю" підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Для застосування такої міри матеріальної відповідальності, як відшкодування шкоди (збитків), потрібна наявність наступних умов: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою. Абзацами 7 - 14, 21 - 25 пункту 4 цієї постанови передбачено, що протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина, причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Адже згідно зі змістом частини другої статті 130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника за трудовим правовідношенням має особистий характер. Це пов`язано з тим, що виконувати доручену йому роботу працівник повинен особисто (стаття 30 КЗпП). Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. В пункті 8 цієї постанови роз`яснено, що підставою повної матеріальної відповідальності в цьому випадку (п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП) є заподіяння шкоди невиконанням чи неналежним виконанням прийнятого працівником на себе обов`язку виконати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу. Під іншими разовими документами слід розуміти накладні, відомості, рахунки-фактури тощо, передбачені відповідними правилами забезпечення первинного бухгалтерського обліку. Накладними або іншими документами оформляється видача матеріальних цінностей із складів, торгових залів для відправлення їх в інші організації, для торгівлі з лотків, у кіосках тощо. В силу пункту 4.4 вищевказаного договору про транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні № 64 від 25.03.2014 року перевізник прийняв на себе відповідальність за збереження вантажів, що перевозяться за даною угодою, своєчасну їх доставку в пункт призначення і здачу їх вантажоодержувачеві, вказаному в товарно-транспортній накладній. Заявка № 384 А/13 як невід`ємна частина вказаного договору є товарно-транспортною накладною, на підставі якої здійснюється перевезення вантажу перевізником, зокрема, регламентуються умови та терміни виконання перевезення. Отже, така Заявка № 384 А/13 не може бути класифікована як довіреність (стаття 244 ЦК України) чи інший разовий документ для одержання під звіт працівником певного майна та, відповідно, не може слугувати юридичною підставою для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності за пунктом 2 частини 1 статті 134 КЗпП України. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаною постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2017 року по справі № 909/342/17 встановлено, що всупереч умовам договору (заявки, додаткових умов (п. 5.6.) позивачем як перевізником було подано не обладнаний транспортний засіб (відсутність обладнання, що фіксує температурний режим), і ПП [PERSON] не дотримано температурного режиму протягом всього маршруту, що встановлено рішеннями господарських судів по справах № 910/25257/14 від 26.05.2015 р., № 925/1583/14 від 31.05.2016 р., № 925/545/15 від 15.06.2015 року, у яких [PERSON] був учасником процесу (а.с.175-201). Зокрема, рішенням Господарського суду м. Києва від 26.05.2015 року в справі № 910/25257/14, яке набрало законної сили 01.03.2016 р., встановлено факти неналежного забезпечення ТзОВ «Далет Лоджістік» умов перевезення вантажу за заявкою №77 Д/К від 25.03.2014 року в межах договору №25/10/2012-Д від 25.10.2012 року, що фактично призвело до повної втрати вказаного вантажу та його знищення (а.с.156). Відповідно до Акту про проведення дефектних робіт № 5 від 24.04.2014 року проведено огляд всіх режимів холодильної установки «CARRIER GENESIS TR 1000» (серійний номер U6GAN90499811) автомобіля, номерний знак « [NUMBER] / [NUMBER] , та виявлено такі зауваження та несправності: недостатню кількість фреону в системі, що не дає можливості для швидкого скидання температури; фізичне пошкодження чи знос накладок; відсутність соленоїду швидкості (холодильна установка працює лише на високих обертах; низький рівень мастила в компресорі та в двигуні, низький рівень антифризу; ослаблені ущільнюючі гумки дверей (частина холоду виходить на зовні); відсутні повітреводи (при неправильному завантаженні продукції можуть виникати перепади температури та інші несправності (а.с.135). Відповідно до правил ч.1 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, стороною позивача вказаного обов`язку не виконано і не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог та тверджень про те, що позивачем як перевізником забезпечено всі належні умови для перевезення зазначеної продукції. Тому в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. На підставі наведеного, ст. 1191, 1172 ЦК України, ст.. 82 ЦПК України, ст.ст. 130, 124, 138 КЗпП України, та,

Outcome: dismissed