Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 08 грудня 1990 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Буківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис за № 11. Від даного шлюбу у них є троє дітей, двоє з яких на даний час є повнолітніми, та син - [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та виховання дітей, відсутність взаєморозуміння. Зазначає, що примирення з відповідачем неможливе, а формальне перебування в шлюбі недоцільне та небажане, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до відповідача. Окрім того, зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON], але їй відомо, що на його утриманні нікого нема і він має можливість надавати їй таку допомогу. При таких обставинах, просить суд постановити рішення, яким розірвати їх шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Матеріалами справи встановлено, що позивачка 08 грудня 1990 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Буківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис за № 11, (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач з приводу розірвання шлюбу не заперечив. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, залишивши прізвище позивачки без змін. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.04.2011 року). Батьками дитини значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини, а тому суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дітей, а відповідач зобов'язаний та погоджується їй надавати допомогу у запропонованому розмірі. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітньої дитини, суд враховує стан здоров'я позивачки (призначено пенсію по інвалідності 2 групи загального захвіорювання) і дитини, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дітей, вимоги розумності та справедливості і визначає в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved