Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

ПАТ " Страхова компанія "АРКС " звернулося до суду із позовною заявою, в якій вказує, що на момент ДТП між Позивачем - ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування від 29.07.2015 року № СON/І/САSCS/0090963 - 3710418\\05АВ, за яким Позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Маzda 6», державний номер [NUMBER] . 03.12.2015 року по вул.Першотравневій в м.Ізюм сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: 1) «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] ; 2) автомобіль «Маzda 6», державний номер [NUMBER] . Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Маzda 6», державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження згідно Довідки ДАІ та Акту огляду ТЗ (дефектної відомості) від 05.12.2015 року, доданих до позовної заяви. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] своєчасно звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На основі Рахунка № ВС-265 від 08.12.2015 року було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 65 861 грн.62 коп. та сплачено потерпілій суму страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №213562 від 22.12.2015 року. Сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити [PERSON] на користь позивача складає 32411 грн.47 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, вважав, що виплати повинні бути сплачені КНП ХОР «ОШВД №3». В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що у задоволенні позовних вимог до нього - фізичної особи [PERSON] необхідно відмовити, оскільки належним відповідачем у справі є юридична особа КНП ХОР «ОШВД №3», з вимогами до якого позивачу необхідно було звернутися до Господарського суду Харківської області. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Приватне Акціонерне Товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до суду з позовними вимогами до [PERSON] , КНП ХОР "Обласний шкірно - венерологічний диспанцер №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору СК ПАТ "НАСК "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування. Ухвалою суду від 04 лютого 2020 року закрито провадження у справі за позовом Приватного Акціонерного Товариства "Страхова компанія "АРКС" до [PERSON] , КНП ХОР "Обласний шкірно - венерологічний диспанцер №3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору СК ПАТ "НАСК "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування - в частині вимог до юридичної особи КНП ХОР «Обласний шкірно - венерологічний диспанцер №3», оскільки вони не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Розгляд справи за позовом про про стягнення суми страхового відшкодування продовжено тільки до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.» 05.12.2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла Постанову № 426/16825/16-ц. Предметом даної справи був регресний позов страховика до винуватця та його роботодавця у зв`язку з неподанням заяви про настання страхового випадку та невідповідним технічним станом транспортного засобу вимогам ПДР. У зазначеній справі Верховний Суд прийшов до висновку, що у відповідності до положень статей 1187 та 1172 ЦК України шкода задана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а також, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У свою чергу після того, як роботодавець здійснить відшкодування шкоди він у порядку регресу (статті 1191 ЦК України) отримає право вимоги до свого працівника та зможе пред`явити до нього відповідну вимогу (цікаво чи буде обмежена вимога у порядку статті 132 КЗпПУ). Отже, Верховний Суд продовжив відступлення від необмеженого права потерпілого на відшкодування шкоди та вибудував наступний ланцюг відповідальності за шкоду - страхова компанія - роботодавець - працівник. Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Зазначений правовий висновок був зазначений Верховним судом у складі суддів палати Касаційного господарського суду у Постанові № 914/820/17 від 25.07.2018 року. Предметом розгляду справи був суброгаційний позов страхової компанії до роботодавця винної особи. Свої вимоги до юридичної особи страховик аргументував тим, що транспортний засіб належить на праві власності відповідачу, а винуватець перебуває з ним у трудових відносинах. Верховний Суд відхилив такі твердження страхової компанії та зазначив, що самого факту перебування у трудових відносинах винуватця недостатньо для пред`явлення вимоги до роботодавця, адже потрібно ще довести факти виконання працівником своїх трудових обов`язків при ДТП. При цьому суд акцентував, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. У випадку, якщо у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують виконання трудових обов`язків при настанні ДТП, то роботодавець не відповідає за шкоду завдану його працівником. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що обов`язок по відшкодуванню суми страхової виплати лежить лише на підприємстві - КНП ХОР «ОШВД № З», робітник якого завдав шкоду, а [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача у порядку належного судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed