Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

02.07.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , якою позивач просить скасувати розпорядження Криничненського сільського голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області за №38 від 14.06.2021р., яким вона, на її думку, незаконно звільнена з роботи, не погоджуючись з формулюванням «за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)», просить поновити її, позивача [PERSON] на посаді директора Криничненського будинку культури та стягнути з Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з 04.01.2012р. працювала на посаді художнім керівником будинку культури Криничненської сільської ради, а з 01.07.2019р. була призначена директором цього будинку культури, працювала ефективно, однак розпорядженням Криничненського сільського голови її було звільнено безпідставно з формулюванням «за прогул без поважної причини за п.4ч.1ст.40 КЗпП України, а підставою звільнення зазначено порушення трудової дисципліни, а саме: відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Однак, її звільнення є незаконним, оскільки вона не порушувала трудову дисципліну, адже на роботі з 01 до 02.04.2021 року була відсутня з причин хвороби з симптомами, схожими на симптоми ковіда, проте медичну допомогу отримати не змогла з-за хвороби єдиного медичного працівника фельдшера, а 27.05.2021року була відсутня на робочому місці з 11-00 до 13-00 години з-за того, що мала з дитиною пройти планове медичне обстеження, тому відвідувала лікаря разом з дитиною [PERSON] , 2015 року народження, тобто була відсутня з поважних підстав, про що попереджувала безпосереднього керівника і з її дозволу, і тому, на її думку, відповідачем порушено ст.43 Конституції України, ст.ст.148, 235, 237-1 КЗпП України. Ухвалою суду від 07.07.2021 року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. 22.07.2021 року представником відповідача надано Відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що розпорядженням Криничненського сільського голови Криничненької сільської ради Болградського району Одеської області за №38 від 14.06.2021р. "Про звільнення директора Криничненського будинку культури [PERSON] за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)" було ухвалене відповідно до вимог законодавства, оскільки [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин два дні 01 і 02 квітня 2021року протягом усього робочого дня, а 27.05.2021року була відсутня на робочому місці з 09:40 до 13:00 години, що зафіксовано в актах від 01.04.2021р., 02.04.2021р. та 27.05.2021р. Надані [PERSON] пояснення щодо хвороби 01 і 02.04.2021 року відповідач вважає нічим не підтвердженим взагалі, а факт перебування у лікаря з дитиною 27.05.2021р. не доведений допустимими та належними доказами, тобто, відсутність [PERSON] на робочому місці у зазначений час без поважних причин є прогулом, та, відповідно до п.4ч.1ст.40 КЗпП України є підставою для звільнення працівника. Відповідач зазначає, що відповідно до отриманих документів з дитячого садку «Золота рибка», дитина позивачки [PERSON] 27.05.2021року увесь час перебував у дитячому садочку та нікуди не відлучався, що спростовує твердження позивача про відвідування її 27.05.2021 року лікаря з дитиною. 21.09.2021 року позивач надала суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.56), яка прийнята судом до розгляду, до якої додано копії довідок з медичного закладу, згідно яких її дитина здавала три аналізи та відвідала лікаря-стоматолога саме 27.05.2021р. (а.с.13,57,58). Судом було задоволено клопотання представника відповідача та ухвалою від 11.10.2021р. витребувано з КНП «Болградська районна центральна лікарня» Болградської міської ради Одеської області доказів, які 03.11.2021р. суд отримав. У судовому засіданні, призначеному на 03.11.2021 року, позивач [PERSON] та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи його вимоги недоведеними. За клопотаннями сторін судом були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вислухавши учасників судового засідання і свідків, вчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 16.12.2006 року [PERSON] працювала на різних посадах у будинку культури Криничненської сільської ради після закінчення Херсонського училища культури, денної форми навчання, у тому числі з 04.01.2012р., згідно її трудової книжки, обіймала посаду художнього керівника будинку культури Криничненської сільської ради, куди була прийнята на роботу шляхом переведення з посади художнього керівника Криничненського будинку культури відділу культури і туризму Болградської райдержадміністрації, а з 01.07.2019року працювала на посаді директора цього ж будинку культури, на яку була призначена розпорядженням за №37 Криничненського сільського голови Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.5-7). Розпорядженням Криничненського сільського голови Криничненької сільської ради Болградського району Одеської області №38 від 14.06.2021р. "Про звільнення директора Криничненьского будинку культури [PERSON] за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)" (а.с.8) [PERSON] було звільнено з займаної посади. Підставою вказаного розпорядження стали акти №№5,6 та 9 про відсутність на робочому місці директора Криничненського будинку культури [PERSON] , що були складені працівниками сільської ради, відповідно, 01.04.2021р., 02.04.2021р. та 27.05.2021р. (а.с.31-33) без врахування письмових пояснень [PERSON] (а.с.34-35), оскільки з тексту зазначених Актів не вбачається, що були розглянуті письмові пояснення особи та їм була надана оцінка. У судовому засіданні і письмових поясненнях як суду у позові так і на ім`я сільського голови (а.с.34,35) позивачка пояснила, що вона 01 та 02.04.2021р. була відсутня на робочому місці у зв`язку з поважною причиною через хворобу, проте надати документ про хворобу не може, з огляду на наступне. Відчувши погіршення стану свого здоров`я ознаків ОРЗ, розуміючи, що в районі погіршилася епідситуація, оскільки було оголошено, що район у «червоній зоні», вона залишилася вдома, щоби не заразити колег, попередивши про свій стан здоров`я начальника освіти та культури [PERSON] , яка теж хворіла і була вдома. До лікаря вона, позивачка, звернутися не змогла, оскільки один лікар з амбулаторії теж хворів, а інший перебував у відпустці, до м.Болграду їхати вона громадським транспортом не ризикнула з метою запобігання розповсюдження хвороби, в разі, якщо б це був КОВІД-19. Побувши вдома два дні і два вихідних, вона відчула, що здорова і у понеділок вийшла на роботу і працювала. на запитання сільського голови 08.04.2021р. вона надала письмові пояснення (а.с.34), про складання Акту їй не було нічого відомо. 27.05.2021р. вона, позивачка [PERSON] , була відсутня біля трьох годин на роботі у зв`язку з тим, що потрібно було пройти з сином плановий медичний огляд у Болградській ЦРЛ, та й він поскаржився на зубний біль тому вона, оскільки план роботи дозволяв, вирішила приблизно о 09:00 взяти сина з дитячого садочка, куди відвела його зранку, знову повідомила про таку необхідність начальника освіти та культури [PERSON] , та поїхала до м.Болград, де здала з сином аналізи і відвідала стоматолога, про що надає довідки. Повернулася вона в той день на роботу приблизно о 13:30, їй ніхто претензій не пред`являв, але наступного дня сільський голова вимагав письмові пояснення, які вона надала, написавши, що була в лікаря з 11.00 до 13.00. Вона не вважає, що прогуляла роботу, оскільки завжди сумлінно працювала протягом багатьох років до неї претензій не було, вона керувала художнім колективами, які брали участь в багатьох змаганнях, концертах, виступах, її люблять мешканці села, бо вона брала активну участь в організації сільських свят, та й керівництво до неї претензій ніколи не мало вона справлялася з завданнями ведення усієї необхідної документації та керування колективом працівників будинку культури та організовувала культурні заходи, за що нагороджувалася преміями і грамотами (копії грамот надає). Чому сільський голова вирішив її звільнити їй не відомо, не відчуває, що є обґрунтовані підстави. Допитаний у судовому засіданні Голова Криничненської сільської ради [PERSON] повідомив, що видав розпорядження про звільнення [PERSON] , оскільки вона часто запізнювалася на роботу та на наради з різних підстав, але документів, що підтверджували б поважність причин порушення трудової дисципліни не надавала. В тому числі не надала й довідку про відвідування лікаря 27.05.2021року. Він, свідок, як керівник, незадоволений роботою [PERSON] на посаді директора будинку культури, але щодо її роботи на інших посадах будинку культури претензій немає. Щодо визначення складу комісії сільської ради для перевірки дотримання режиму роботу працівників сільської ради, свідок [PERSON] зазначив про наявність відповідного розпорядження, проте суду цього розпорядження надано не було. Щодо порушення трудової дисципліни позивачка [PERSON] пояснила, що в неї ненормований робочий день, оскільки культурні заходи проводяться часто в неробочі загальноприйняті часи у вихідні і вечірні, до пізніх годин буває, що на виїзді, до того ж робота в неї і творча, і адміністративна часто допізна вона працює з паперами, тому опісля доводилося відпочивати наступного дня до обіду. Проте вона завжди на зв`язку, і ніколи не відмовляла нікому у спілкуванні по робочих моментах, навіть якщо сильно була втомлена, якщо питання були нагальні. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22 і 24 Постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Вказана правова позиція зазначена у Постанові КЦС ВС від 10.08.2021 року по справі №308/12855/19. Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Враховуючи положення вищевказаних норм закону, суд робить висновок, що звільнення працівника за прогул є фактично дисциплінарним стягненням. Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця, що також вказано у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 127/1778/18 (провадження № 61-45749св18). Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. З доданого до відзиву на позов представником відповідача акту №5 про відсутність на робочому місці директора Криничненського будинку культури [PERSON] від 01.04.2021р. вбачається, що 01.04.2021 року о 08-45 та о 17-00 годині секретарем сільської ради Браїлою О.Г. у присутності начальника відділу житлово-комунального господарства та благоустрою [PERSON] та бухгалтера сільської ради [PERSON] була здійснена перевірка Криничненського будинку культури на предмет наявності директора установи на робочому місці, за результатами якого складено акт про те, що директор Криничненського будинку культури протягом усього робочого дня була відсутня на робочому місці. З наданих відповідачем акту №6 про відсутність на робочому місці директора Криничненського будинку культури Ніколаєвої О.І. від 02.04.2021р. вбачається, що 01.04.2021 року о 08-40 та о 16-50 годині секретарем сільської ради Браїлою О.Г. у присутності начальника відділу житлово-комунального господарства та благоустрою [PERSON] та бухгалтера сільської ради [PERSON] була здійснена перевірка Криничненського будинку культури на предмет наявності директора установи на робочому місці, за результатами якого складено акт про те, що директор Криничненського будинку культури протягом всього робочого дня була відсутня на робочому місці. Про виявлені факти сільським головою було повідомлено [PERSON] листом від 07.04.2021 року. З наданої [PERSON] пояснюючої від 08.04.2021 року вбачається, що позивачем визнано факт відсутності на робочому місці 01 та 02 квітня 2021 року з причин хвороби та підозри на захворювання коронавіруснюю інфекцією. Але, до лікаря [PERSON] не зверталася, що зумовило відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин її відсутності на роботі 01 та 02 квітня 2021 року, однак суд не вважає цю підставу неповажною, оскільки в Україні тривав карантин, в районі було оголошено червону зону, та керівники установ, організацій, підприємств мали вживати заходи щодо організації дистанційної роботи працівників, в яких виявлялися ознаки захворювання. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не\~пізніше одного\~місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Враховуючи те, що порушення трудової дисципліни відбулося та було виявлено роботодавцем 01 та 02 квітня 2021 року, а розпорядження про накладання дисциплінарного стягнення за вказане порушення було видане 14.06.2021 року, суд дійшов висновку, що відповідачем, у порушення ст.148 КЗпП України, видано розпорядження №38 від 14.06.2021р. "Про звільнення директора Криничненьского будинку культури [PERSON] за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)" за порушення трудової дисципліни з пропуском строку, що перевищив один місяць лише у квітні 2021 року. З наданих відповідачем акту №9 від 02.04.2021р. про відсутність 27.05.2021р. з 9-40 до 13.00 години на робочому місці [PERSON] директора Криничненського будинку культури, вбачається, що начальником відділу житлово-комунального господарства та благоустрою Криничненської сільської ради Чанєвим Г.Д., у присутності діловода Криничненської сільської ради Бочковар Г.Г., бухгалтера сільської ради [PERSON] , рахівника-касира Криничненської сільської ради [PERSON] в цей день о 09-40 та о 13-00 годині була здійснена перевірка Криничанського будинку культури на предмет наявності директора установи на робочому місці, за результатами якого складено акт про те, що директор Криничанського будинку культури була відсутня на робочому місці з (?) 9-40 до 13-00 години. Про виявлені факти сільським головою було повідомлено [PERSON] листом від 02.06.2021 року. З наданих [PERSON] 28.05.2021 року письмових пояснень на ім`я сільського голови, копія яких надана суду, вбачається, що позивач була відсутня на робочому місці з 11-00 до 13-00 години у зв`язку з відвідуванням лікаря. Надаючи оцінку заявленому відповідачем факту відсутності позивача на роботі 27.05.2021р. та поважності причин такої відсутності, ввиду накладеного дисциплінарного стягнення у виді звільнення, суд виходить з такого. Будь-яких інших документів, окрім вищезгаданих, Відповідачем щодо цього випадку до суду не надано, що не надає суду можливості достеменно встановити режим роботи [PERSON] , її посадові обов`язки, службове підпорядкування. Так, за твердженням позивача, вона, попередньо попередивши свого безпосереднього керівника начальника відділу освіти, культури та туризму [PERSON] та отримавши від неї усне погодження, в цей день, з 11-00 до 13-00 години перебувала з сином [PERSON] у місті Болград, яке розташоване за 20 км від с.Криничне з причини відвідування з дитинною лікаря-стоматолога та здійснення аналізу крові, сечі та калу для проходження медичного огляду дитини. З довідки лікаря-стоматолога від 24.06.2021 року вбачається, що [PERSON] відвідував лікаря 27.05.2021 року. З наданих позивачем аналізів крові, калу, сечі сина позивачки [PERSON] , що здавалися 27.05.2021 року, вбачається підтвердження факту перебування [PERSON] разом з її сином [PERSON] у лікарні в місті Болград 27.05.2021 року, що суд вважає поважною підставою відсутності на робочому місці у період з 11-00 до 13-00 години цього дня. Посилання представника відповідача на неналежність та можливу підробку довідки лікаря-стоматолога та результатів аналізів дитини, оскільки вказані документи оформлені з порушеннями та твердження, що 27.05.2021 року син [PERSON] [PERSON] весь день перебував у дитячому садочку, про що свідчать довідки та Журнал щоденного обліку відвідування групи дітьми Криничненського ЗДО ДНЗ «Золота рибка», суд не може взяти до уваги як докази, оскільки КНП «Болградська районна центральна лікарня» надано документальне підтвердження приймання аналізів 27.05.2021 року у [PERSON] копії аркушів відповідних журналів на ухвалу суду за клопотанням представника відповідача (а.с.85,86,88). Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили, що записи в Журналі щоденного обліку відвідування групи дітьми Криничненського ЗДО ДНЗ «Золота рибка» робляться зранку, коли дитини прибуває до садочку о 8-00 годині., але трапляються випадки, коли батьки забирають дитину вдень, але при цьому жодні відмітки в журналі не робляться. Вихователь [PERSON] та медсестра [PERSON] також повідомили, що довідки №№973, 974 від 20.07.2021 року видані на підставі відповідних журналів, але вони точно не пам`ятають, чи забирали дитину [PERSON] його батьки вдень 27.05.2021 року, чи ні. Слід зазначити, що [PERSON] у 2019-2021 році була нагороджена Грамотами Болградської райдержадміністрації, відділу культури Болградської райдержадміністрації, квартет під її керівництвом є лауреатом регіонального конкурсу мистецтв, що, на думку суду, свідчить про її високий професіоналізм та належне ставлення до виконання посадових обов`язків. А відтак, суд не має підстав вважати, що відповідачем поза розумним сумнівом доведено факт відсутності [PERSON] на робочому місці 27.05.2021 року з 9-40 до 13-00 годин без поважних причин, що є підставою для скасування розпорядження №38 від 14.06.2021р. "Про звільнення директора Криничненського будинку культури [PERSON] за прогул без поважної причини (п.4ч.1ст.40 КЗпП України)", як ухваленого з порушенням положень п.4 ч.1 ст.40, ст.ст.147-1, 148, 149 КЗпП України. Частинами першою та другою статті 235 КЗпП України визначено, що в разі звільнення без законних підстав працівник має бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При постановленні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно ухвалює рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, ухвалює рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Така позиція висловлена судами у постанові ВСУ від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16, постанові ВСУ від 21.09.2017 року у справі №6-2597цс16, постанові ВСУ від 22.11.2017 року у справі №6-1660цс16, постанові КАС у складі ВС від 01.03.2018 року у справі №818/149/17. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо-годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Такий правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц. Згідно наданої Відповідачем довідки про доходи [PERSON] за 2021 рік, загальний заробіток за попередні до звільнення повні два місяця роботи складає: квітень 2021р. 7753,2грн. травень 2021р. 7753,2грн., відпрацьовано у квітні 2021р. 22 робочих днів, у травні 2021р. 22 робочих дні, а, всього 44 робочих дні. Середньоденна заробітна плата, таким чином, становить 352,42грн. Враховуючи вищезазначене, з відповідача, таким чином, підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки в розмірі 41867,28 гривень. Відповідно дост.ст.77, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Аналогічні висновки робить й Верховний суд, зокрема, у постановах \~від 27.02.2019р. у справі № 922/1163/18;\~від 29.08.2018р. у справі №909/105/15;\~від 29.08.2018р. у справі №910/23428/17;\~та від 31.01.2018р. у справі №910/8763/17. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.10 ЦПК України суд, під час розгляду справи керується принципом верховенства права. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим. П.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позривач не мала сплачувати судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в повному обсязі - в розмірі 454грн.

Outcome: approved