Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON], з вимогами визнати право власності на земельну частку (пай) розміром 4,95 га в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності закритого сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства "Соцтруд" Путивльського району Сумської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] в м. Путивль померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з вказаної земельної частки (паю), яка належала спадкодавцю на підставі відповідного сертифікату. Окрім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його рідна сестра [PERSON], яка відмовилася від спадщини на його користь, а також рідний брат [PERSON], який спадщину не прийняв і є безвісно відсутнім. У строк, визначений заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16.11.2017, він прийняв спадщину після смерті матері та державним нотаріусом заведена спадкова справа, але у видачі свідоцтва на спадкове майно нотаріусом було відмовлено з причини відсутності сертифікату на право на земельну частку (пай). Посилаючись на ці обставини, просив визнати за ним право власності на згадану земельну частку (пай) в судовому порядку. Ухвалою суду від 20.08.3018, за клопотанням позивача замінено первісного відповідача у справі, [PERSON], на належного - [PERSON] У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив судові витрати покласти на нього. Відповідач позов визнала повністю та підтвердила те, що їхня мати - [PERSON] на момент смерті постійно проживала разом з нею, але від її спадщини, як спадкоємець першої черги вона відмовилася на користь рідного брата [PERSON] Треті особи письмових пояснень проти позову не направили. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що [INFO] в м. Путивль Сумської області померла [PERSON] (а.с. 6). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 4,95 в умовних кадастрових гектарах із земель ЗСАПТ "Соцтруд" Путивльського району Сумської області, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] від 16.09.1996 (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 3 і 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 роз'яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК (п. 24 Постанови). За приписами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як вбачається з довідки Путивльської міської ради від 11.01.2018, [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с. 51). Однак свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], кожен окремо, суду підтвердили, що були сусідами [PERSON], у зв'язку з чим їм достовірно відомо, що до самої своєї смерті [PERSON] постійно проживала по [ADDRESS], у своєї доньки - [PERSON], яка доглядала за матір'ю. Оскільки відсутні підстави ставити під сумнів ці показання свідків, суд вважає доведеним те, що на час смерті спадкодавця [PERSON] з нею постійно проживала лише [PERSON], яка вважається такою, що прийняла спадщину. Водночас, як спадкоємець першої черги [PERSON] відмовилася від цієї спадщини на користь свого рідного брата [PERSON], що сторонами не оспорюється та підтверджується копією відповідної заяви нотаріусу (а.с. 57). Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 08.12.2016 встановлено той факт, що дійсно [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а.с. 50). У межах додаткового строку, визначеного заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16.11.2017, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері та державним нотаріусом заведено спадкову справу № 3/2018 від 10.01.2018 (а.с. 43-44, 49). Разом з тим, отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину на вказане спадкове майно позивач не може, з причини втрати сертифіката на земельну частку (пай), що вбачається з листа нотаріуса (а.с. 58). Відповідно до п.п. 2, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) зарішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X"Перехідні положення" ЗК. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Беручи до уваги наведені положення закону та встановлені обставини, коли позивач не може оформити право на вищевказану земельну частку (пай) з причини втрати правовстановлюючого документа, що стало підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії, іншим шляхом, ніж через суд, він не може захистити своє право на спадкове майно, тому суд дійшов висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. За клопотанням позивача понесені ним судові витрати не розподіляються. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved