Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог посилається на те, що мати дитини зловживає алкогольними напоями, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та її представники у судовому засіданні позов не визнають та подали суду письмове заперечення в якому зазначили, що не має жодної з підстав передбачених Сімейним кодексом України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. Вважають, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях позивача, носять абстрактний характер і є, по суті, суб'єктивною думкою позивача, яка жодним чином не відображає реальних обставин справи. Крім цього, просять суд взяти до уваги висновок, складений Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, згідно якого орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з'явився, однак подали заяву про розгляд справи без участі їх представника, повністю підтримують висновок органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав: Як вбачається із свідоцтва про народження, виданого Демографічним відділом Муніципалітету м. Брешіа, [PERSON] народився [INFO] р. в м. Брешіа та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2011 року розірвано шлюб, укладений 10.02.2007 року між сторонами по справі. Малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за місцем реєстрації його матері [PERSON], а саме, в [ADDRESS] що стверджується довідкою ПП «ТернопільКомСервіс» від 13.09.2016 р. Згідно інформація Тернопільської спеціалізованої школи І-III ступенів №17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов вбачається, що зі сторони матері [PERSON] є належний контроль за навчанням та вихованням [PERSON]. 02.11.2016р. працівниками служби у справах неповнолітніх та дітей проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS]. В ході обстеження з'ясовано, що в квартирі проживають та зареєстровані мати [PERSON] та її малолітній син [PERSON]. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Для дитини виділена окрема кімната, в якій створено умови для навчання та відпочинку, дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям. З малолітнім [PERSON] 31.10.2016р. проведено бесіду психологом консультантом Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації та складено протокол індивідуального діагностичного обстеження. Згідно протоколу встановлено, що дитина має високу емоційну залежність від матері. Про батька дитина розмовляти не хоче, ігнорує його в малюнках. Все необхідне, зі слів дитини, купує мама, відводить і забирає зі школи, іноді дідусь. Відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11.01.2017 року за № 4, комісією встановлено, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Одночасно орган опіки та піклування вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків стосовно дитини, приділяти більше уваги та турботи малолітньому [PERSON], [INFO]. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з вимогами ч.1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої її постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.ст.10 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, які чинять неоднозначний плив на їх сина [PERSON], [INFO]. Судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Позивачем не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення нею неправомірних дій, щодо дитини. Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування, про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON], [INFO], який буде позбавлений спілкування з матір'ю, яка висловлює бажання брати участь у вихованні своєї дитини. Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд вважає, за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, суд приймає до уваги роз'яснення, дані у п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", згідно яких суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed