Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

11 серпня 2020 року адвокат Мастило Ю.І. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмонтажспецбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, інфляційних витрат, моральної шкоди та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмонтажспецбуд» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі, в сумі 98503,10 грн., інфляційні втрати у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, у розмірі 5269,45 грн., моральну шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, в розмірі 10\~000 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у сумі 9000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог адвокат Мастило Ю.І. зазначив, що з 03 травня 2018 року позивач [PERSON] , знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Укрмонтажспецбуд» на посаді водія автотранспортних засобів. Під час його знаходження у трудових відносинах з Відповідачем, з боку останнього за період з травня 2018 року по червень 2020 року включно була нарахована позивачу, але не виплачена заробітна плата всього у розмірі 98503,10 грн. Представник позивача зазначає, що на прохання позивача надати довідку про наявність заборгованості по заробітній платі відповідачем відмовлено позивачу, затримку у виплаті заробітної плати, яку слід було виплачувати щомісячно, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. У зв`язку з наявності заборгованості по виплаті заробітної плати, представник позивача посилаючись на вимоги ч.5 ст.95 КЗпП України, ст. 3 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», просив суд стягнути з відповідача також компенсацію працівнику частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Крім того, оскільки причиною звернення до суду є несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати, тобто винагороди за працю, яка в обов`язковому порядку має бути виплачена , позивач вважає, що відповідачем порушені його право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а також право на належні умови праці, на своєчасне отримання винагороди, на отримання державного соціального пенсійного забезпечення, у зв`язку з чим, позивач зазнав моральних страждань які він оцінює у розмірі 10\~000 грн. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В ухвалі про відкриття провадження від 12 серпня 2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвала отримана відповідачем, що підтверджується відміткою уповноваженої особи на супровідному листі, відзиву на позовну заяву від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмонтажспецбуд» до суду не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Крім того, ухвалою суду від 12 серпня 2020 року з відповідача витребувано докази, а саме: довідку про щомісячно нараховану та належну до виплати позивачу заробітну плату за період з травня 2018 року по червень 2020 року. Ухвала вручена Відповідачу, що підтверджується підписом працівника вказаного підприємства 24.11.2020 року, однак витребувані документи на адресу суду не були направлені, на думку суду, сторона відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмонтажспецбуд» своїми діями створює штучне затягування розгляду справи. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. З трудової\~книжки серії\~ [NUMBER] \~виданої на\~ім`я [PERSON] \~встановлено,\~що з\~03\~травня 2018\~року позивач\~ [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Укрмонтажспецбуд» код ЄДРПОУ 40376547, (далі Відповідач), за професією: водія автотранспортних засобів. Зазначене підтверджується записом номер 21 у трудовій книжці. (а.с.10) Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вбачається з карткового рахунку [PERSON] за період з 07.05.2018 року по 23.07.2020 року, наданої відділенням № 167 АТ «Укрсиббанк» 23.07.2020 року, на картковий рахунок позивача частково була зарахована заробітна плата та виплати прирівняних до неї, зокрема: за період з 07.05.2018 року по 31.08.2018 рік у сумі 17553,23 грн., за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 рік у сумі 24246,13 грн., за період з 01.02.2019 року по 30.06.2019 рік у сумі 2780,00 грн. та за період з 01.07.2019 року по 31.12.2019 року у сумі 30\~519,40 грн., за період 01.01.2020 року по 30.06.2020 року у сумі 1600,00 грн. (а.с.12-21). З травня 2018 року по червень 2020 року включно була нарахована позивачу, але не виплачена заробітна плата всього у розмірі 98 503,10 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є Розрахунковий листок за червень 2020 року, де зазначено, що борг за підприємством на кінець місяця: 98\~503,10 грн. (а.с.11). Вказані відомості стороною відповідача не спростовано. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У статті 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.\~Ніхто не\~може бути\~позбавлений своєї\~власності інакше\~як в\~інтересах суспільства\~і на\~умовах,\~передбачених законом\~і загальними\~принципами міжнародного\~права.\~В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, а виплати за трудовим договором та інші виплати. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати на момент винесення рішення, тому позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 98\~503,10 грн., без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів підлягають до задоволення. Щодо стягнення суми інфляційних витрат у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати суд зазначає, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (ст. 33 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013у щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексів законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять компенсаторні виплати. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (1 січня 2001 року). Аналогічні норми закріпленні в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення та факт не виплати заробітної плати позивачу, відповідач, має також обов`язок здійснити виплату, компенсації, передбаченої Законом. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який сплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Згідно п. 4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період не виплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Перевіривши розрахунок\~інфляційних збитків\~у зв`язку\~з несвоєчасною\~виплатою нарахованої\~заробітної плати\~ [PERSON] \~за період\~з травня\~по грудень\~2018\~року,\~з грудня\~по квітень\~2019\~рік та\~за період\~з січня\~по червень\~2020\~рік суд\~вважає його\~обґрунтованим та\~таким що\~відповідає дійсності,\~оскільки розрахований\~у відповідності\~до даних\~Держкомстату,\~тому позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~з відповідача\~на користь\~ [PERSON] \~суму інфляційних\~втрат у\~зв`язку\~з порушенням\~термінів її\~виплати,\~у розмірі\~ 5269,45\~грн.\~підлягає до\~задоволення. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України своєю постановою від 25 травня 2001р. №5 вніс зміни і доповнення до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Викладено пункт 13 в новій редакції: «Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1\~КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст.\~237-1\~КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст.\~9\~КЗпП є недійсними. Таким чином, Пленум Верховного Суду роз`яснив і конкретизував, які саме порушення прав працівників у сфері трудових відносин можуть слугувати підставою для позову про відшкодування моральної шкоди і як розуміти зміст моральної шкоди. Згідно зі ст.23\~ЦК України та п.3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №4\~від 31.03.1995\~року (зі змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків ж оточуючими людьми, настанні інших негативних наслідків. Звертаючись до суду із позовом, представник позивача посилався на те, що через тривалу затримку виплати заробітної плати позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не може забезпечити нормальне існування своєї сім`ї, що призвело до тяжкого психічного стану, так як у зв`язку з недоотриманням заробітної плати, йому та членам його сім`ї доводиться користуватися кредитами та позичками, що вимагає значних матеріальних витрат і моральних сил і додаткових зусиль для організації відновлення нормального способу життя. Суд перевіривши доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, зважаючи що відповідач порушив законне право позивача на своєчасне отримання заробітної плати, що не може не призвести до моральних страждань працівника, трудові права якого порушені роботодавцем, і, як наслідок, вимагає від нього додаткових зусиль для відновлення порушеного права, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 10 000,00 грн. Щодо витрат на правову допомогу, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137\~Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6\~ст. 137\~Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 20 липня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Мастило Ю.І. укладено Угоду про надання правової допомоги без номера, відповідно адвокат зобов`язався надавати замовнику правову допомогу, необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду, представлення інтересів замовника в органах, зокрема, судової влади. Замовник зобов`язався прийняти та оплатити послуги виконавця на умовах цього Договору (а.с.24). Суду також представлено оригінал ордеру, квитанції про оплату гонорару та розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 25-27). Отже, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. В розумінні статті 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід компенсувати з відповідача в дохід держави. Згідно ч.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру до суду фізичної особи складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд зазначає, що позовна вимога про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути 840,80грн. (вимога майнового характеру - стягнення заборгованості по заробітній платі) та 840,80грн. (вимога немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди), а всього 1681,60 грн. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved