Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У лютому 2019 року позивачі звернулись до суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», який уточнили у жовтні та у грудні 2019 року, і в остаточній редакції просили суд: розірвати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ПСП «Україна», який зареєстрований 05.10.2012 року за № 512270004001716; розірвати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ПСП «Україна», який зареєстрований 05.10.2012 року за № 512270004001714; розірвати договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ПСП «Україна», який зареєстрований 05.10.2012 року за № 512270004001715; стягнути з ПСП «Україна» на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 12863,97 грн., 3% річних 150,37 грн., пені за несвоєчасне внесення орендної плати 5488,63 грн., інфляційних витрат 45,87 грн.; стягнути з ПСП «Україна» на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 3995,46 грн., 3% річних - 46,70 грн., пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 1704,74 грн., інфляційних витрат 14,22 грн.; стягнути з ПСП «Україна» на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі 9322,74 грн., 3% річних 248,78 грн., пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 9080,35 грн., інфляційних витрат 441,78 грн. зобов`язати ПСП «Україна» негайно повернути [PERSON] земельну ділянку площею 24,36 га, яка розташована на території Курісівської (Петрівської) сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER] , в стані, придатному для цільового використання; зобов`язати ПСП «Україна» негайно повернути [PERSON] земельну ділянку площею 6,09 га, яка розташована на території Курісівської (Петрівської) сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER] , в стані, придатному для цільового використання; зобов`язати ПСП «Україна» негайно повернути [PERSON] земельну ділянку площею 6,09 га, яка розташована на території Курісівської (Петрівської) сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER] , в стані, придатному для цільового використання; Стягнути з ПСП «Україна» на користь [PERSON] 1 653,60 грн. судового збору; Стягнути з ПСП «Україна» на користь [PERSON] 1653,60 грн. судового збору; Стягнути з ПСП «Україна» на користь [PERSON] 1653,60 грн. судового збору. Доводи позивачів: На обгрунтування своїх позовних вимог позивачі стверджують, що на підставі договорів оренди землі від 01.01.2011 року, зареєстрованих у реєстрі 05.10.2012 року, вони передали на умовах, вказаних у договорі, ПСП «Україна» належні їм земельні ділянки строком на 10 років. Як стверджують позивачі, умовами договорів оренди визначено, що плата за користування землею орендарем вноситься у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 2023,92 грн. в рік за всю земельну ділянку, з яких має відраховуватись ПДВ - 303, 59 грн., а всього до видачі 1900 грн. на рік. Позивачі стверджують, що відповідач на порушення умов договорів оренди, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за користування земельними ділянками в період 2016-2018 років включно не виконав, і тому станом на січень 2019 року відповідач взагалі за користування земельними ділянками за 2018 рік не оплатив жодних коштів. А з 2016 року, як стверджують позивачі, відповідач кошти сплачував нерегулярно, тобто не кожного місяця, як то передбачено чинними договорами. Позивач [PERSON] отримала у 2016 році 12000 грн., у 2017 році отримала 17150 грн., у 2018 -2019 роках не отримала виплат, що підтверджує письмово. Позивач [PERSON] у 2016 році отримав 48000 грн., у 2017 році отримав 68600 грн., у 2018 році отримав 68600 грн., у 2019 році не отримував виплат, що підтверджує письмово. Позивач [PERSON] отримав у 2016 році 12000 грн., у 2017 році отримав 17150 грн., у 2018 році отримав 10650 грн., у 2019 році виплат не отримував, що підтверджує письмово. Позиція відповідача: Адвокат Маковська О.М. в інтересах ПСП «Україна» надала відзив на уточнену позовну заяву, за змістом якої вбачається, що у 2011 році дійсно ПСП «Україна» в особі директора Балтян Ю.В. уклало з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] договори оренди вищевказаних належних позивачам земельних ділянок. Ці земельні ділянки, як стверджує відповідач, по теперішній час, щорічно, використовуються за цільовим призначенням та відповідно до умов договорів оренди. Як стверджує адвокат Маковська О.М. за умовами всіх трьох договорів оренди, плата за користування землею орендарем вноситься у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 2023,92 грн. в рік за всю земельну ділянку, з яких має відраховуватись ПДВ - 303, 59 грн., а всього до видачі 1900 грн. Як стверджує адвокат Маковська О.М., [PERSON] , з урахуванням індексації, грошові кошти виплачувались протягом всього періоду оренди, зокрема, за період, який входить до предмету спору 2016-2018 роки: За 2016 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 21308 грн., фактично виплачено 48000 грн., з них за звітний період 18112 грн., в рахунок наступного року 29888 грн. За 2017 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 21308 грн., фактично виплачено 68600 грн., з них за звітний період 17152 грн., в рахунок наступного року 51448 грн.; За 2018 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 21308 грн., фактично виплачено 50000 грн., з них за звітний період 17152 грн., в рахунок наступного року 32848 грн.; Як стверджує адвокат Маковська О.М., [PERSON] , з урахуванням індексації, грошові кошти виплачувались протягом періоду оренди, зокрема, за період, який входить до предмету спору 2016-2017 роки: За 2016 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 5327 грн., фактично виплачено 12000 грн., з них за звітний період 4528 грн., в рахунок наступного року 7472 грн. За 2017 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 5327 грн., фактично виплачено 17150 грн., з них за звітний період 4288 грн., в рахунок наступного року 12862 грн.; За 2018 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 5327 грн., фактичних виплат не було; Як стверджує адвокат Маковська О.М., [PERSON] , з урахуванням індексації, грошові кошти виплачувались протягом всього періоду оренди, зокрема, за період, який входить до предмету спору 2016-2018 роки: За 2016 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 5327 грн., фактично виплачено 12000 грн., з них за звітний період 4528 грн., в рахунок наступного року 7472 грн. За 2017 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 5327 грн., фактично виплачено 17150 грн., з них за звітний період 4288 грн., в рахунок наступного року 12862 грн.; За 2018 рік - відповідно до нормативно грошової оцінки землі 177575,62 грн. нараховано 5327 грн., фактично виплачено 10650, з них за звітний період 4288 грн., в рахунок наступного року 6362 грн. Таким чином, сторона відповідача вважає, що грошові кошти виплачені позивачам відповідно до встановлених умов договорів оренди, в тому числі здійснені виплати наперед, і тому підстав для висновку, що існує систематична невиплата коштів за договорами, не має. Відповідач просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Процедура: Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.12.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначеного до судового розгляду. Сторони в судовому засіданні свої доводи підтримали. Сторони подали письмові клопотання про проведення останнього судового засідання 23.11.2020 року у свою відсутність. Встановлені судом правовідносини і висновки суду: Суд встановив, що 01.01.2011 року між [PERSON] (орендодавець) та ПСП «України» (орендар), між [PERSON] (орендодавець) та ПСП «Україна» (орендар), між [PERSON] (орендодавець) та ПСП «Україна» (орендар) укладені письмові договори оренди земельної ділянки, строком дії на 10 років. Нормативно грошова оцінка всіх трьох земельних ділянок визначена у договорах у сумі 67463,88 грн. Судом встановлено, що договори зареєстровані 05.10.2012 року Управлінням Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області за відповідними реєстровими номерами. Отже 05.10.2012 року договори набули своєї юридичної сили. Крім того, матеріалами справи повністю доведена наявність актів прийому передачі земельних ділянок, а також межових знаків орендареві. Судом встановлено, що кожен з договорів містить розділ «Орендна плата». Відповідно до п.п. 7-11 розділу «Орендна плата» за землю вноситься у грошовій формі у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, і складає 2023,92 грн. за рік за всю земельну ділянку, з них ПДВ 15% - 303,59 грн., до видачі 1900,00 грн. Орендна плата сплачується платником за базовий податковий звітний період який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного податкового місяця. Розміри орендної плати переглядаються щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документально; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в інших випадках, передбачених законом. У разі невнесення орендної плати у строки, які визначені договором, справляється пеня, яка дорівнює 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення платежу. Суд також враховує, що сторони у договорі дійшли згоди, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Аналогічний висновок зроблений у Постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №484/3687/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 161/13335/16-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц та від 14 вересня 2020 року у справі №129/2309/17. Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Позивачі мотивували позовні вимоги тим, що відповідач у період із 2016 по 2018 роки систематично (два та більше випадки) допускав несплату орендної плати, передбаченої договорами. Отже, відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивачів про несплату орендної плати, однак у матеріалах справи такі докази відсутні. Зокрема, судом встановлено, що орендну плату за користування земельною ділянкою у 2016 році позивач [PERSON] отримав у жовтні 2016 року, позивач [PERSON] отримала у жовтні 2016 року, позивач [PERSON] отримав у жовтні 2016 року, орендну плату за користування земельною ділянкою за 2017 рік позивач [PERSON] отримав у грудні 2017 року, позивач [PERSON] отримала у грудні 2017 року, позивач [PERSON] отримав у грудні 2017 року, орендну плату за користування земельною ділянкою за 2018 рік позивач [PERSON] отримав у лютому 2019 року, позивач [PERSON] взагалі не отримала, позивач [PERSON] отримав у лютому 2019 року, хоча умовами договорів передбачено, що орендна плата вноситься щомісячно. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позивачами позовних вимог в частині розірвання договорів оренди через встановлення судом істотних порушень умов договорів оренди, а саме того, що протягом 2016-2018 років (в межах предмету уточнених позовних вимог) відповідач систематично (два та більше рази), несвоєчасно здійснював щомісячну оплату орендної плати за користування земельними ділянками, які належать позивачам. Аналогічного висновку дійшов ВС КЦ у постанові від 17.06.2020 року № 615/1499/17, і підстав для відступу від цієї правової позиції суд першої інстанції не вбачає у цій справі. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, що орендна плата внесена наперед, і у багато разів перевищуючому розмірі, ніж то передбачено договорами оренди, оскільки за умовами договорів оренди земель визначено порядок сплати орендної плати, її розмір і строки, та інших (альтернативних) умов і способів виплати орендної плати договори оренди не містять, в тому числі договорами не передбачено сплату орендодавцям наперед певного розміру коштів Такий правовий висновок вказаний у постанові ВС КЦ від 01.08.2019 року № 527/603/17. Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі». Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 321/329/17 (провадження № 61-16545св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17 (провадження № 61-32303св18). Однак доказів узгодження сторонами сплати орендної плати за майбутні періоди суду не надано. Доводи заперечень про відсутність систематичної несплати орендної плати, оскільки позивач не зверталася за отримання орендної плати, є безпідставними, оскільки договір не передбачає обов`язку орендодавця кожного разу звертатися за отриманням орендної плати. Вирішуючи питання вимог позову в частині стягнення заборгованості за договорами оренди суд виходить з наступного: За змістом статті 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Аналогічне положення закріплено і у договорах оренди, що досліджуються у цій справі. Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 632 ЦК ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Як визначено частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата за землю відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК). Як визначено умовами договорів оренди земельних ділянок, укладених між сторонами у справі, розміри орендної плати за землю переглядаються щорічно у передбачених договором випадках. При цьому суд пам`ятає, що за умовами договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі у за взаємною згодою сторін. Згідно з положеннями статті 288 ПК (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХІІІ цього Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Суд встановив, що сторони додаткових угод до основних договорів не укладали, розмір щорічної плати за користування землею не коригували відповідно до нормативно грошової оцінки. Розмір, умови та строки внесення орендної плати за землю установлюються за згодою сторін та фіксуються у договорі оренди земельної ділянки (крім строків унесення плати за землі державної та комунальної власності) (ст. 21 Закону від 06.10.98 р. № 161-XIV «Про оренду землі», далі - Закон № 161). Тобто, суд приймає до уваги, що основоположним документом, у якому викладаються усі правила визначення розміру та умови сплати орендної плати, є договір оренди земельної ділянки. Таким чином, в даному випадку, суд керується виключно умовами договорів, які не змінені сторонами з часу їх укладення. Судом достеменно встановлено, що позивачі у період з 2012 року по 2019 рік з вимогою про зміну умов договору у частині зміни розміру орендної плати чи перегляду нормативної грошової оцінки землі до орендаря не звертались. Згідно платіжних відомостей, наявних в матеріалах справи вбачається, що орендарем протягом періоду оренди, в тому числі у період 2016-2018 позивачу [PERSON] сплачені кошти (24000 грн., 48000 грн., 68600 грн. відповідно), позивачу [PERSON] сплачені кошти (12000 грн., 17150 грн., 10650 грн. відповідно), позивачу [PERSON] сплачені кошти лише за 2016 рік- 12000 грн., 2017 рік, 17150 грн., а за 2018 рік кошти не виплачені. Згоди щодо розміру орендної плати так і НГО в судовому засіданні сторонами не досягнуто. Сторони не заперечують той факт, що розмір орендної плати не переглядався, додаткові угоди щодо розміру орендної плати між сторонами не укладалися, розмір орендної плати є фіксованим, крім застосування до неї індексації, і умовами договору не передбачена зміна орендної плати у залежності від нормативної грошової оцінки землі. Статтями 21, 23 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди та переглядаються за згодою сторін. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, розмір орендної плати, визначеної п. 7договору, сторонами не переглядався, зміни умов договору у письмовій формі не здійснювалися, як це передбачено договором. Умовами договорів оренди землі, не передбачено обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції. Договори передбачають індексацію через зміни відповідних коефіцієнтів, що є відмінню від індексу інфляції категорією. Разом із тим це не впливає на можливість застосування до цих правовідносин правила ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно п. 11 договорів оренди землі у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення. У разі, якщо розрахунок позивачем здійснено неправильно, суд самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу. Таку правову позицію висловлено у постанові ВС КГ від 28.01.2019 року № 922/3782/17. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та правовідносин, розрахунок сум пені та інших нарахувань визначений позивачами не вірно. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14 визначено, що за змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Щодо практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» зазначено, що приймаючи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Суд враховує, шо умовами договорів передбачена оплата орендної плати щомісячно, протягом 30 календарних днів наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Оскільки, матеріалами справи підтверджено несвоєчасну (щомісячну) невиплату орендної плати позивачу [PERSON] : за 2016 рік сплата здійснена 08.10.2016 року. Обрахунок пені здійснюється з 01.01.2016 року по 30.08.2016 року (плата за вересень 2016 року за умовами договору допускалась у жовтні 2016 року), за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів) * (кількість днів прострочення платежу за кожний місяць)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 668,27 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 69,40 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2016 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 668,27 грн., та інфляційні витрати 69,40 грн., та 3% річних за 8 місяців 2016 року 3,15 грн. ([Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу]* [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]), а всього 740,82 грн. За 2017 рік сплата здійснена 06.12.2017 року. Обрахунок пені здійснюється з 01.01.2017 року по 30.10.2017 року, за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів)*(кількість днів прострочення платежу)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 940,45 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 179,76 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2017 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 940,45 грн., та інфляційні витрати 179,76 грн., та 3% річних за 10 місяців 2017 року 3,94 грн., а всього 1124,15 грн. За 2018 рік оплата не здійснена. Тому слід стягнути 1900 грн. орендної плати з відповідача на користь [PERSON] . Обрахунок пені здійснюється (в межах предмету спору) з 01.01.2018 року по 23.11.2020 року, за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12) прострочена сума щомісячних платежів)* (кількість днів прострочення платежу)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 9001,48 грн. ( з них за 2018 рік 5081,44 грн. пені, за 2019 рік 3000,96 грн. пені, за 2020 рік 919,08 грн. пені). Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 261,82 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2018 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 9001,48 грн., та інфляційні витрати 261,82 грн., та 3% річних за 1058 діб - 165,22 грн., а всього 11328,52 грн. Всього на користь [PERSON] стягнути 13193,49 грн. Оскільки, матеріалами справи підтверджено несвоєчасну (щомісячну) невиплату орендної плати позивачу [PERSON] : за 2016 рік сплата здійснена 08.10.2016 року. Обрахунок пені здійснюється з 01.01.2016 року по 30.08.2016 року (плата за вересень 2016 року за умовами договору допускалась у жовтні 2016 року), за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів) * (кількість днів прострочення платежу за кожний місяць)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 668,27 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 69,40 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2016 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 668,27 грн., та інфляційні витрати 69,40 грн., та 3% річних за 8 місяців 2016 року 3,15 грн., а всього 740,82 грн. За 2017 рік сплата здійснена 06.12.2017 року. Обрахунок пені здійснюється з 01.01.2017 року по 30.10.2017 року, за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів)*(кількість днів прострочення платежу)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 940,45 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 179,76 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2017 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 940,45 грн., та інфляційні витрати 179,76 грн., та 3% річних за 10 місяців 2017 року 3,94 грн., а всього 1124,15 грн. За 2018 рік сплата здійснена 16.02.2019 року. Обрахунок пені здійснюється (в межах предмету спору) з 01.01.2018 року по 15.02.2019 року, за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів)* (кількість днів прострочення платежу)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 1422,56 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 155,12 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2018 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 1422,56 грн., інфляційні витрати 155,12 грн., та 3% річних 5,35 грн., а всього 1583,15 грн. Всього на користь [PERSON] стягнути - 3448,12 грн. Оскільки, матеріалами справи підтверджено несвоєчасну (щомісячну) невиплату орендної плати позивачу [PERSON] : за 2016 рік сплата здійснена 08.10.2016 року. Обрахунок пені здійснюється з 01.01.2016 року по 30.08.2016 року (плата за вересень 2016 року за умовами договору допускалась у жовтні 2016 року), за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів) * (кількість днів прострочення платежу за кожний місяць)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 668,27 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 69,40 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2016 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 668,27 грн., та інфляційні витрати 69,40 грн., та 3% річних за 8 місяців 2016 року 3,15 грн., а всього 740,82 грн. За 2017 рік сплата здійснена 06.12.2017 року. Обрахунок пені здійснюється з 01.01.2017 року по 30.10.2017 року, за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів)*(кількість днів прострочення платежу)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 940,45 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 179,76 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2017 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 940,45 грн., та інфляційні витрати 179,76 грн., та 3% річних за 10 місяців 2017 року 3,94 грн., а всього 1124,15 грн. За 2018 рік сплата здійснена 16.02.2019 року. Обрахунок пені здійснюється (в межах предмету спору) з 01.01.2018 року по 15.02.2019 року, за формулою: загальна сума пені за вказаний період дорівнює додатку простроченої суми за кожний місяць 158,33 (1900/12 місяців) прострочена сума щомісячних платежів)* (кількість днів прострочення платежу)*0,3% (розмір пені визначений договором) = 1422,56 грн. Індекс інфляції за вказаний період визначається у сумі 155,12 грн. Таким чином, за прострочення (несвоєчасну сплату) щомісячних платежів у 2018 році на користь [PERSON] слід стягнути пеню 1422,56 грн., інфляційні витрати 155,12 грн., та 3% річних 5,35 грн., а всього 1583,15 грн. Всього на користь [PERSON] стягнути 3448,12 грн. Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що доводи відповідача не спростовують наведених висновків суду, зводяться до власного розуміння положень діючого законодавства, і не заслуговують на увагу. Вказані позивачем у позові та поясненнях інші правові позиції ВС не застосовуються судом, оскільки фактично суд встановив відмінні правовідносини за ті, що вказані у наведених позиціях ВС. Судом застосовано лише ті правові позиції ВС, які мають значення для встановлених судом правовідносин. Суд не наділений обов`язком відповідати на всі доводи позову, і роз`яснювати як саме має бути захищено те чи інше право сторони. Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), викладені, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), відповідно до яких принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (пункт 29). Суд вважає недоцільним надавати відповідь на всі інші доводи позову, оскільки вони не є істотними. Суд враховує, що позовні вимоги складаються з вимог як майнових так і немайнових. За позовні вимоги немайнового та майнового характеру позивачі сплатили судовий збір в сумі 7515,98 грн. З них вимоги немайнового характеру оплачені судовим збором 4610,40 грн (6х768,40 грн.). За вимоги майнового характеру сплачено 2905,58 грн. Після зменшення позовних вимог, позовні вимоги майнового характеру заявлені на суму 43403,61 грн. Таким чином, судовий збір за вимоги майнового характеру становив 768,40 грн. Отже на користь позивачів з державного бюджету слід повернути судовий збір (2905,58 грн- 768,40 грн.= 2137,18 грн.), як надмірно сплачений. Судовий збір слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial