Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро" (далі - СТОВ "Дніпро") звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04 та 07 листопада 2007 року між [PERSON] , [PERSON] і СТОВ «Дніпро» було укладено договори оренди землі, згідно з якими орендодавці передали орендарю у користування належні їм земельні ділянки, що розташовані в адміністративних межах Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області: - [PERSON] - кадастровий номер 7125180800:02:000:0657, площею 2,4875 га; - [PERSON] - кадастровий номер 7125180800:02:000:0656, площею 2,4879 га. Вказані договори оренди землі були укладені строком на 10 років, і зареєстровані у Чорнобаївському районному відділі ЦДЗК 19 травня 2008 року. Тобто строк дії договорів з моменту їх реєстрації до 19 травня 2018 року. СТОВ «Дніпро» добросовісно й належним чином виконувало свої зобов`язання за укладеними та зареєстрованими відповідно до вимог закону договорами оренди землі, відповідно до умов цих договорів. По закінченню договорів оренди землі позивач продовжував користуватися вказаними земельними ділянками відповідачів, при цьому орендодавці не заперечили протягом одного місяця після закінчення дії договорів оренди землі щодо поновлення договорів. Більш того, на прохання відповідачів на їх карткові рахунки було перераховано орендну плату за 2019-2021 року по 10 000 грн. кожному. На даний час є необхідність укладення додаткових угод між сторонами, для обов`язкової державної реєстрації. Орендар звернувся у вересні 2019 року з письмовими пропозиціями щодо укладення додаткових угод, проте відповідачі ухилися від цього. СТОВ «Дніпро» звернулося до суду за захистом свого права на продовження договорів оренди на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідних додаткових угод. В судовому засіданні представник позивача адвокат Головня С.Д. підтримав позовні вимоги в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, та просив задовольнити повністю. Наголошував на тому, що при подачі позову орендар як на підставу укладення додаткових угод посилається на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] як згідно поданого відзиву, так і в судовому засіданні позов не визнали, вважають вимоги СТОВ «Дніпро» необґрунтованими. [PERSON] зазначив, що задовго до закінчення строку договорів оренди вони з дружиною прийняли рішення не укладати в подальшому зі СТОВ «Дніпро» договорів оренди, про що неодноразово повідомляли керівництво товариства усно та заявами від 25 січня 2017 року. На пропозицію орендаря перенести дату передачі земельних ділянок на грудень 2018 року погодились, та надали можливість СТОВ «Дніпро» зібрати урожай. При цьому умовою такого користування поза межами строку дії договорів оренди була оплата - по 10 000 грн. Будь-яких заяв щодо виплати орендної плати наперед за 2019-2021 роки вони з дружиною не писали, номери своїх карткових рахунків не повідомляли. З грудня 2018 року вважав, що будь-які договірні відносини між сторонами припинено, і тому заяв до СТОВ «Дніпро» більше не писав. Представник відповідачів адвокат Рева С.В. в судовому засіданні щодо позову заперечував, посилався на його необґрунтованість. Зазначив, що орендар не скористався переважним правом на поновлення договорів на новий строк, не дотримався вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Заявами від 25 січня 2017 року відповідачі повідомляли СТОВ «Дніпро» про небажання переукладати договори оренди землі на новий термін. Між тим [PERSON] та [PERSON] на прохання орендаря погодились перенести дату передачі земельних ділянок на грудень 2018 року після збору врожаю технічних культур. Грубо порушуючи вказану домовленість СТОВ «Дніпро» після збору врожаю засіяло земельні ділянки відповідачів пшеницею, чим порушило їх право власності. Виплата грошових коштів по 10 000 грн. кожному з відповідачів не є орендною платою за 2019-2021 роки, оскільки здійснена поза межами строку дії договорів оренди, звернень орендодавців про це не було, розрахунки та виплата саме такої суми грошових коштів як орендної плати за три роки є незрозумілою. Власники земельних ділянок мають намір самостійно їх обробляти, виготовили технічну документацію, сплатили за 2019 рік земельний податок. Представник просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не скористався порядком для поновлення договорів оренди земельних ділянок, що передбачений частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та користується земельними ділянками всупереч волі відповідачів, що не дає підстави для поновлення договорів оренди земельних ділянок відповідно до ч. 6 ст. 33 вказаного Закону. Суд, вислухавши учасників процесу, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачам на праві власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в адміністративних межах Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області: - [PERSON] - кадастровий номер 7125180800:02:000:0657, площею 2,4875 га.; - [PERSON] - кадастровий номер 7125180800:02:000:0656, площею 2,4879 га. 04 листопада 2007 року між СТОВ «Дніпро» та [PERSON] , а 07 листопада 2007 року між СТОВ «Дніпро» та [PERSON] укладено договори оренди землі, за яким відповідачі передали в оренду позивачу належні їм земельні ділянки строком на 10 років, (копії договорів, а.с. 12-13, 27-28). Згідно актів прийому-передачі земельної ділянки від 04 та 07 листопада 2007 року [PERSON] та [PERSON] передали СТОВ "Дніпро" земельні ділянки за договорами оренди землі (а.с.17, 32). Вищевказані договори пройшли державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 19 травня 2008 зареєстровані у Чорнобаївському районному відділі Центру ДЗК. 28 квітня 2009 року між СТОВ «Дніпро» та відповідачами укладено угоди про зміну і доповнення договору оренди землі, зміни стосувалися лише пункту 9 договору щодо розміру орендної плати, і даний пункт викладено в наступній редакції: «Орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). Форма орендної плати - грошова.» (а.с. 18, 33). 20 березня 2018 року відповідачі отримали в касі підприємства чергову орендну плату згідно договорів оренди в сумі 3391,13 грн. кожний, що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с. 19,34). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про оренду землі», іншими законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»). Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За статтею 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Наведена стаття містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1-5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми. За змістом вищенаведеної статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах (частина перша - п`ята статті 33 Закону) або мовчазна згода сторін договору стосовно поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк (частина шоста статті 33 Закону). У розумінні наведених положень законодавства основними відмінностями у застосуванні положень частин першої - п`ятої та частини шостої Закону є умови додаткової угоди (відмінні від попередніх, або ті самі чи тотожні (частини перша - п`ята статті 33 Закону) та наявність погодження обох сторін щодо істотних умов договору, або ті самі (частина шоста статті 33 Закону)) та строк, в який орендодавець повинен повідомити орендаря про відсутність наміру продовжувати або поновлювати договір оренди (у місячний строк після повідомлення орендаря про намір продовжувати договір оренди земельної ділянки (частини перша - п`ята статті 33 Закону) чи у місячний строк після закінчення строку дії договору (частина шоста статті 33 Закону)). Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Обгрунтовуючи позовні вимоги СТОВ «Дніпро» посилається на частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки з грудня 2018 року протягом місяця відповідачами не надано заперечень щодо продовження користування товариством належними їм земельними ділянками. Судом встановлено, що договори оренди землі, які позивач просить поновити, припинили свою дію 19 травня 2018 року (виходячи з дати реєстрації договору). 25 січня 2017 року відповідачі подали до СТОВ «Дніпро» заяви про небажання в подальшому переукладати договори оренди (а.с. 65-66). У відповідь на вказані заяви СТОВ «Дніпро» направило листи, в яких пропонувало перенести дату передачі земельних ділянок на грудень 2018 року, враховуючи необхідність зібрання врожаю технічних культур, гарантувало виплату орендної плати за 2018 рік. З пояснень учасників процесу встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповіді на вказані листи не писали, проте усно погодились та надали можливість СТОВ «Дніпро» здійснити збір врожаю технічних культур до кінця 2018 року. В подальшому відповідачі вважали, що згідно домовленості земельні ділянки СТОВ «Дніпро» обробляти не буде, будучи переконаними у тому, що свою думку стосовно продовження договору оренди вони висловили у заявах від 25.01.2017 року. Разом з тим, в судовому засіданні з пояснень учасників процесу встановлено, що земельні ділянки відповідачів після збору урожаю восени 2018 року були засіяні озимою пшеницею. Період сівби озимої пшениці - друга половина вересня-жовтень. Тобто позивач всупереч домовленості передати відповідачам земельні ділянки в грудні 2018 року, не з`ясовуючи чи бажають вони продовжити договірні відносини, не маючи жодних правових підстав, восени 2018 року засіяв належні відповідачам земельні ділянки. При цьому посилання представника позивача на те, що саме з грудня 2018 року протягом місяця у випадку небажання продовжувати дію договорів оренди [PERSON] , [PERSON] мали подати орендарю відповідні заяви, суд вважає необґрунтованим. Частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» має місце у випадку добросовісного продовження користування орендарем земельною ділянкою і «мовчазної згоди» орендодавців. В даному випадку «мовчазної згоди» орендодавців не було, що вбачається з їх заяв від 25 січня 2017 року, листів СТОВ «Дніпро» та подальших усних домовленостей щодо повернення земельних ділянок у грудні 2018 року. Наявність заперечень зі сторони орендодавців у поновленні договорів оренди з попереднім орендарем є підставою для припинення права орендаря на поновлення договору оренди землі. Суд вважає, що надання орендодавцями заяв з запереченнями щодо пролонгації договорів оренди раніше отримання ними додаткових угод і до закінчення місячного терміну після закінчення дії договору не суперечить умовам Закону, договору, не змінює волевиявлення відповідачів та свідчить про відсутність підстав для поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Щодо обґрунтувань позивачем своїх вимог обставинами отримання відповідачами орендної плати наперед за 2019-2021 роки слід зазначити наступне. Представником позивача не доведено суду, що дані кошти перераховувались відповідачам саме як орендна плата «наперед» за їх зверненням, оскільки відповідачі наявність таких звернень заперечують, а позивачем підтверджень не надано. Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Як зазначено вище, договори оренди земельних ділянок, укладені між сторонами, закінчили свою дію 19 травня 2018 року. А тому перерахування СТОВ «Дніпро» відповідачам коштів по 10 000 грн. не могло були орендною платою за 2019-2021 роки. Зазначення у платіжних дорученнях № 1758 та № 1759 від 22 липня 2019 року (а.с. 20,35), що призначенням платежу є виплата орендної плати не свідчить про виплату коштів «наперед» за 2019-2021 роки, і не спростовує позиції відповідачів. Крім цього, суд звертає увагу на наступне. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" може бути виключно на тих самих умовах і на той самий строк. За умовами договорів оренди від 2007 року, враховуючи угоду про зміну і доповнення договору оренди землі від 28 квітня 2009 року, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). Згідно позовних вимог, СТОВ «Дніпро» просить суд визнати укладеними додаткові угоди до договору оренди землі від 04 та 07 листопада 2007 року, відповідно до змісту яких орендна плата становитиме 4212,50 грн. 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю) - не є тотожним розміру в грошовому виразі 4212,50 грн., оскільки нормативна грошова оцінка земельної ділянки не є сталою величиною, і може змінюватися. Тобто, запропоновані позивачем зміни стосуються істотної умови договору - орендної плати, що суперечить вимогам частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Під час розгляду справи відповідачами як докази щодо їх намірів самостійно обробляти власні земельні ділянки подано технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлені ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» і СПД ФО «Марченко І.С.» (а.с. 75-141) Представник позивача подав клопотання про визнання даних доказів недопустимими та виключення їх з числа доказів. Згідно статтей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Враховуючи мету відповідачів при подачі даних доказів - на підтвердження намірів самостійно обробляти власні земельні ділянки, що не входить до предмету доказування по справі, суд вважає їх неналежними доказами та не бере до уваги при вирішенні даного спору. Всі інші докази по справі суд вважає належними та допустимими. За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. Сторона відповідача до судових дебатів не повідомила суд про наявність судових витрат. Тому питання щодо відшкодування витрат, понесених стороною відповідача, суд не вирішує. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed