Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

4 липня 2018 року [PERSON], звернувся до суду із позовом до Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення фактів, визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 23 січня 1995 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка, площею 1,9815 га, які розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується [PERSON] актом на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 11 квітня 200 року. За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті не зробив. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 16 грудня 1952 року. Позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу управління та володіння спадковим майном підтверджується наявністю у [PERSON] [PERSON] акта на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 11 квітня 2000 року та іншими доказами, що будуть надані в судовому засіданні. В даний час позивач не може оформити за собою право власності у спадковому майні, оскільки ним не доведено факт прийняття спадщини. Крім того, причиною відмови у вчиненні нотаріальних дій є наявність помилки у [PERSON] акті на право приватної власності у написанні по-батькові спадкодавця, оскільки зазначено як "[PERSON]", а правильно "[PERSON]". Просив постановити рішення, яким встановити факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після смерті [INFO] року [PERSON], встановити факт, що [PERSON] акт на право власності на землю, серії [NUMBER], виданий 11 квітня 2000 року [PERSON], належить [PERSON] та визнати за [PERSON], [INFO], у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9815 га, яка знаходиться на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 11 квітня 2000 року. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Завидчанської сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій проти позовних вимог не заперечує, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.29). Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 23 січня 1995 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] [PERSON], [INFO], графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). За життя спадкодавцем не було здійснено розпорядження своїм майном. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого 11 квітня 2000 року Радехівською районною радою на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9239 вбачається, що земельна ділянка, площею 1,9815 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,1028 га, та площею 0,8787 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, належали [PERSON] (а.с.10 -10 зворот). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Завидчанською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що по день смерті [PERSON], 1914 року народження, по день смерті [INFO] року дійсно проживала і була зареєстрована [ADDRESS] (а.с.11). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON]. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після смерті [INFO] року [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], недовіряти суду яким немає підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 23 січня 1995 року вбачається, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON] (а.с.8). Однак, у [PERSON] акті на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 11 квітня 2000 року на прізвище спадкодавця по батькові зазначено як "[PERSON]", замість "[PERSON]" (а.с.10). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, виходячи із рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved