Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], яка перебувала на обліку в службі у справах дітей як така, що опинилися у складних життєвих обставинах. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 вересня 2014 року комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про повернення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на виховання та спільне проживання батьку [PERSON]. Мати дитини - відповідач з 2014 року з донькою не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомагає, веде аморальний спосіб життя. У зв'язку з наведеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки на утримання неповнолітньої дитини. Позивач підтримав позовні вимоги Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що він не перешкоджає відповідачу приймати участь у вихованні дитини. До органу опіки та піклування не звертався із заявою про притягнення відповідача до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов"язків. Відповідач позовні вимоги не визнала. Підтримала письмові заперечення, в яких зазначено, що позивачем не надано доказів її ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, висновок органу опіки та піклування винесено без достатніх правових підстав та не містить обґрунтування доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, відповідач офіційно працевлаштована, отримає заробітну плату та має своє приміщення для проживання, а також позивачем не надано жодного доказу аморальної поведінки відповідача (а.с.41-43). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Науменко І.І. визнала позовні вимоги. Пояснила, що відповідач злісно ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини. Відповідач відділа малолітніх дітей до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. На виклики до органу опіки та піклування не з»являється, вимкнула телефон, змінює місця прожи вання. Представники третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Самойленко А.В., Самофал О.М. підтримали пояснення представника третьої особи Науменко І.І. Свідок [PERSON] пояснив, що протягом 2-3 років малолітня дитина мешкає з батьком, який забрав її з притулку. За цей час відповідач відвідала дитину 3-4 рази. Позивач не перешкоджає матері дитини приймати участь у вихованні, однак відповідач вживає спиртні напої та веде аморальний спосіб життя. Відповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки через свій ранній дитячий вік (6 років) вона не в змозі чітко і ясно висловити свою думку про позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про народження батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], зазначені: батько - [PERSON], мати -[PERSON] (а.с. 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві - розірвано, відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.11). Згідно характеристики Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» від 24 лютого 2016 року [PERSON] за період роботи в магазині «Фора» на посаді продавця продовольчих товарів зарекомендувала себе як трудолюбивий, уважний та чесний співробітник (а.с.50). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Згідно листів Дніпровського районного в м. Києві Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді відповідач 04 січня 2014 року пішла з дому, місце її знаходження не відомо. В останньому СМС - повідомленні відповідача своїй матері [PERSON] вказано, що повертатись додому не збирається та має намір відмовитися від дітей (а.с.69, 71). Згідно листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 30 вересня 2014 року неповнолітня дитина [PERSON] знаходиться у центрі з 05 серпня 2014 року разом із братами. Мати відвідала дітей один раз протягом двох місяців (а.с.70). 02 квітня 2014 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації поставлено на облік [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як дітей, що опинилися в складних життєвих обставинах (а.с.72-74, 77). 20 серпня 2015 року позивач звернувся до Начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про розгляд питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] (а.с.61). Згідно висновку органу опіки та піклування відповідач з 2014 року з донькою не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомагає, веде аморальний спосіб життя, тому доцільно позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.67-68). Частина 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини). Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування обґрунтований тим, що з 2014 року відповідач з донькою не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров"ям, матеріально не допомагає, веде аморальний спосіб життя.. Разом з тим, судом не встановлено звернення до органу опіки та піклування за захистом прав дитини, цими органами не приймалися заходи щодо усунення причин невиконання відповідачами своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом не встановлено, що у відповідача закріпилася стійка поведінка щодо невиконання обов'язків по вихованню дитини. Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування , який вважав доцільним позбавити позивача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. Відповідач працездатна, має постійне місце роботи, має реальну можливість виконувати батьківські обов'язки. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. З урахуванням роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне відібрати малолітню доньку [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], [INFO]. В іншій частині вимог відмовити. Частиною 3 ст.167 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 вересня 2014 року комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про повернення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на виховання та спільне проживання батьку [PERSON] (а.с.59-60). Згідно довідки від 10 серпня 2015 року, виданої завідуючою ДНЗ «Веселка» [PERSON]»я відвідує ДНЗ «Веселка» в с. Гнідин Бориспільського району Київської області з листопада 2014 року по теперішній час. Протягом цього періоду мати в дошкільному закладі не з'являлась (а.с.5). Згідно акта обстеження умов проживання від 02 вересня 2014 року проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що в будинку газове опалення, власний водогін, обладнані кімнати для відпочинку та спальні, в кімнатах прибрано, є необхідні меблі та побутова техніка. Обладнана прибудинкова територія (а.с.65). Згідно акта обстеження умов проживання від 18 серпня 2015 року проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що разом з ним проживає його донька [PERSON]. Будинок з усіма зручностями, газове опалення, власний водогін. В кімнатах проведено ремонтні роботи, є необхідні меблі відповідно до призначення, кімната для відпочинку. Обладнана прибудинкова територія та в будинку багато квітів (а.с.10). Суд вважає можливим передати малолітню дитину [PERSON], [INFO], на виховання батьку [PERSON], [INFO]. Позивач просив стягнути аліменти на його користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідач працездатна, працює продавцем продовольчих товарів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» з 27 листопада 2015 року та загальна сума доходу за період з 27 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року за виключенням аліментів становить 5 934,87 грн. (а.с. 44, 49). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2015 року і до повноліття дітей (а.с.3-4). При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України та норми ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо непоширення обмеження на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей, у цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати п'ятдесяти відсотків. Виходячи з встановлених обставин суд знаходить можливим задовольнити позовні вимоги частково, оскільки неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку, дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Отже, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON], [INFO], працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фора» на посаді продавця продовольчих товарів, зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.В інішій частині вимог відмовити. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. При подачі позовної заяви про позбавлення батьківських прав позивачем сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial