Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

16.09.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом, від імені та в інтересах [PERSON] , до Дрогобицької міської ради Львівської області, [PERSON] про скасування рішення Дрогобицької міської ради, визнання недійсним права власності та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Отже, як учасник бойових дій, згідно вимог п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», має першочергове право на відведення земельної ділянку для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Так, 30.03.2015 ним подано відповідну заяву до Дрогобицької міської ради із проханням надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0.10 га для будівництва обслуговування житлового будинку в районі [ADDRESS] . Тривалий період часу жодної відповіді від відповідача не отримував, в зв`язку з чим 04.06.2018 звернувся повторно із заявою до органу місцевого самоврядування з приводу розгляду вказаної вище заяви. Листом від 30.07.2018 № 3-21/6105 відповідач надав відповідь, в якій, зокрема, повідомив, що відповідно до «Положення про порядок надання громадянам земельних ділянок у м. Дрогобичі», затверджене Рішенням Дрогобицької міської ради від 07.05.2015 № 1599, розгляд заяв учасників АТО здійснює комісія з питань розгляду документів учасників АТО щодо виділення їм земельних ділянок. Згідно з інформацією комісії з питань розгляду документів учасників АТО щодо виділення їм земельних ділянок у відповідності до п.6.4 Положення, виключна перевага на отримання земельної ділянки учасникові АТО надається тим учасникам АТО, місце проживання яких зареєстровано у м. Дрогобич в строк до 01 березня 2014. Враховуючи наведене, він не ввійшов у список осіб, яким першочергово надається земельна ділянка. Не погодившись із таким рішенням Дрогобицької міської ради, звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням Львівського окружного суду від 30 жовтня 2018 року у справі №1340/3909/18 визнано протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо нерозгляду заяви [PERSON] від 30.03.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0.10 га та зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області розглянути заяву [PERSON] від 30.03.2015 та вирішити питання щодо надання, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована на території Дрогобицької міської ради Львівської області, для індивідуального будівництва. Зазначає, що на виконання рішення суду, Дрогобицькою міською радою було прийнято рішення №1889 від 15 серпня 2019 року, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,10 га на [ADDRESS] . В зв`язку з чим, вся документація була передана до відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі Дрогобицького міськрайонного управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі та м. Дрогобичі, однак відділом йому була надано відмову у зв`язку з тим, що на цю земельну ділянку претендує [PERSON] , яка написала заяву про виділення земельної ділянки лише 19 лютого 2019 року. Незважаючи на рішення Львівського окружного суду від 30 жовтня 2018 року, Дрогобицька міська рада, всупереч чинному законодавству, прийняла рішення №1891 від 15.08.2019 та затвердила матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передала безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 995 кв.м. на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610600000:01:080:0031. Таким чином, Дрогобицька міська рада своїм рішенням №1889 від 15 серпня 2019 року надала дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0.10 га на [ADDRESS] , а рішенням №1891 від 15.08.2019 року передала безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 995 кв.м. на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610600000:01080:0031. Зважаючи на викладене, а також те, що Дрогобицька міська рада прийняла два суперечливі між собою рішення, чим зухвало не виконала рішення суду, що призвело до порушення його конституційного права, зокрема права на отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою від 05.10.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 04.11.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі, відповідач Дрогобицька міська рада Львівської області таку отримала 11.10.2021. Відповідачем Дрогобицькою міською радою Львівської області ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками отримано 11.10.2021 (а.с. 38). Відзиву, у визначений судом строк, на позовну заяву Дрогобицькою міською радою не було подано, не заявлено клопотання про неможливість подачі такого у визначений строк або клопотання про продовження строку на подання відзиву. 04.11.2021 до суду відповідачем було подано лише клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебування представника [PERSON] у відпустці. 18.11.2021 відповідачем подано письмові пояснення з приводу позову, проте такі, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки Дрогобицька міська рада є відповідачем у справі, а відповідно до вимог ст. 181 ЦПК України пояснення щодо позову можуть подавати лише треті особи, якими Дрогобицька міська рада не являється. Відповідачу [PERSON] дана ухвала разом з позовною заявою та додатками двічі надсилалась за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 38-38, 41, 52, 55-59). Оскільки надіслана судом для відповідачки [PERSON] поштова кореспонденція повернулась до суду з відміткою "адресат відсутній", судом здійснювалось оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про відкриття провадження у даній справі, порядок, дата, час та місце її розгляду, можливість ознайомлення зі справою в суді та право на подання відзиву на позов (а.с. 54). Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, оскільки судові повістки надсилались відповідачці [PERSON] за встановленою адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області; надіслана судом для відповідачки [PERSON] поштова кореспонденція поверталась до суду з відмітками "адресат відсутній", а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України вважає відповідачку [PERSON] належним чином повідомленою про дату час та місце судового розгляду зазначеної справи. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачами ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду, як зазначено вище, не подано. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в с. Зелене Поле, м. Часів Яр, в період з 24.12.2014 по 12.02.2015, 13.10.2017 по 16.02.2018, а.с. 6. Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України 03.07.2015 [PERSON] видано посвідчення, яке дає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, а.с. 7. Рішенням Львівського окружного суду від 30 жовтня 2018 року у справі №1340/3909/18 визнано протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо нерозгляду заяви [PERSON] від 30.03.2015 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0.10 га, зобов`язано Дрогобицьку міську раду Львівської області розглянути заяву [PERSON] від 30.03.2015 та вирішити питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована на території Дрогобицької міської ради Львівської області, для індивідуального будівництва, а.с. 9-14. Згідно пп.1.22 п. 1 рішення №1510 від 20.12.2018 Дрогобицької міської ради, надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, зокрема [PERSON] земельну ділянку, орієнтовною площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, а.с. 16. Рішенням №1889 від 15.08.2019 внесено зміни в пп. 22 п. 1 рішення №1510 від 20.12.2018, а саме надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, [PERSON] , як учаснику АТО, а.с. 17. В той же час, рішенням №1891 від 15.08.2019 року Дрогобицька міська рада передала безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 995 кв.м. на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610600000:01080:0031. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] в 2015 році звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,10 га за адресою [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовуються громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Статтею 40 ЗК України передбачено, що земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися громадянам України безоплатно у власність або надаватися в оренду в межах норм, визначених ЗК України. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціально захисту» визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються зокрема, такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Як зазначено вище, згідно пп.1.22 п. 1 рішення №1510 від 20.12.2018 Дрогобицької міської ради, надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, зокрема [PERSON] земельну ділянку, орієнтовною площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, а.с. 16. Рішенням №1889 від 15.08.2019 внесено зміни в пп. 22 п. 1 рішення №1510 від 20.12.2018, а саме надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1000 кв.м. на вул. Трускавецька, для будівництва та обслуговування житлового будинку, [PERSON] , як учаснику АТО, а.с. 17. Статтею 4\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування» визначено,\~основні \~принципи місцевого\~самоврядування,\~зокрема місцеве\~самоврядування в\~Україні здійснюється\~на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання\~місцевих і\~державних інтересів; виборності; правової,\~організаційної та\~матеріально-фінансової\~самостійності в\~межах повноважень,\~визначених цим\~та іншими\~законами; підзвітності\~та відповідальності\~перед територіальними\~громадами їх\~органів та\~посадових осіб; державної\~підтримки та\~гарантії місцевого\~самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, особливу важливість надано принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). У п. 71 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року зазначено, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05). Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96). Так, у пункті 5 рішення Конституційного Суду від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону №280/97-ВР). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 №463/3375/15-а та від 27.02.2020 у справі №120/1491/19-а. З врахуванням вказаного суд приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідачем Дрогобицькою міською радою Львівської області в один день 15 серпня 2019 року прийнято два суперечливі між собою рішення, з прийняттям яких порушено норми Земельного Кодексу України та принципи законності, своєчасності та розсудливості, оскільки дії останньої всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права (відсутність можливості) отримати земельну ділянку у власність, позаяк така вже передана у власність іншій особі відповідачу [PERSON] . При цьому, суд враховує, що позивач, як учасник бойових дій, у відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціально захисту» наділений пільгою на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Також суд враховує, що дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, зокрема, [PERSON] на земельну ділянку, орієнтовною площею 1000 кв.м. на вул. Трускавецька було надано ще у 2018 році згідно рішення №1510 від 20.12.2018 Дрогобицької міської ради, а рішенням №1889 від 15.08.2019 лише внесено зміни в пп. 22 п. 1 рішення №1510 від 20.12.2018, а саме надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1000 кв.м. на [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, [PERSON] , як учаснику АТО. За таких обставин, суд приходить до переконання, що рішення Дрогобицької міської ради №1891 від 15.08.2019 року Дрогобицька міська рада про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 995 кв.м. на вул. Трускавецькій у м. Дрогобичі, кадастровий номер 4610600000:01080:0031 підлягає скасуванню за безпосередніх неправомірних дій відповідача, оскільки прийняття спірного рішення відбулось без наявних на те правових підстав та всупереч вимогам закону, а відтак не може виправлятися за рахунок позивача. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Так, підставою виникнення права власності на земельну ділянку у [PERSON] було рішення Дрогобицької міської ради, яке скасовано, а тому при встановленні судом підстав для скасування оскаржуваного рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 995 кв.м. на вул. Трускавецькій у м. Дрогобичі, кадастровий номер 4610600000:01080:0031, підлягає до задоволення і вимога позивача про визнання недійсним права власності та скасування рішення про проведену державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку за відповідачем [PERSON] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, пред`являючи даний позов, звільнений був від сплати судового збору (як учасник бойових дій і такий позов безпосередньо пов`язаний з цим статусом, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір") З врахуванням наведеного, суд вважає за доцільне зазначити, що факт порушення права позивача відбувся виключно з вини відповідача Дрогобицької міської ради, оскільки прийняття оскаржуваного рішення відбулось без наявних на те правових підстав та всупереч вимогам закону, оскільки Дрогобицькій міській раді було відомо про наявне у позивача право першочергового отримання земельної ділянки, про існування рішення від 20.12.2018 за №1510, яким надався позивачу дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо спірної земельної ділянки, відтак стягнення в дохід держави судового збору, необхідно покласти саме на Дрогобицьку міську раду в розмірі 2270,00 гривень (який стягується з юридичної особи за вимогу немайнового характеру, оскільки усі інші вимоги є пов`язаними між собою).

Outcome: approved