Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому просили визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], видані 21 вересня 2016 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], кожному із них, на ? частку у спадщині, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] із господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,2540 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS], які посвідчені державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л., зареєстровані в реєстрі за № 3-4518, № 3-4522, № 3-4526, № 3-4530, № 3-4534 і № 3-4538, та визнати за кожним із них, [PERSON] і [PERSON], у порядку спадкування за законом право власності на 1/18 частку вказаного спадкового майна. В обґрунтування позову зазначали, що [INFO] помер їхній дід [PERSON], 1927 року народження, який постійно проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, зокрема, на зазначені житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та дві земельні ділянки. 04 грудня 2015 року у визначений законом шестимісячний строк вони звернулися до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті діда [PERSON] згідно із ст. 1266 ЦК України за правом представлення, оскільки їхній батько [PERSON], син спадкодавця, помер раніше, за рік до відкриття спадщини. Тоді ж вони дізналися про те, що за життя 18 листопада 2011 року їхній дід [PERSON] склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав трьом своїм дітям: двом синам [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та дочці [PERSON], [INFO]. Дружина спадкодавця [PERSON] померла ще у 1999 році. 10 лютого 2016 року ними був поданий до суду позов про визнання цього заповіту недійсним, проте рішенням суду від 08 червня 2016 року у задоволенні позову їм відмовлено. Оскільки частка у спадщині особи, вказаної у заповіті, яка померла до відкриття спадщини, вважається неохопленою заповітом та має спадкуватися за законом на загальних підставах, 1/3 частка спадкового майна, яку мав би спадкувати за заповітом їхній батько [PERSON], є неохопленою заповітом та вона має спадкуватися спадкоємцями за законом, тому вони (позивачі) як онуки померлого [PERSON] мають право на спадкування за законом за правом представлення 1/9 частки цього спадкового майна, кожен по 1/18 частки. 21 вересня 2016 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л., незважаючи на заяву представника позивачів щодо невидачі свідоцтв про право на спадщину до одержання роз'яснень щодо порядку спадкування з Міністерства юстиції України, видала спадкоємцям за заповітом [PERSON] і [PERSON], відповідачам у справі, свідоцтва про право на спадщину за заповітом кожному на ? частку всього спадкового майна, чим порушено їхні права на спадкування 1/9 частки цього майна за законом за правом представлення відповідно до положень ст. 1266 ЦК України. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їхній представник [PERSON] у суді позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що вся спадщина охоплена заповітом та має розподілятися між вказаними у заповіті особами. Смерть однієї із зазначених у заповіті осіб не свідчить про те, що частка, яка призначалася йому за заповітом, залишилася не розподіленою. У такому випадку положення ст. 1245 ЦК України застосуванню не підлягають. Частка спадщини, що належала спадкоємцю, який помер до відкриття спадщини, переходить до інших спадкоємців за заповітом та розподіляється між ними в рівних частках відповідно до вимог ст. 1275 ЦК України також і в тому випадку, коли є інші спадкоємці за законом. Воля спадкодавця полягала у тому, щоб спадкували особи, зазначені ним у заповіті. Правові підстави для розподілу частки спадщини, що призначалася спадкоємцю за заповітом, батькові позивачів [PERSON], який помер до відкриття спадщини, між усіма спадкоємцями за законом відсутні. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області до суду не з'явилася, подала пояснення на позов, у яких зазначала, що вона позов не підтримує, проти його задоволення заперечує, вказуючи на те, що згідно із ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. У разі наявності заповіту спадкування здійснюється відповідно до волевиявлення спадкодавця. Якщо заповідач визначив у заповіті спадкоємцями декількох осіб, це означає, що волею спадкодавця було успадкування його прав та обов'язків саме зазначеними ним у заповіті особами. Навіть у випадку відмови одного з них від прийняття спадщини спадкування буде здійснюватися іншими визначеними спадкодавцем особами (т. 1 а. с. 197-198). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 88 років у селі Требухів Броварського району Київської області помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про його смерть серії [NUMBER]. Померлий [PERSON] являється дідом позивачів [PERSON] і [PERSON] та батьком відповідачів [PERSON] і [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, що складається з житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,2540 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані за адресою: [ADDRESS]. За життя, 18 листопада 2011 року, спадкодавець [PERSON], [INFO], який проживав за зазначеною адресою, склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав трьом своїм дітям: двом синам [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та дочці [PERSON], [INFO], у рівних частках кожному. Виходячи зі змісту даного заповіту, згідно із волевиявленням [PERSON] кожний із визначених ним у заповіті спадкоємців після смерті спадкодавця мав право на спадкування 1/3 частки вказаного вище спадкового майна. [INFO], тобто за один рік до смерті спадкодавця [PERSON] та відкриття спадщини після його смерті, у віці 61 років помер син спадкодавця, батько позивачів та один із спадкоємців за вказаним заповітом [PERSON]. За змістом положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її в порядку та у строки, встановлені законом, тобто вчинити дії, що свідчать про прийняття ними спадщини: постійно проживати разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подати нотаріусу у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини заяву про прийняття ними спадщини. Протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом також може відмовитися від прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Із копії спадкової справи № 628/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] видно, що у визначений законом шестимісячний строк до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися: 16 жовтня і 03 листопада 2015 року - син і дочка спадкодавця [PERSON] і [PERSON], відповідачі у справі, 04 грудня 2015 року - онуки спадкодавця [PERSON] і [PERSON], позивачі у справі, (т. 1 а. с. 76-148). У лютому 2016 року позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного заповіту від 18 листопада 2011 року, посилаючись на те, що після смерті їхнього батька [PERSON] спадкодавець їхній дід [PERSON] за станом здоров'я не мав можливості змінити це заповітне розпорядження, щоб справедливо розподілити все спадкове майно в рівних частках між його дітьми та онуками. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року, ухваленим у цивільній справі № 361/763/16-ц, у задоволенні цього позову [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 18 листопада 2011 року відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 серпня 2016 року дане рішення суду першої інстанції залишено без змін та воно набрало законної сили. 07 вересня 2016 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. повідомила позивачів про те, що видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом до майна померлого [INFO] [PERSON] призначено на 21 вересня 2016 року та запропонувала їм, якщо вони претендують на спадщину, подати до нотаріальної контори зареєстровану в суді позовну заяву, для призупинення видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. 17 вересня 2016 року позивач [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву, у якій просив державного нотаріуса не видавати відповідачам [PERSON] і [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом до отримання відповіді з Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Київської області на його звернення щодо порядку спадкування у разі смерті однієї із зазначених у заповіті осіб до відкриття спадщини. 21 вересня 2016 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області після смерті [PERSON] спадкоємцю за заповітом, синові померлого відповідачу [PERSON] видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку зазначеного вище спадкового майна: житлового будинку [ADDRESS] із господарськими будівлями і спорудами; земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,2540 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS], які посвідчені державним нотаріусом цієї нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстровані в реєстрі за № 3-4518, № 3-4522 і № 3-4526. Того ж дня, 21 вересня 2016 року, Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області після смерті [PERSON] іншому спадкоємцю за заповітом, дочці померлого відповідачу [PERSON] також було видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку всього спадкового майна, які посвідчені державним нотаріусом Падучак-Коваль Л.Л., зареєстровані в реєстрі за № 3-4530, № 3-4534 і № 3-4538. Не погоджуючись з таким розподілом спадщини після смерті діда [PERSON] онуки спадкодавця [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з цим позовом. Для врегулювання даного спору мирним шляхом на основі взаємних поступок, суд надавав сторонам достатньо часу, однак спір ними не врегульовано. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. ч. 1, 5 ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Аналіз норм ст. ст. 1222, 1223, 1245, 1261, 1266 ЦК України, обставин цієї справи, дають суду підстави для висновку про те, що 1/3 частка спадкового майна (житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та двох земельних ділянок), яку померлий [PERSON] заповідав своєму синові [PERSON], батькові позивачів та брату відповідачів, який помер до відкриття спадщини, вважається такою, що не охоплена заповітом від 18 листопада 2011 року, тому спадкування цієї 1/3 частки спадкового майна має здійснюватися за законом у загальному порядку та право на її спадкування мають особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 ЦК України. Дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO]. Виходячи з наведеного вище, право на спадкування неохопленої заповітом 1/3 частки зазначеного спадкового майна в рівних частках мають діти спадкодавця: син [PERSON] і дочка [PERSON], відповідачі у справі, кожний по 1/9 частки, та двоє онуків спадкодавця [PERSON] і [PERSON] - 1/9 частки, кожний по 1/18 частки. Останні двоє в рівних частках спадкують ту частину спадщини, яка за законом належала б їхньому батькові [PERSON] Також відповідачі [PERSON] і [PERSON], крім спадкування по 1/9 частки спадкового майна за законом, мають право на спадкування кожний по 1/3 частки спадкового майна за заповітом. Всього кожний із відповідачів після смерті [PERSON] успадковують за заповітом та за законом по 4/9 часток спадкового майна. Враховуючи викладене, у виданих [PERSON] та [PERSON] свідоцтвах про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Падучак-Коваль Л.Л. неправильно визначено та зазначено розмір належних відповідачам часток у спадщині за заповітом. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що видані [PERSON] і [PERSON] після смерті батька [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, кожному на ? частку всього спадкового майна, підлягають визнанню недійсними, оскільки згідно із заповітом від 18 листопада 2011 року права на спадкування ? частки спадкового майна вони не мають. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом за № 3-4518, № 3-4522 і № 3-4526, виданих [PERSON], та за № 3-4530, № 3-4534 і № 3-4538, виданих [PERSON], ґрунтуються на вимогах закону, тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Доводи відповідачів [PERSON] і [PERSON] та третьої особи Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області про те, що частку спадщини, що належала спадкоємцю, який помер до відкриття спадщини, у рівних частках спадкують інші спадкоємці за заповітом згідно із вимогами ст. 1275 ЦК України, оскільки такою була воля спадкодавця, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. У ч. 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відмова від прийняття спадщини здійснюється шляхом подання спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заяви про відмову відповідно до п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Заяву про відмову від прийняття спадщини спадкоємець за заповітом батько позивачів [PERSON] фактично подати не міг, оскільки помер ще до відкриття спадщини, тому дій які б свідчили про його відмову від спадщини за заповітом він не вчиняв. Суд вважає, що положення ст. 1275 ЦК України про спадкування іншими спадкоємцями за заповітом частки майна у спадщині, від якої відмовився чи не прийняв один із спадкоємців за заповітом, можливе лише у випадку подачі останнім нотаріусу заяви про відмову від частки у спадщині чи не прийняття ним фактично спадщини згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Безпідставними є і доводи відповідачів про те, що при спадкуванні за заповітом положення ст. 1245 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки це суперечить волі заповідача, який усе своє майно заповідав саме особам, визначеним ним у заповіті. Відповідно до заповіту від 18 листопада 2011 року спадкоємці за заповітом [PERSON] і [PERSON] згідно із волею заповідача [PERSON] спадкують лише по 1/3 частки всього спадкового майна. Заповідач [PERSON] після смерті сина [PERSON], бажаючи, щоб спадщину після його смерті прийняли лише його діти, відповідачі у справі, мав право та міг скасувати чи змінити вказаний заповіт, проте цього він не зробив. Правова позиція щодо правил та порядку спадкування за заповітом частки у спадщині одного із спадкоємців за заповітом, який помер до відкриття спадщини, висловлена Верховним Судом України у цивільній справі № 6-2946цс15, з якою суд повністю погоджується. Не спростовують висновків суду і посилання відповідачів на те, що оскільки позивачі відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь їхньої матері, вони не можуть претендувати на частку батька у спадщині після смерті діда [PERSON] Що стосується заявлених [PERSON] і [PERSON] вимог про визнання за кожним із них права власності на 1/18 частку спадкового майна, суд вважає, що у цій частині позов задоволенню не підлягає. За змістом ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 67 Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. У ч. ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Будь-яких даних про те, що позивачі зверталися до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом та їм у цьому відмовлено, суду не надано. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 21 вересня 2016 року третьою особою Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області після смерті [INFO] [PERSON] двом спадкоємцям за заповітом [PERSON] і [PERSON], відповідачам у цій справі, видано кожному із них по три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку спадкового майна: житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та двох земельних ділянок, які посвідчені державним нотаріусом цієї нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л., зареєстровані в реєстрі за № 3-4518, № 3-4522, № 3-4526, № 3-4530, № 3-4534 і № 3-4538. Перешкодою в отриманні кожним із позивачів свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/18 частку спадкового майна за правом представлення була видача зазначених свідоцтв на все спадкове майно спадкоємцям за заповітом [PERSON] і [PERSON] Оскільки вказані вище свідоцтва про право на спадщину за заповітом судом визнаються недійсними, суд вважає, що після набрання цим рішенням суду законної сили [PERSON] і [PERSON] мають право звернутися до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області для отримання ними свідоцтв про право на спадщину за законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2, 3 п. 23, абз. 1 п. 27 постанови від 30 травня 2007 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Заявлені [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом за правом представлення є передчасними, тому вони задоволенню не підлягають. Суд не може підміняти собою нотаріуса, який уповноважений у встановленому законом порядку посвідчувати та видавати документи (свідоцтва), що посвідчують право власності особи на нерухоме майно в порядку спадкування. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У зв'язку із задоволенням позовних вимог лише частково із відповідачів на користь кожного позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі по 1653 грн. 60 коп. (551,20 грн. х 3 - за три вимоги немайнового характеру), тобто по 826 грн. 80 коп. із кожного відповідача на користь кожного позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial