Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

до Івано-Франківського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Банк «Фінінаси та Кредит» про повернення банківського вкладу. В позові вказано, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу. Строк договору завершився, однак відповідач повернув позивачу частину процентів та частину депозиту, а іншу частину спірних грошових коштів не повернув. Тому позивач просив стягнути спірні грошові кошти в примусовому порядку. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, не подав обґрунтованих заперечень на позов, однак повідомлений про час і місце розгляду справи за його участі, раніше подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження. Отже відповідач реалізував своє право на безпосередню участь у спорі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Судом встановлено наступні обставини. 01/10/2014 р. сторони уклали договір, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в якості строкового банківського вкладу в сумі 9452,73 доларів США до 01/01/2015 р. під 10,75 % річних. Відповідно до меморіального ордеру №35452 відповідач отримав від позивача 9452,73 доларів США, що складає 122462,18 гривень. 31/12/2014 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу в сумі 9452,73 доларів США. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В п. 1 ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином договір банківського вкладу підлягає виконанню відповідно до його умов. Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до п. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Так відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач не надав суду жодного доказу, заперечення чи розрахунку на позов, крім як оскаржив ухвалу про відкриття виконавчого провадження. Доказу ліквідації відповідача суду не надано. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до п. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. З урахуванням обґрунтування позову на думку суду моральну шкоду позивачу за його переживання і страждання може бути компенсовано грошовими коштами в сумі 1000 гривень. Суду не надано доказу введення тимчасової адміністрації у відповідача. Інші пояснення сторін та надані ними докази не спростовують висновків суду, зазначених в цьому рішенні. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: partial