Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Хотинська міська рада про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що в будинку [ADDRESS], [PERSON] (квартира №1) та [PERSON] (квартира №2) проживають тривалий термін. Факт реєстрації та фактичного проживання за вказаною адресою підтверджено копіями паспортів, які надані з первісним позовом. Квартира № 1 належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2006 року та зареєстрована в Хотинському бюро технічної інвентаризації, про що вказує технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності громадянина. Раніше квартира належала громадянину [PERSON] Квартира № 2 належить [PERSON] на підставі договору дарування від 11.03.2010 року (1/3 частки) та договору купівлі продажу від 08.02.2011 року (2/3 частки) та зареєстрована в Хотинському бюро технічної інвентаризації про що вказує технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності громадянина. Раніше квартира належала громадянину [PERSON] Поряд, в будинку [ADDRESS] проживає сусід [PERSON]. Відповідно до рішення Хотинської міської ради № 194/10 від 26.10.1989 року матері відповідача [PERSON] вирішено продати житловий будинок по [ADDRESS] без господарських приміщень та затверджено норму земельної ділянки в розмірі 0.06 га. 27 лютого 1991 року по реєстру № 272 Хотинською нотаріальною конторою оформлено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] громадянці [PERSON] (матері відповідача), яким відчужено разом із житловим будинком господарські споруди, а саме підвал, сарай, вбиральня. Рішенням Хотинського районного суду від 24.01.96 року, за позовом прокурора Хотинського району Чернівецької області про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу господарських споруд [PERSON] - визнано недійсним. Відповідно до рішення Хотинської міської Ради № 156/8 від 10.07.96 року «Про розподіл земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS]» затверджено межі землекористування співвласниками будинковолодінь № 13 та № 13а. Зокрема, п.2 вказаного рішення надано безоплатно у приватну власність [PERSON] для обслуговування гаража земельну ділянку площею 53 м.кв., а п.3 Рішення затверджено земельну ділянку площею 395 м.кв. в загальному користуванні співкористувачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно план-схеми проекту розподілу земельної ділянки на території загального користування розташовані підвал, сарай та вбиральня, а також під'їзна дорога. В подальшому рішеннями Хотинської міської ради від 26.09.06 та 13.07.11, позивачам [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]) передано у власність земельні ділянки 0,0944 га. та 0,1063 га. - відповідно, які надалі приватизовані. В 2007 році, мати відповідача, [PERSON], зверталась із заявою до Хотинської міської ради про безоплатну передачу їй господарських споруд (сараю та підвалу), які перебували у спільному користуванні співвласників. Однак, рішенням № 180/9 від 11.07.2007 року їй відмовлено та зобов'язано не чинити перешкоди іншим співвласникам у користуванні вказаними господарськими спорудами, які перебувають у спільному користуванні. Разом з тим, незважаючи на встановлений порядок спільного користування земельною ділянкою та будівлями, які визначені для загального користування, відповідач, самовільно, без будь якого погодження із нами, співкористувачами, демонтував господарські приміщення - сарай, позначений на схемі цифрою 6, підвал, позначений на схемі цифрою 5 та вбиральню, позначеною на схемі цифрою 7, чим спричинив нам шкоду у неможливості користуватись підсобними приміщеннями. Крім того, 05.09.13 року відповідач, із застосуванням спецтехніки перекопав територію спільного користування, встановив бетонні стовпи з метою облаштування огорожі навколо свого помешкання. Своїми протиправними діями він унеможливив під'їзд до гаража [PERSON], перешкоджає їм користуватись під'їздом до будинку та не дає можливості займатись благоустроєм території загального користування. З метою усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою, позивачі неодноразово звертались до органів місцевої влади та правоохоронних органів м. Хотин. Так, згідно листа Хотинської міської ради № 11-545 від 25.09.2013 р. комісією з питань житлово-комунального господарства, архітектури та земельних відносин встановлено, що на земельній ділянці площею 395 м.кв., що по [ADDRESS], яка призначена для загального користування (під'їзду, обслуговування житлових будинків, господарських приміщень, тощо), громадянин [PERSON] без будь-яких дозволів змонтував по всій довжині ділянки фундамент та встановив металеві стовпчики для огорожі, чим створив незручності для мешканців будинковолодіння № 13. На заяву позивачів до Хотинського РВ УМВС України щодо протиправних дій відповідача, проведена перевірка та підтверджено факт облаштування огорожі на території загального користування. В діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення не виявлено, однак роз'яснено право звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Виходячи із характеру вчинених відповідачем протиправних дій, глибини їхніх душевних страждань по причині позбавлення можливості тривалий час безперешкодно та на власний розсуд користуватися земельною ділянкою, яка визначена для загального користування та підсобними приміщеннями, відстоювати свої права в різних інстанціях та суді, а також неможливістю користуватись власним гаражем і утримувати автомобіль на вулиці, розмір грошового відшкодування душевних страждань, оцінюють в 3000 (три тисячі) гривень. Крім того, відповідач [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом Хотинського нотаріального округу Чернівецької області 18.09.2008 року за реєстром № 1357, отримав свідоцтво від 19.12.2011 року про право на спадщину за заповітом. Вказане свідоцтво, яке посвідчене приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 3454 містить відомості про спадкове майно, яке належало спадкодавцю, матері відповідача - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.1991 року. Зокрема, спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. На земельній ділянці розташовані в тому числі і господарські споруди: сарай, підвал та вбиральня, які відносяться до споруд загального користування. При цьому нотаріусу, який посвідчував вказане свідоцтво, рішення суду від 24.01.1996 року про часткове визнання договору купівлі-продажу недійсним не надавалось, що сприяло посвідченню свідоцтва про право на майно (сарай, підвал та вбиральню), яке не являлось спадковим, а тому не може вважатись дійсним в такому вигляді. 29 квітня 2014 року [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], третя особа, що не висуває самостійних вимог про визнання причину пропуску позовної давності поважної та визнання протиправним та скасування рішення. Просить суд визнати причину пропуску позовної давності поважною та поновити пропущений строк. Визнати протиправним Проект розподілу території та встановлення границь землекористувань між гр. [PERSON] та [PERSON], визнати протиправним та скасувати п.3 рішення виконавчого комітету № 156/8 від 10.07.1996 року "Про розподіл земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS]", визнати протиправним та скасувати рішення Хотинської міської ради № 180/9 від 11 липня 2007 року та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що ухвалою Хотинського районного суду в якості третьої особи в даній цивільній справі залучено Хотинську міську раду. Як на головну підставу для позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачі вказують на рішення виконавчого комітету № 156/8 від 10.07.1996 року "Про розподіл земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS]" та Проект розподілу земельних ділянок між [PERSON], [PERSON], та [PERSON], затвердженого виконавчим комітетом міської ради від 10.07.1996 р. № 156/8. Відповідно до п.3 рішення виконавчого комітету № 156/8 від 10.07.1996 року "Про розподіл земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS]" затверджено залишити земельну ділянку площею 395 кв.м. в загальному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2011 року [PERSON] отримав у спадщину від своєї матері [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Проект розподілу та п.3 рішення виконавчого комітету № 156/8 від 10.07.1996 року "Про розподіл земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS]», вважає протиправними, оскільки приймалися органом місцевого самоврядування з грубим порушенням діючого на момент прийняття законодавства. Відповідно до рішення Хотинського районного суду від 24 січня 1996 року за позовом прокурора Хотинського району в інтересах [PERSON] до Хотинського міськвиконкому та [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), відповідно до якого Договір купівлі-продажу господарських споруд з міською радою народних депутатів з [PERSON] по [ADDRESS] визнано недійсним., повернуто сторонам в попереднє становище і зобов'язано [PERSON] не перешкоджати спів користуватися спорудами в силу того, що помилка при посвідченні договору сталася з вини державної нотаріальної контори. При оформленні договору купівлі-продажу від 27 лютого 1991 року [PERSON] заплатила кошти за житловий будинок та по господарські споруди Хотинській міській раді. Зазначає, що Хотинська міська рада, не оформивши державної реєстрації права власності в установленому законом порядку щодо підвалу, сараю та вбиральні, що розташовані по [ADDRESS] не могла передати ці по господарські споруди в загальне користування ні фізичним, ні юридичним особам. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримав, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити, оскільки сплив строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнав, просив задовольнити його зустрічну позовну заяву. Представник третьої особи - [PERSON] - зазначив, що в первісному позові позивачів просив відмовити, та підтримує зустрічні позовні вимоги відповідача [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку [ADDRESS], квартира №? 1 належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 14.06.2006 року та зареєстрована в Хотинському бюро технічної інвентаризації, про що вказує технічний паспорт на квартиру, раніше квартира належала громадянину [PERSON] (а.с.12). Квартира № 2 належить [PERSON] на підставі договору дарування від 11.03.2010 року (1/3частки) та договору купівлі-продажу від 08.02.2011 року (2/3 частки), яка зареєстрована в Хотинському бюро технічної інвентаризації, про що вказує технічний паспорт на квартиру, раніше квартира належала громадянину [PERSON] (а.с.15). Поряд в будинку [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON], який незважаючи на встановлений порядок спільного користування земельною ділянкою та будівлями, які визначені для загального користування, самовільно без будь-якого погодження із позивачами [PERSON] та [PERSON] демонтував господарські приміщення: сарай, підвал та вбиральню, чим спричинив їм шкоду у неможливості користуватись підсобними приміщеннями, крім того, 05.09.2013 року відповідач із застосуванням спеціальної техніки перекопав територію спільного користування, встановивши бетонні стовпи з метою облаштування огорожі навколо свого помешкання, чим унеможливив під'їзд до гаража позивачу [PERSON], а також перешкоджає позивачам користуватись під'їздом до будинку та не дає можливості займатись благоустроєм території загального користування, позбавивши позивачів можливості користуватись господарськими приміщеннями, які перебували у спільному користуванні та тривалий час перешкоджаючи їм користуватись та розпоряджатись на власний розсуд територією загального користування. Згідно рішення Хотинської міської ради № 156/8 від 10.07.1996 року «Про розподіл земельної ділянки, що розташована біля будинковолодіння [ADDRESS] затверджено межі землекористування співвласниками будинковолодіння № 13 та № 13а. Пунктом 2 вищевказаного рішення надано безоплатно у приватну власність [PERSON] для обслуговування гаража земельну ділянку площею 53 м.кв. Пунктом 3 вищевказаного рішення затверджено земельну ділянку площею 395 м.кв. в загальному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно план - схеми проекту розподілу земельної ділянки, що знаходиться біля будинковолодіння [ADDRESS] на території загального користування розташовані підвал, сарай, вбиральня та під'їзна дорога (а.с.17). Згідно рішення Хотинської міської ради № 180/9 від 11.07.2007 року, з якого вбачається, що мати відповідача [PERSON] зверталась із заявою до Хотинської міської ради про безоплатну передачу їй господарських споруд (сараю та підвалу), які перебували у спільному користуванні співвласників, однак їй було відмовлено та зобов'язано не чинити перешкоди іншим співвласникам у користуванні вказаними господарськими спорудами, які перебувають у спільному користуванні.(а.с. 18). Відповідач [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом Хотинського нотаріального округу Чернівецької області 18.09.2008 року за реєстром № 1357, отримав свідоцтво від 19.12.2011 року про право на спадщину за заповітом., посвідчене приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 3454. В свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що на земельній ділянці розташовані в тому числі і господарські споруди: сарай, підвал та вбиральня. Судом встановлено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину не врахував, що сарай літ. Б, вбиральня літ. В. та погріб літ. ПГ, відносяться до споруд загального користування, оскільки рішенням № 194/10 від 26.10.1989 року виконкому Хотинської міської ради народних депутатів [PERSON] продано тільки будинок по [ADDRESS] без господарських приміщень (а.с.108). Крім того, рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24.01.1996 року договір купівлі-продажу господарських споруд міською радою народних депутатів та [PERSON] по [ADDRESS] визнано недійним. Повернуто сторонам в попереднє становище і зобов'язано [PERSON] не перешкоджати спів користуватися спорудами (а.с.105). Вказане рішення суду від 24.01.1996 року ухвалою Чернівецького обласного суду від 20.03.1996 року залишено без змін (а.с.106-107). Крім того, рішенням № 180/9 Хотинської міської ради від 11.07.2007 року відмовлено у безоплатній передачі господарських споруд сараю та підвалу [PERSON], зобов'язано її не створювати перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні сараєм та підвалом, які є у спільному користуванні (а.с.18). При оформленні спадщини після смерті [PERSON], її син [PERSON] не надав нотаріусу рішення суду від 24.01.1996 року та рішення № 180/9 Хотинської міської ради від 11.07.2007 року, що потягнуло за собою посвідчення свідоцтва про право на майно (сарай, підвал та вбиральня), яке не являлося спадковим майном. За таких обставин, судом встановлено, що [PERSON] не мав права на спадкування майна (сараю, підвалу та вбиральні), оскільки вказане майно не належало його матері, а знаходиться в загальному користуванні. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також з інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пленуму Верховного Суду України в п. 27 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним обґрунтовані, доведені в судовому засіданні та такі, що підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, з метою усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою, позивачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до органів місцевої влади та правоохоронних органів м. Хотина Чернівецької області ( а.с.19-20). Згідно листа Хотинської міської ради № 11-545 від 25.09.2013 року комісією з питань житлово-комунального господарства, архітектури та земельних відносин було зобов'язано відповідача [PERSON] добровільно демонтувати збудовану огорожу, від чого відповідач безпідставно відмовився.(а.с.21). Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 66 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутись до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачений ст. 391 Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, протиправна поведінка відповідача перешкоджає позивачам здійснювати права користування та розпорядження належною їм на праві спільного користування земельною ділянкою. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою обґрунтовані, доведені в судовому засіданні та такі, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до п.п. 3,5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 2 п. 9 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової шкоди). Таким чином, суд вважає, що своїми діями відповідач [PERSON] призвів до моральної шкоди, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної (немайнової) шкоди на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] із врахуванням вимог розумності та справедливості підлягають частковому задоволенню. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання причину пропуску позовної давності поважної та визнання протиправним та скасування рішення Хотинської міської ради, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи і з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що зустрічним позивачем [PERSON] при зверненні до суду із зустрічним позовом пропущено строк позовної давності, оскільки про наявність рішення Хотинської міської ради народних депутатів № 156/8 від 10.07.1996 року [PERSON] та її спадкоємцю [PERSON] було відомо з моменту його прийняття, а саме з 1996 року. Що стосується рішення Хотинської міської ради № 180/9 від 11.07.2007 року, то [PERSON] та її спадкоємець [PERSON] також знали про його прийняття, оскільки саме [PERSON] зверталася до Хотинської міської ради про передачу безоплатно у власність господарських споруд сараю та підвалу. Зустрічним позивачем [PERSON] та його представником ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначені обґрунтовані обставини і не надано жодних доказів поважності пропуску позовної давності, на застосуванні якої наполягає представник позивача [PERSON] За таких обставин, суд вважає що в задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено у зв'язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: partial