Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутого майна. В обґрунтування позову зазначає, що у листопаді 2011 року до нього звернулась відповідачка [PERSON], яка була його близькою знайомою, з проханням надати їй грошові кошти на певний час для придбання квартири у місті Першотравенську Дніпропетровської області. Знаючи відповідачку майже три роки, він не мав причин не довіряти їй і погодився дати їй гроші на певний час з такою умовою, що вона поверне гроші в тому ж розмірі, плюс відсотки за користування грошима (але, розмір відсотків вони не обговорювали) за першою його вимогою. Відповідачка погодилась з вимогами і пообіцяла повернути борг своєчасно. Довіряючи відповідачці, він не став укладати з нею договір позики і навіть не витребував від неї розписки про отримання грошей на певний час. На підтвердження своїй добросовісності за цією усною домовленістю відповідачка пообіцяла зареєструвати його за місцем розташування квартири, яку вона мала намір придбати за рахунок отриманих грошових коштів. Крім того, вона не заперечувала проти можливості їх подальшого спільного проживання однією сімєю в майбутньому та реєстрації можливих шлюбних відносин. [PERSON] відповів їй, що не заперечує проти її пропозицій, але гроші може надати тільки на певний час і вона в будь-якому випадку повинна буде повернути їх, оскільки він заробив ці гроші важкою працею шахтаря, систематично відкла\-дав їх для придбання власного житла, на що позивачка дала свою згоду. На виконання цієї домовленості, 08 листопада 2011 року він зняв з рахунку SAMDN8000*****8853 в ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 43 872,03 гривні, які одразу ж переказав на банківський рахунок № 2635*****0859 [PERSON] Крім того, в той же день з банківського рахунку SAVDN4700*****3335 у ПАТ КБ «Приватбанк» переказав на банківський рахунок №2635*****0859 [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 433, 00 гривень (що еквівалентно за курсом 1 415, 89 євро). Всього 08 листопада 2011 року він переказав на рахунок відповідачки грошові кошти в сумі 59 305 грн. 00 коп. 16 листопада 2011 року відповідачка [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON], придбала за позичені грошові кошти квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Після цього, відповідачка запропонувала йому тимчасово користуватися її квартирою, пожити з нею якийсь час з розрахунком в подальшому зареєструвати шлюбні відносини. На дану пропозицію він погодився. Пізніше йому стало зрозумілим, що ця пропозиція проживати разом була повязана не з її відношенням до нього, а з тим, що вона бажала придбати собі квартиру за його рахунок та отримувати компенсацію за оплату комунальних послуг з шахти. 04 жовтня 2012 року він був зареєстрований за місцем проживання у зазначеній квартирі. Разом з відповідачкою у квартирі проживала її донька [PERSON], яка ставилася до нього недоброзичливо, навіть агресивно. [PERSON] [PERSON] він чув постійні погрози та вимогу піти геть з їх квартири. Внаслідок таких обставин шлюбні відносини з відповідачкою у нього не склалися, вони перестали вести сумісне господарство, стосунки з дружніх перейшли до ворожих. На початку 2013 року, тобто 07 січня 2013 року він звернувся до відповідачки з вимогою повернути запозичену суму грошей, оскільки він планував придбати окреме власне житло та покінчити остаточно з незручним положенням квартиранта в квартирі відповідачки, яку вона купила за запозичені грошові кошти, але, відповідачка відмовилась виконувати свої обовязки по поверненню грошей, та повідомила йому, що запозичені грошові кошти вона не поверне, а також виселить з квартири у примусовому порядку. 29 червня 2013 року вона виставила його за двері і змінила замки на вхідних дверях. У звязку з постійною зайнятістю на роботі, у нього не вистачало часу на постійну боротьбу з нечесною людиною, якою є відповідачка, але, відповідачка прийнялась виконувати свої погрози, звернулась до суду з позовом про його виселення та зняття з реєстраційного обліку. Відповідачка з самого початку їх проживання відмежувалася від нього одразу після придбання квартири, що ніякої думки про шлюб в неї не було, а була спроба скористатися його довірою та грошовими коштами. Оскільки в діях відповідачки вбачаються ознаки кримінального правопорушення, склад якого передбачений ч.3 ст.190 КК України, він звернувся до Першотравенського MB ГУМВС України в Дніпропетровської області із заявою про притягнення останньої до кримінальної відповідальності. Після проведеної перевірки орган досудового слідства прийшов до висновку, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку. Вважає, що відповідачка придбала майно за його рахунок без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) шляхом омани та зловживання довірою. Розглядаючи апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року у справі за його позовом до [PERSON], третя особа: ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу за договором позики, Апеляційний суд Дніпропетровської області в своєму рішенні від 02 грудня 2014 року зазначив, що колегія суддів вважає, що звернувшись до суду з вимогами про стягнення переданої відповідачу суми в розмірі 58 400 гри., позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки договір позики між сторонами не укладався, а за наведених ним підстав він може звернутися до суду з вимогами в порядку ст.1212 ЦК України про повернення безпідставно набутих коштів. Зазначене рішення апеляційного суду набрало чинності. Згідно вимогам ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому вважає, що договір позики між ним та відповідачкою не укладався і він має право на судовий захист своїх порушених прав на підставі ст. 1212 ЦК України. Вважає, що факт отримання від нього грошових коштів відповідачкою [PERSON] може бути доказаний в судовому розгляді справи повністю, усна домовленість між ними підтверджується перерахованими грошовими коштами, а незгода відповідачки повернути гроші є не чим іншим як спробою збрехати. [PERSON] передав відповідачці [PERSON] всі гроші в сумі 59 305 гри. 00 коп. 08 листопада 2011 року, а почав вимагати їх повернення 07 січня 2013 року, тому часом порушення його законних прав і інтересів та виникнення зобовязання відповідача повернути грошові кошти слід вважати 07 січня 2013 року. Згідно вимогам статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прост\-рочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. За даними Державної служби статистики України індекс інфляції на всієї території України (окрім тимчасово окупованої території АР Криму, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) з січня 2013 року до даного часу складає 166,1 % (100,2 + 99,9 + 100,0 + 100,0 + 100,1 + 100,0 + 99,9 + 99,3 + 100,0 + 100,4 + 100,2 + 100,5 + 124,9 + 140,7 ), тобто сума грошей в розмірі 59 305 грн. 00 коп. з урахуванням індексу інфляції з січня 2013 року на даний час складає 98 505 грн. 60 коп. (59 305 грн. 00 коп. х 166,1%). (зведена таблиця індексів інфляції з 2000 до 2015 роки за даними Держслужби статистики України додається). Час прострочення виконання грошового зобовязання складає 32 місяця (з 07 січня 2013 року до 07 вересня 2015 року), або 2,666 років. За кожний рік прострочення виконання грошового зобовязання боржник повинний сплатити йому три відсотки річних від простроченої суми, що складає 7 878 грн. 47 коп. (98 505 грн. 60 коп. х 2,666 роки х 3 %). Крім того, відповідно до ч.3 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного набуття або збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний платити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізични\-ми особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами вста\-новлюється договором, законом чи іншим актом цивільного законодавства. Оскільки глава 83 ЦК України не визначає конкретний розмір процентів за ко\-ристування чужими грошовими коштами, то відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України він регулюється тими правовими нормами цього Кодексу, що регулюють подібні за зміс\-том цивільні відносини ( аналогія закону). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на отримання з позичальника проценти на суму позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час передачі грошей відповідачці вони не домовлялись про розмір процентів на суму грошей, тому цей розмір встановлюється на рівні облікової ставки Нацбанку України. Оскільки відповідачка отримала від нього гроші 08 листопада 2011 року, то вважається, що вона користується чужими грошима з 08 листопада 2011 року до даного часу. За даними Національного банку України облікова ставка з 10 серпня 2010 року до 23 березня 2012 року становила 7,75%; з 23 березня 2012 року до 10 червня 2013 року становила 7,5 %; з 10 червня 2013 року до 13 серпня 2013 року становила 7,0%; з 13 серпня 2013 року до 15 квітня 2014 року становила 6,5%; з 15 квітня 2014 року до 17 липня 2014 року становила 9,5%; з 17 липня 2014 року до 13 листопада 2014 року становила 12,5%; з 13 листопада 2014 року до 06 лютого 2015 року становила 14%; з 06 лютого 2015 року до 04 березня 2015 року становила 19,5%; з 04 березня 2015 року до даного часу становить 30,0% річних. Розрахунок процентів на суму позики з 08 листопада 2011 року до даного часу: -станом на 08 листопада 2011 року до 23 березня 2012 року - 59 305 грн. 00 коп. х 7,75% = 4 596 грн. 14 коп.; (загальна сума, що підлягає поверненню за цей період складає - 59 305 грн. 00 коп. + 4 596 грн. 14 коп. = 63 901 грн. 14 коп.); -станом на 23 березня 2012 року до 10 червня 2013 року - 63 901 грн. 14 коп. х 7,5% = 4 792 грн. 58 коп.; ( загальна сума, що підлягає поверненню в цей період - 63 901 грн. 14 коп. + 4 792 грн. 58 коп. = 68 693 грн. 72 коп.); -станом на 10 червня 2013 року до 13 серпня 2013 року - 68 693 грн. 72 коп. х 7,0% = 4 808 грн. 56 коп.; ( загальна сума, що підлягає поверненню в цей період складає - 68 693 грн. 72 коп. + 4 808 грн. 56 коп. = 73 502 грн. 28 коп.); -станом на 13 серпня 2013 року до 15 квітня 2014 року - 73 502 грн. 28 коп. х 6,5% = 4 777 грн. 65 коп.; ( загальна сума, що підлягає поверненню в цей період складає - 73 502 грн. 28 коп. + 4 777 грн. 65 коп. = 78 279 грн. 93 коп.); -станом на 15 квітня 2014 року до 17 липня 2014 року - 78 279 грн. 93 коп. х 9,5 % = 7 436 грн. 59 коп.; ( загальна сума, що підлягає поверненню в цей період складає - 78 279 грн. 93 коп. + 7 436 грн. 59 коп. = 85 716 грн. 52 коп.); -станом на 17 липня 2014 року до 13 листопада 2014 року - 85 716 грн. 52 коп. х 12,5% = 10 714 грн. 56 коп.; (загальна сума, що підлягає поверненню в цей період - 85 716 грн. 52 коп. + 10 714 грн. 56 коп. = 96 431 грн. 08 коп.); -станом на 13 листопада 2014 року до 06 лютого 2015 року - 96 431 грн. 08 коп. х 14,0 % = 13 500 грн. 35 коп.; (загальна сума, що підлягає поверненню в цей період - 96 431 грн. 08 коп. + 13 500 грн. 35 коп. = 109 931 грн. 43 коп.); -станом на 06 лютого 2015 року до 04 березня 2015 року - 109 931 грн. 43 коп. х 19,5% = 21 436 грн. 63 коп.; (загальна сума, що підлягає поверненню в цей період - 109 931 грн. 43 коп. + 21 436 грн. 63 коп. = 131 368 грн. 06 коп.); -станом на 04 березня 2015 року до даного часу - 131 368 грн. 06 коп. х 30,0% = 39 410 грн. 41 коп.; (загальна сума, що підлягає поверненню в даний час - 131 368 грн. 06 коп. + 39 410 грн. 41 коп. = 170 778 грн. 47 коп.). Таким чином, з урахуванням індексів інфляції та процентів на суму позики відповідачка повинна повернути йому грошові кошти в сумі 170 778 грн. 47 коп., а також три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 7 878 грн. 47 коп., а всього грошові кошти на загальну суму 178 656 грн. 94 коп. Цей розмір грошових кошт сумірний з розміром позики на даний час. Так, станом на 08 листопада 2011 року за офіційним курсом НБУ один долар США рівнявся 7,980700 грн., тобто 59 305 грн. 00 коп. дорівнювались 7 431, 05 доларів США. Станом на 25 серпня 2015 року за офіційним курсом НБУ один долар США рівняється 22 грн. 09 коп., тобто 170 778 грн. 47 коп. дорівнюється 7 731, 03 доларів США. Вважає, що його права були порушені відповідачем 07 січня 2013 року, коли за його вимогою повинна була повернути гроші. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починаєть\-ся від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зо\-бовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої ви\-моги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В даному випадку він звернувся до відповідачки з вимогою повернути грошові кошти 07 січня 2013 року, тому, в даному випадку перебіг позовної давності почався з 07 січня 2013 року, до суду з позовом він звернувся у серпні 2015 року, тобто до спливу загальної позовної давності, тому вважає, що не пропустив встановлений законом строк позовної давності. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 178 656,94 гривень та 7 878,47 гривень за прострочення грошового зобовязання, та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що він займав [PERSON] грошові кошти на придбання квартири, але розписки з неї він не брав, оскільки вірив їй на слово. [PERSON] був присутній при оформленні договору купівлі-продажу квартири у приватного нотаріуса, в якості охоронця, як він вважає. У придбаній квартирі вони з відповідачкою проживали разом. В спірній квартирі він власноруч робив ремонт. Також він придбав холодильник та телевізор, які на даний час знаходяться у користуванні відповідачки. [PERSON] під час сумісного проживання постійно користувалась його зарплатною карткою. Спірну квартиру він оформив на відповідачку, оскільки вона постійно умовляла його це зробити, так як на той час він мав не погашений кредит. Крім того [PERSON] казала, що у нього багато спадкоємців, тому він все переписав на неї. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення відповідно до яких, вищезазначену позовну заяву вважає такою, що суперечить дійсності, та взагалі нормам моралі, чесності та діючому законодавству України з наступних підстав. Позивач дав назву своїй позовній заяві «про повернення безпідставно набутого майна» та посилається на ст.1212 ЦК України, але у цій статті йдеться про набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, але позивач перераховував кошти на рахунок відповідача свідомо, без аби якого тиску та обману. Позивач неодноразово заявляв про те, що перерахування коштів на її рахунок це подарунок, тобто згідно ст.717 ЦК України одна сторона (дарувальник) передає іншій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність, а у ст.718 ЦК України вказано, що предметом договору дарування можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та інші цінності. При укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі 16.11.2011 року за №93423 були присутні як нотаріус, продавець квартири [PERSON], так і позивач, у присутності яких були розяснені наслідки укладення угоди та відсутність прав позивача на вказану квартиру, про що [PERSON] дав згоду та пояснив, що йому все зрозуміло і ніяких претензій ні до кого він не має. Ще одним мотивом перерахування грошей на її рахунок, позивач підкреслював факт того, що у нього багато боргів перед банками за кредитними договорами і щоб банки не стягнули ці кошти, він їх і перерахував, тобто в цілях невиконання умов кредитних договорів. Виходячи з вищенаведеного, положення ст.ст.1212-1215 ЦК України ніяк не можуть бути застосовані, так як у відповідача були усякі правові підстави для прийняття перерахованих коштів та розпорядження ними. Крім того, слід звернути увагу на застосування позовної давності, а згідно ст.257 ЦК України, у даному випадку вона становить 3 роки, а її перебіг починається у відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а виходячи зі змісту позову позивач довідався про порушення свого права у жовтні 2011 року, а звертається до суду тільки 25.08.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання 22 лютого 2016 року позивач та представник відповідача [PERSON] не зявилися надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на підставі пояснень сторін та свідків по справі, письмових матеріалів справи, та ухвалити відповідне рішення згідно чинного законодавства України. Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини. 01 грудня 2015 року відповідач по справі [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] ( копія свідоцтва про шлюб І-КИ №327412, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 01 грудня 2015 року). Згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] за період з 01 січня 2006 року по 10 грудня 2013 року в ПАТ КБ "ПриватБанк" 08 листопада 2011 року йому було видано з вкладу SAMDN8000**** ****8853 грошові кошти в сумі 43 872,03 гривні. Крім того з банківського рахунку позивача в ПАТ КБ "ПриватБанк" SAMDN4700**** ****3335 08 листопада 2011 року було переказано грошові кошти в сумі 1 415,89 євро. Випискою по банківському рахунку №2635**** ****0859 [PERSON] в ПАТ КБ "ПриватБанк" за період з 01 липня 2008 року по 17 липня 2013 року підтверджується, що на її рахунок 08 листопада 2011 року було переказано грошові кошти в розмірі 15 433,00 гривень та 43 872,00 гривні. Квитанціями ПАТ КБ "ПриватБанк" від 08 листопада 2011 року підтверджується, що банк видав [PERSON] грошові кошти з її рахунку в сумі 43 872,03 гривні та 15 433,20 гривень. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначену квартиру за 58 400 гривень. Згідно виписки з фінансово-особового рахунку наданого ПП «Комунальщик-4» в квартирі [ADDRESS] позивач [PERSON] зареєстрований з 04 жовтня 2012 року як співмешканець власника квартири [PERSON], яка зареєстрована у вказаній квартирі з 01 жовтня 2012 року. В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 59584,00 гривні. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року позов [PERSON]А було задоволено в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на його користь 59\~924 гривні. Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 02 грудня 2014 року скасував зазначене вище рішення Першотравенського міського суду в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовив. Згідно ухвали ВССУ від 26 лютого 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року було залишено без змін. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його товаришем. Працюючи на шахті, він довгий час збирав грошові кошти на придбання собі житла у місті Першотравенську. Грошові кошти він клав на рахунок в банку. У спірній квартирі [ADDRESS], яка була придбана [PERSON] та його співмешканкою [PERSON] він допомагав робити ремонт. На той момент він вважав, що придбана квартира є власністю [PERSON]. Пізніше, коли [PERSON] вигнала зі спірної квартири [PERSON], він дізнався, що вищезазначена квартира є власністю відповідача. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він [PERSON] знає приблизно пять років, вони є товаришами. [PERSON] він неодноразово чув, що він збирає грошові кошти на придбання свого житла у місті Першотравенську. Пізніше, коли [PERSON] зібрав потрібну суму, він неодноразово ходив з ним вибирати квартиру, тому він вважав, що спірна квартира належить [PERSON]. Одного разу він прийшов у гості до [PERSON], подивитись ремонт. Вдома був [PERSON] та донька його цивільної дружини. Коли вони пили чай на кухні, дочка цивільної дружини [PERSON], почала виганяти його з квартири, [PERSON] заступився за нього, але остання почала дзвонити своїй матері, а пізніше дзвонила до міліції. Крім того, у 2013 році, за декілька днів до відпустки [PERSON], його з квартири вигнала цивільна дружина, та замінила замки. Декілька днів [PERSON] жив у нього, а потім на своєму огороді, так як йому нікуди було йти. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його рідним братом. [PERSON] довгий час працював на шахті, та жив за рахунок своїх батьків. Свою заробітну платню [PERSON] відкладав на придбання житла у місті Першотравенську. На той час [PERSON] жила та працювала у школі в селі Коханівка вчителькою, була доброзичливою людиною, спілкувалась зі всіма. Сергій з [PERSON] жили як друзі. Коли [PERSON] придбав квартиру у місті Першотравенську, він допомагав роботи ремонт. [PERSON] при купівлі квартири оформив її на [PERSON] він не знає, та пояснити не може. Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. В той же час, відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як свідчить аналіз матеріалів справи та стверджено позивачем у позовній заяві він знаючи відповідачку [PERSON] більше трьох років добровільно передав їй кошти в сумі 59305,00 гривень для придбання нею квартири в м.Першотравенську Дніпропетровської області, сам приймав участь у пошуках зазначеної квартири та був присутнім при укладанні договору купівлі-продажу, так як бажав продовжити спільне проживання з відповідачкою в зазначеній квартирі однією сімєю та зареєструвати з нею шлюб. Гроші були перераховані [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] добровільно без будь-яких умов та строків їх повернення. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач не довів та не подав суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач безпідставно заволоділа грошовими коштами у розмірі 59305,00 гривень суд робить висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними і до них не можливо застосувати ст.1212 ЦК України.

Outcome: dismissed