Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

21 грудня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, а [INFO] в них народився син - [PERSON] . З відповідачем вона не проживає вже більше 6 років, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між ними розірвано. За рішенням Тарутинського районного суду Одеської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні. Проте, жодної сплати аліментів відповідач не здійснював. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням. Сину вже сім років, він не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник адвокат Власенко Л.В. позов підтримали, просили його задовольнити, надали згоду на заочний розгляд справи. Малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає з мамою, бабусею та дідусем. Батька не пам`ятає, ніколи його не бачив, не спілкується з ним, батько не вітає з днем народження. Представник органу опіки та піклування і служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Стоянова Т.А. позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи тим, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріально не забезпечує, не піклується про нього. Представник Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився. Відповідачу [PERSON] судові повістки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень він отримав виклики до суду на 10 березня 2021 року на 09:00 годину та на 05 квітня на 11:00 годину (а.с. 50, 63). Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 56). Отже, відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не подав відзиву, а позивачка погодилась на заочний розгляд справи. За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про наявність умов для заочного розгляду даної справи та ухвалив заочне рішення. Вислухавши позивачку та її представника, думку малолітньої дитини, представника органу опіки та піклування та служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку про задоволенню позову з таких підстав. Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці 4 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26 квітня 2001 року визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Ст.51 Конституції України та ст. ст.151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 березня 2014 року вбачається, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З довідки Міняйлівської сільської ради Саратського району Одеської області від 23 червня 2020 року за № 128 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований на території сільської ради за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає (а.с. 20). Згідно характеристики Міняйлівської сільської ради Саратського району Одеської області, відповідач [PERSON] за період проживання на території сільської ради зарекомендував себе посередньо. Зареєстрован по [ADDRESS] , але фактично проживає по [ADDRESS] зі співмешканкою [PERSON] , з якою мають спільну дочку. З лютого 2020 року його місцезнаходження невідоме. В громадських місцях веде себе скромно, спиртними напоями не зловживає, постійної роботи не має. Зі сторони мешканців села скарг не надходило (а.с. 21). Як зазначено в акті обстеження житлово-побутових умов житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зі слів матері зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає з 2016 року. Зі своєю співмешканкою та дочкою проживав по [ADDRESS] . На даний час матері невідоме його місцезнаходження. З лютого 2020 року він в с. Міняйлівка не проживає (а.с.22). З довідки КП Саратська центральна районна лікарня Саратської районної ради Одеської області від 14.12.2020 року, вбачається, що [PERSON] у лікаря психіатра на диспансерному обліку не перебуває (а.с.23). Відповідно до довідок Миколаївської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 02.09.2020 року за № 687, 688, позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні (а.с. 15, 16). З акту обстеження житлово-побутових умов житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] в будинку її батьків. Зі слів матері батько у вихованні дитини участі не приймає. У дитини є місце для сну та відпочинку, територія навколо приміщення безпечна для дитини. У поміщенні дотримаються санітарно-гігієнічних норм. Мати сама виховує дитину (а.с. 13-14). З довідки від 02.09.2020 року за № 25 та характеристики Миколаївського НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад" вбачається, що [PERSON] відвідує старшу групу дитячого садку "Сонечко". У дитячий садок дитину приводить і забирає мати. Взаємини між дитиною і матір`ю доброзичливі. Дитині приділяється багато уваги, [PERSON] завжди одягнений за сезоном, охайний. Упродовж відвідування дошкільного закладу [PERSON] показав себе як вихований, зацікавлений та дружелюбний хлопчик. За період відвідування дитиною дитячого садку з батьком не знайомі, у вихованні дитини він участі не приймає (а.с.18). Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою та її батьками. Останній раз вона бачила відповідача на хрестинах [PERSON] у 2014 році. Після того він до сина не приїздив. Позивачка виховує дитину сама. Свідок [PERSON] дав суду аналогічні пояснення. З розрахунку заборгованості за аліментами вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа за № 514/1580/16-ц від 10.02.2017 року, виданого Тарутинським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість за період з 088.12.2017 року по 30.11.2020 року складає 48972 гривні 93 копійки (а.с. 24). Згідно письмовому висновку Саратської районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини, відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Судом встановлено, що відповідач не піклується про сина, не забезпечує його матеріально, не цікавиться його долею, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому з метою дотримання найкращих інтересів дитини відповідача належить позбавити батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved