Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом до Коростишівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (гараж). В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що у 2010 р. ФОП [PERSON] , який має ліцензію на проведення робіт із землеустрою за замовленням позивача виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території [ADDRESS] із земель запасу Коростишівської міської ради загальною площею 0,0030 га. Рішенням Коростишівської міської ради від 23.12.2011 р. № 265 земельна ділянка була надана позивачу у приватну власність для будівництва та обслуговування гаражу. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 500631 позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0030 га (кадастровий номер 1822510100:01:016:0215, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування гаража. Ліцензійним суб`єктом господарювання - ПП "Здобуток" було видано містобудівне обгрунтування будівництва гаража за адресою [ADDRESS] та в подальшому було розроблено проект будівництва. ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" 02.06.2017 було видано технічні умови № ТЖО-14571 стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок гаража та гараж було приєднано до енергомережі. Під час розроблення та отримання документів на будівництво гаража, без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт до органу державного архітектурно будівельного контролю позивачем у 2017 р. було самочинно збудовано капітальну споруду - гараж. В червні 2019 р. позивач звернувся до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Коростишівської міської ради з заявою про проведення перевірки будівництва та введення його в експлуатацію, проте йому було відмовлено. 04.07.2019 р. судовим експертом проведено будівельно-технічне обстеження гаража та складено висновок, за результатами якого встановлено, що об`ємно-планувальні та конструктивні рішення будівлі гаража відповідають вимогам будівельно-технічної документації, виконані будівельно-монтажні роботи з будівництва зведених конструктивних елементів гаража забезпечують експлуатаційну надійність будівлі: міцність, стійкість, жорсткість несучих конструкцій, можливість його надійної та безпечної експлуатації. Посилаючись на те, що даний об`єкт будівництва збудований самочинно і не може бути прийнятий в експлуатацію до визнання права власності на самочинне будівництво, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - гараж. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду представник позивача [PERSON] , направив заяву щодо розгляду справи в їх відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач - Коростишівська міська рада у судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду направили заяву, в якій просять справу розглядати без участі їх представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 500631 [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0030 га (кадастровий номер 1822510100:01:016:0215), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування гаража. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1822500010025-18 ( а.с. 34). Ліцензійним суб`єктом господарювання - ПП "Здобуток" в 2016 було видано містобудівне обгрунтування будівництва гаража за адресою [ADDRESS] та в подальшому було розроблено проект будівництва гаража за вищевказаною адресою ( а.с. 12-26). ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" 02.06.2017 позивачу було видано технічні умови № ТЖО-14571 стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок гаража та гараж було приєднано до енергомережі ( а.с. 27,32-33). Згідно даних технічного паспорта на гараж за адресою [ADDRESS] , що виданий 07.06.2019 сертифікованою організацією ПФ "Юртекс" слідує, що гараж літ.А площею 25,8 кв.м, з надбудовою над гаражем літньою кімнатою площею 15,8 кв.м., а всього загальною площею 41,6 кв.м. ( а.с. 35-37). Зі змісту роз`яснень від 15.07.2019 за № 07-11/109/19, наданих позивачу відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Коростишівської міської ради, самовільно збудований гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягає прийняттю в експлуатацію лише після визнання права власності на нього у судовому порядку ( а.с. 58). Частиною 2 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ч.1 та 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З висновку судового експерта Свістунова І.С. № 740/07-2019 складеного за результатами проведення будівельно-технічного дослідження слідує, що об`ємно-планувальні та конструктивні рішення будівлі гаража, загальною площею 41,6 кв.м. по [ADDRESS] відповідають вимогам будівельно-технічної документації, виконані будівельно-монтажні роботи з будівництва зведених конструктивних елементів гаража забезпечують експлуатаційну надійність будівлі: міцність, стійкість, жорсткість несучих конструкцій. Якість будівельно-монтажних робіт відповідає вимогам діючих будівельних норм і правил, зокрема ДСТУ-Н- Б В.2.6.-203:2015 та ДСТУ - Н Б А.3.1-23:2013. Гараж, а також технічний стан несучих та огороджуючих конструкцій відповідає вимогам нормативних документів та може безпечно експлуатуватись в межах свого функціонального ( цільового) призначення (а.с. 74-97). Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12 зазначеної вище Постанови також передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів.

Outcome: approved