Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

12.10.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 18 серпня 2016 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №152. Від спільного шлюбу вони мають доньку [PERSON] 2016 року народження. Підставою для розірвання шлюбу є те, що у них з відповідачем відсутній спільний інтерес, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. З відповідачем спільного господарства не ведуть з січня 2017 року, проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу, супечить інтересам позивачки. Наполягає на розірванні шлюбу. 14.12.2020 року позивачка надала до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області заяву, у якій зазначила, що вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення з відповідачем не згодна, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] ". У зв`язку з неможливістю бути присутньою в судовому засіданні, просить суд розглядати справу без її участі. 14.12.2020 року відповідач надав до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, на примирення з позивачкою не згоден. У зв`язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні, просить суд розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 18 серпня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом Серії [NUMBER] про укладення шлюбу виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області. (а.с. 6). Від спільного\~життя сторони\~мають доньку [PERSON] 2016 року народження, що підтверджується ксерокопією свідоцтв про народження (а.с. 7). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, тому суд, вважає що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved