Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Чуднівської РДА та Іванопільської селищної ради про визнання за ним права на земельну частку (пай) без зазначення розміру в порядку розпаювання земель ВАТ "Іванопільське" Чуднівського району, зобов'язавши відповідачів виділити йому земельну ділянку в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 01.10.1991 року по 14.07.1997 року працював у товаристві на різних роботах, звільнившись за власним бажанням, а 18.06.1997 року зазначене товариство отримало Державний акт на право колективної власності на землю, але він безпідставно не був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). При цьому він просить врахувати, що в межах території Іванопільської селищної ради є невитребувані земельні паї колишніх працівників ВАТ "Іванопільське", де є і його частка. Водночас, позивач просить поновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин, так як він про порушення свого права дізнався лише у 2014 році. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Представники відповідачів та третьої особи у судовому засіданні позов визнали. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Стаття 392 ЦК України передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України шляхом визнання прав тощо. Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. З наведеного можливо зробити висновок, що складовими для визначення наявності права на земельну частку (пай) є: членство у підприємстві та включення такої особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Матеріалами справи доведено, що землі, передані товариству в колективну власність відповідно до Державного акта про право колективної власності на землю ВАТ "Іванопільське" від 18.06.1997 року № 1-ЖТ № 000105, на час виникнення спірних правовідносин були розпайовані та передані у приватну власність членам та колишнім членам підприємства, які внесені до списку, що додається до вказаного державного акта. Розмір земельного частки (паю) на території Іванопільської селищної ради із земель колишнього ВАТ "Іванопільське" становить 3,55 умовних кадастрових га, що підтверджується довідкою Відділу Держземагенства у Чуднівському районі від 04.12.2014 року №2187/02/03-14. Отже, позивач має право на земельну частку (пай) в складі земель колишнього ВАТ "Іванопільське", так як на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю 18.06.1997 року [PERSON] працював у товаристві, що підтверджується даними його трудової книжки та наявними у матеріалах справи копіями наказів про його прийняття та звільнення з роботи, але він помилково не був включений у списки, що додаються до державного акта. Представники відповідачів визнають позовні вимоги. Крім того, згідно довідки Іванопільської селищної ради від 20.01.2014 року № 15/02-16, для вказаних цілей передбачений резервний фонд земель. Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток/паїв/", особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку/пай/ в натурі /на місцевості/, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки /паю/ в натурі /на місцевості/. Підставами для виділення земельних ділянок в натурі /на місцевості/ власникам земельних часток /паїв/ є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/, виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Водночас, позивач пропустив передбачений законодавством строк позовної давності, ставлячи питання про його поновлення. Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач обгрунтовує пропуск ним строку позовної давності тим, що він не був повідомлений про збори працівників товариства, де вирішувалося питання про списки пайовиків, а також тим, що він працював поза місцем свого проживання, а тому не мав змоги своєчасно дізнатися про порушення свого права. Відповідачі вказані причини спливу строку позовної давності вважають поважними і суд погоджується із висловленою позицією сторін, поновивши вказаний строк звернення до суду згідно ст. 267 ч. 5 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved