Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 5 грудня 2012 р. до 17 червня 2013 р. перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи прохідником. При звільненні йому не виплачена заробітна плата за квітень, травень 2013 р. в сумі 8 000 грн., компенсація за невикористані відпустки в сумі 4 000 грн., усього 12 000 грн. Невиплатою заробітної плати позивачеві спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 5 000 грн. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8 000 грн., грошову компенсацію за невикористані відпустки в сумі 4 000 грн., а також 5 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 31 березня 2014 р. позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку залишені без розгляду за заявою позивача. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що позивач дійсно працював у відповідача, але на цей час заробітна плата йому у повному обсязі виплачена. Компенсація за невикористані відпустки сплачувалась позивачеві щомісячно разом із заробітною платою. Моральна шкода внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати позивачеві не спричинена. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період з 5 грудня 2012 р. до 17 червня 2013 р. перебував в трудових відносних з Приватним підприємством "ТЕЛІОС ІНВЄСТ", працюючи прохідником. (а.с. 8-13, 19-22). Наказом від 17 червня 2013 р. позивача звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 19). Відповідно до ст. 115 ч. 1 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У відповідності зі ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В порушення зазначених вимог законодавства відповідач у день звільнення позивача не сплатив йому заробітну плату у сумі 6 940 грн. 80 коп. Вказана заборгованість по заробітній платі виплачена позивачеві у березні 2014 р. під час судового розгляду справи. (а.с. 91-94) У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" із змінами, внесеними п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В судовому засіданні встановлено, що відповідач суттєво порушував трудові права позивача, зокрема несвоєчасно виплачував йому заробітну плату, чим порушував вимоги ст. 115, 116 КЗпП. Так, за грудень 2012 р. позивачеві нарахована до виплати заробітна плата в сумі 3 643 грн. 92 коп. (а.с. 65), виплачено: 31 жовтня 2013 р. - 1 457 грн. 57 коп. (а.с. 70-71); за квітень 2013 р. нараховано до виплати 3 904 грн. 20 коп. (а.с. 65), які виплачено 12 березня 2014 р. (а.с. 93-94); за травень 2013 р. нараховано до виплати 3 036 грн. 60 коп. (а.с. 65), які виплачено 17 березня 2014 р. (а.с. 91-92); за червень 2013 р. нараховано до виплати 1 592 грн. 06 коп. (а.с. 65), виплачено: 7 серпня 2013 р. - 796 грн. 03 коп. (а.с. 66-67), 21 серпня 2013 р. - 796 грн. 02 коп. (а.с. 68-69) Порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, виплата її незначними частками за тривалий період призвели до моральних страждань позивача, втрати його нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, глибину моральних страждань позивача внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, ступень порушення його трудових прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши його позов цій частині. Задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не має можливості, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню порушення його трудових прав. Заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні вірогідно встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача, що призвели до його моральних страждань. Суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що відсутня вина відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати, що виключає відповідальність за спричинення моральної шкоди, оскільки це ствердження жодним доказом не підтверджено. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial