Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів з повнолітньої особи на утримання непрацездатного батька. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON], [INFO] являється сином позивача. На даний час відповідач проживає за однією адресою з позивачем, а саме в м.Рахові по вул.Богдана Хмельницького №37 Закарпатської області, однак в окремих житлових приміщеннях цього житлового будинку, з окремим входом до них. На даний час, із-за певних об'єктивних причин та обставин, відповідач, хоч і являється його рідним сином, майже з ним не спілкується, не веде з позивачем спільного господарства, вони не мають спільного бюджету, хоча відповідач проживає в будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, безоплатно користується його житловими та нежитловими приміщеннями, надвірними та господарськими будівлями та прибудовами, користується присадибною земельною ділянкою, тощо. Позивач на даний час перебуває на обліку в Тячівському управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком, інших джерел доходу (прибутку) в нього не має. В січні місяці 2016 року [PERSON] переніс інсульт, внаслідок чого пройшов відповідний курс лікування в Рахівській РЛ Закарпатської області, звідки, після лікування, був виписаний з діагнозом при виписці: гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом. На даний час у позивача, як наслідок перенесеного захворювання, частково обмежені рухи правої руки, правої частини обличчя, загально мозкове мовлення, в зв'язку з чим він потребує сторонньої допомоги, в тому числі матеріальної. У позові [PERSON], діючи в інтересах [PERSON]просив суд винести рішення, яким стягувати із громадянина [PERSON], на його користь, аліменти на утримання позивача в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви та довічно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та показали суду. Позивач [PERSON] є особою пристарілого віку, переніс інсульт, після хвороби потребує сторонньої допомоги, проживає з внуком, який є сином дочки позивача. Пенсії, яку отримує позивач не вистачає йому на забезпечення нормальних умов проживання та закупівлю необхідних ліків. Відповідач, як син позивача, не надає йому жодної матеріальної допомоги, хоча і проживає з ним в одному житловому будинку. Зважаючи на викладене просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та показала суду, що позивач не являється інвалідом, отримує пенсію по віку, окрім відповідача має ще дочку, син якої проживає з ним. Окрім того, відповідач пропонував батьку з свого боку допомогу по забезпеченню продуктами харчування та одягом, однак той відмовився, вимагаючи тільки допомогу грошима. Відповідач ніде не працює, має двох дітей, веде догляд за пристарілою особою, тому не має змоги надавати допомогу на утримання батька. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Згідно із ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-ФМ №382474 від 26 липня 2017 року. Згідно довідки Тячівського об'єднання управління Пенсійного Фонду УЦкраїни в Закарпатській області №411 від 27.07.2017 позивач є пенсіонером за віком. Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого, має два захворювання. Однак, вказана виписка не містить дати її виготовлення, тому суд не в змозі визначити наявність вказаних захворювань на день розгляду справи в суді та їх важкості. У позовній заяві позивачем також зазначено, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №37 по вул.Богдана Хмельницького в м.Рахові, отже він забезпечений майном. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] проживає у власному житловому будинку, є пенсіонером та хворою людиною. Переніс інсульт та потребує матеріальної допомоги. Законодавцем встановлено, що особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність визначено з 1 травня 2017 року в розмірі 1312 грн. З показів позивача, наданих ним у судовому засіданні, він отримує пенсію в розмірі 2500 грн. Таким чином, останній отримує пенсію в розмірі, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги. До аналогічного висновку прийшов Верховний суд України у постанова від 13 квітня 2016 року справа № 6-3066цс15. Твердження позивача про те, що єдиним його доходом є пенсія, за рахунок якої він змушений придбавати харчі, одяг, медикаменти для лікування, оплачувати комунальні послуги не свідчать про недостатність, отримуваної ним пенсії для задоволення вказаних потреб та потребування ним матеріальної допомоги. Окрім того, вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Ухвалі від 08 листопада 2017 року вказав, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Існує всім загальновідома обставина про те, що в Україні діє програма МОЗ України "Доступні ліки ", за якою пенсіонери,інваліди та особи які страждають рядом хронічних захворювань, в тому числі захворюваннями порушення мозкового кровообігу, отримують ліки безкоштовно або з частковою доплатою за рецептом. Вартість ліків повністю або частково оплачує держава. Отже, потреба позивача у додатковій матеріальній допомозі на прожиття від відповідача у зв'язку із недостатністю отримуваного доходу у суді не знайшла свого підтвердження. Суд звертає окрему увагу на те, що згідно довідки виконкому Рахівської міської ради №3562 від 01 серпня 2017 року [PERSON], окрім відповідача, має ще одну дитину, повнолітню доньку [PERSON] - [INFO], яка згідно норм діючого СК України, також повинна надавати батьку допомогу на його утримання. Позивач та його представник не надали суду жодних вагомих аргументів, чому ними не пред'явлено позов і до [PERSON], яка також являється повнолітньою дочкою позивача. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволенню не підлягають. Суд не враховує як підставу у відмові в задоволенні позовних вимог обставини наведені представником відповідача про те. що останній не має такої можливості оскільки має на утриманні двох дітей, ніде не працює, та здійснює догляд за пристарілою особою, оскільки повнолітні дочка, син зобов'язані надавати утримання батькам незалежно від власного статку. Обов'язок дітей не пов'язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У відповідності до ч.4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави. Виходячи з наведеного, судові витрати по даній справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed