Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна 93" (далі - Товариство) та виконавчого комітету Миколаївської міської ради, просила визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дочки [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що за життя її дочка з 24 липня 1992 року по 01 серпня 1994 року працювала на посаді головного бухгалтера комерційного банку "Банк ділового співробітництва". В той же час, з 15 червня 1993 року на підставі договору про сумісну діяльність, укладеного з Товариством, [PERSON] виконувала обов'язки експерта з організації бухгалтерсько-фінансової роботи, а Товариство, в свою чергу, прийняло на себе обов'язок з вирішення питання про виділ їй ([PERSON].) однокімнатної квартири протягом 1993 року - першого півріччя 1994 року за умови своєчасного надходження коштів у розмірі десяти мільйонів карбованців. 15 червня 1993 року розмір грошового зобов'язання був збільшений на підставі додаткової угоди, доплаті підлягала сума в п'ятнадцять мільйонів карбованців. В лютому 1994 року [PERSON] у повному обсязі виконала зобов'язання з внесення грошових коштів за участь у пайовому будівництві та 01 березня 1994 року їй був виданий ордер № 56 на квартиру [ADDRESS]. За невідомих їй (позивачу) причин протягом 1994 - 2006 років [PERSON] не оформила правовстановлюючі документи на спірну квартиру, і тільки 06 квітня 2007 року звернулася до ТОВ "Житло" з замовленням щодо її приватизації, сплативши при цьому 100 грн. 00 коп. 10 липня 2007 року КП ММБТІ був виготовлений технічний паспорт на квартиру. Також у липні 2007 року в [PERSON] з'явились симптоми тяжкої хвороби, яка швидко прогресувала і в березні 2008 року вона потрапила до лікарні з діагнозом: рак третьої стадії. Актом огляду МСЕК № 037417 від 18 липня 2008 року [PERSON] встановлено першу групу інвалідності, а [INFO] року вона померла. За такого, вважаючи, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді долі участі у будівництві спірної квартири а за умови того, що будинок зданий в експлуатацію, позивач просила про задоволення своїх вимог, при цьому також зазначила, що на її звернення з приводу оформлення спадкових прав нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Як на правові підстави позову [PERSON] послалась на ст. 47, 55 Конституції України, ст. 382, 384, 392, 1216, 1218, 1261 та 1268 ЦК України. 04 грудня 2014 року [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій додатково вказала, що станом на дату введення багатоквартирного житлового будинку в експлуатацію (1994 рік) згідно діючих на той час положень ЦК УРСР, Закону України "Про власність", Закону України "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування", Постанови КМУ від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", а також вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 2-24-26, виникнення права власності в [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не залежало від державної реєстрації цього права. В той же час, позивач послалась і на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" згідно якої право власності на житловий будинок виникало з моменту його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Усною ухвалою суду від 23 жовтня 2013 року проведена заміна неналежного відповідача - виконавчого комітету Миколаївської міської ради на належного - Миколаївську міську раду. З огляду на те, що з 11 січня 1996 року ТОВ "Фортуна-93" ліквідоване виконавчим комітетом Миколаївської міської ради у зв'язку з ліквідацією головної організації, даний відповідач виключений з переліку учасників процесу в даній цивільній справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог обставини. Представник Миколаївської міської ради проти позову заперечувала як з тих підстав, що на час смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за нею зареєстроване не було, а тому це нерухоме майно не увійшло до кола її спадщини, так і з тих підстав, що протягом 1992-1994 років правовідносини [PERSON] та ТОВ "Фортуна - 93" не були законодавчо врегульовані, тобто фізичні особи не могли бути стороною у договорі про участь у пайовому будівництві, а тому [PERSON] набула виключно право користування спірної квартирою на підставі виданого їй ордеру, а не право власності на цю квартиру. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З фотокопії трудової книжки [PERSON] слідує, що вона з 24 липня 1992 року по 01 серпня 1994 року працювала на посаді головного бухгалтера філії комерційного банку "Банк ділового співробітництва". В той же час, як слідує з представленої суду копії договору про сумісну діяльність, укладеного 15 червня 1993 року між ТОВ "Фортуна 93" та [PERSON], слідує, що [PERSON] була прийнята Товариством на посаду експерта з організації бухгалтерсько-фінансової роботи з оплатою праці відповідно домовленості та залежно від обсягу виконаної роботи, в свою чергу, Товариство прийняло на себе відповідальність за вирішення питання з виділу [PERSON] однокімнатної квартири в 1993 - першому півріччі 1994 року за умови своєчасного надходження коштів у сумі десять мільйонів карбованців. Додатковою угодою, укладеною між тими самими сторонами 15 червня 1993 року, на підставі листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 58-к від 14 січня 1994 року по запропонованій [PERSON] однокімнатній квартирі [NUMBER], корпус № 13, житловою площею 18,88 кв.м. необхідно доплатити суму у розмірі п'ятнадцять мільйонів карбованців. Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Ленінської районного ради народних депутатів № 47 від 18 березня 1994 року за наслідком розгляду звернень громадян щодо обліку і розподілу житлової площі пунктом другим затверджені списки підприємств і організацій на отримання квартир, викладений у додатку № 1, серед яких значиться працівник ТОВ "Фортуна 93" експерт з бухгалтерсько-фінансової роботи [PERSON] на отримання квартири [NUMBER], житловою площею 18,88 кв.м. Разом з цим, 27 травня 1994 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів прийняте рішення № 293 "Про виділ у власність квартир підприємствам, учасникам дольового будівництва житлового будинку [ADDRESS]", пунктом першим якого затверджено перелік підприємств, організацій та установ дольщиків зазначеного будинку. До переліку підприємств віднесено ТОВ "Фортуна 93" у власність якої виділена, у тому числі, квартира [NUMBER], проектною площею: загальною 42,48 кв.м., житловою 18.88 кв.м. 01 березня 1994 року [PERSON] виданий ордер № 56 на однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 18,88 кв.м. Оцінюючи викладені факти суд виходить з наступного. В силу ст. 12 ЗУ "Про власність" праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно ч. 1 та 2 ст. 15 ЗУ "Про власність" член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Згідно ст. 430 ЦК України за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. Договори про сумісну діяльність між громадянами і соціалістичними організаціями не допускаються. Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Крім того, згідно п. 9 цієї ж постанови суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З викладеного слідує, що договір про сумісну діяльність, укладений 15 червня 1993 року між [PERSON] та ТОВ "Фортуна 93", за своєю правовою природою не являє собою передбаченою діючим станом на 1994 рік законодавством України підставою для набуття права власності на квартиру. За даним договором [PERSON] не може вважатись членом житлового, житлово-будівельного чи іншого кооперативу або товариства, у тому числі за умови повної або часткової сплати оговорених внесків, а тому на час введення будинку в експлуатацію вона не набула і не могла набути права власності на квартиру [ADDRESS]. Крім того, право власності [PERSON] на спірну квартиру виконавчим комітетом Миколаївської міської ради не реєструвалось. З початком захворювання [PERSON] вчинила дії направлені на приватизацію квартири [ADDRESS], зокрема подала до ТОВ "Жилище" заявку про надання послуг з приватизації житла та сплатила 100 грн. коштів за надання таких послуг. На її ([PERSON].) замовлення КП ММБТІ 10 липня 2007 року також був виготовлений технічний паспорт на спірну квартиру. У встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів того, що [PERSON] звернулась до органу приватизації з метою отримання свідоцтва про право власності на житло позивачем суду не представлено. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач у справі, мати [PERSON] - [PERSON], спадщину після смерті дочки прийняла, подавши у встановлений законом шестимісячний строк відповідну заяву до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного суд також не знайшов передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відмова в позові не перешкоджає позивачу звернутись до суду у загальному порядку з позовом про відшкодування витрат, понесених [PERSON] на виконання договору від 15 червня 1993 року. В силу ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають. Разом з цим, за наслідком розгляду справи виходячи з того, що при подачі позову позивач сплатила 107 грн. 30 коп. судового збору, що за діючими на той час ставками становило розмір судового збору з розгляду спорів немайнового характеру, то з позивача на користь держави підлягають додатковому стягненню 107 грн. 30 коп.

Outcome: approved