Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] подав до суду позовну заяву у якій просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 38577 гривень 08 копійок, суму 3 % річних від простроченої суми - 1677 гривень 31 копійку, суму з урахуванням встановленого індексу інфляції від простроченої суми 1928 гривень 85 копійок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 421 гривню 83 копійки витрат понесених на сплату судового збору та 4000 гривень в рахунок відшкодування витрат за адвокатські послуги. У якості підстав позову представник позивача зазначив у позовній заяві, що 14 листопада 2012 року [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] до 14 грудня 2012 року 4000 доларів США за автомобіль „Рено" 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Станом на 28 травня 2014 року відповідач не виконав своє зобов'язання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05 вересня 2014 року позов не визнав та пояснив, що між сторонами був укладений усний договір купівлі - продажу автомобіля. Сторони домовились, що [PERSON] зніме автомобіль з обліку і тоді [PERSON] повністю розрахується. [PERSON] сплатив [PERSON] ще 1000 доларів США гривнями по поточному курсу, а саме перерахував 8262 гривні на карту [PERSON] до 14 грудня 2012 року. В подальшому [PERSON] не сплачував [PERSON] гроші, бо [PERSON] не переоформляв автомобіль. [PERSON] не має на автомобіль жодних документів. [PERSON] визнає, що написав розписку. [PERSON] стверджує, що домовлявся із [PERSON] і їздив в м. Івано-Франківськ щоб оформити автомобіль, але [PERSON] не приїхав. В судове засідання 19 вересня 2014 року [PERSON] не з'явився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що у 2012 році продав [PERSON] автомобіль. Сторони домовились, що автомобіль продається за 11000 доларів США. [PERSON] заплатив [PERSON] 7000 доларів США. В цей же день [PERSON] передав [PERSON] автомобіль, свідоцтво про реєстрацію і ключі. Між сторонами була домовленість, що решту грошей [PERSON] сплатить [PERSON] до Нового року. Протягом кількох днів [PERSON] сплатив ще 8262 гривні. В подальшому [PERSON] казав, що у нього проблеми і просив зачекати з коштами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві та пояснив, що між сторонами в усній формі був укладений договір купівлі - продажу автомобіля. [PERSON] продав , а [PERSON] купив автомобіль. Відповідач лише частково сплатив кошти за автомобіль. Судом були досліджені наступні докази: копія розписки [PERSON] від 14 листопада 2012 року, копія вимоги [PERSON] [PERSON] від 04 листопада 2013 року, копія фіскального чека від 04.11.2013 року виданого УДППЗ „УКРПОШТА", копія опису вкладення у цінний лист 0100111097792 , копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення , виплату поштового переказу №0100111097792, копія вимоги [PERSON] [PERSON] від 28.05.2014 року, копія фіскального чека від 02.06.2014 року виданого УДППЗ „УКРПОШТА", копія опису вкладення у цінний лист 0100117972172, копія договору доручення від 13 березня 2014 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] на ім'я [PERSON] виданого 25.09.2008 року, квитанція №К27/М/66 від 22 серпня 2014 року, копія звіту про виконану роботу до договору доручення від 13.03.2014 року, копія акту виконаних робіт до Договору Доручення від 13.03.2014 року , копія ордеру серії [NUMBER] від 13 березня 2014 року, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу „RENAULT Premium" реєстраційний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 14 листопада 2012 року був укладений в усній формі договір купівлі - продажу автомобіля, згідно якого [PERSON] продав а [PERSON] купив автомобіль „RENAULT Premium” реєстраційний номер [NUMBER]. Сторони домовились про ціну автомобіля в сумі 11000 доларів США. [PERSON] сплатив [PERSON] 7000 доларів США. [PERSON] передав [PERSON] автомобіль. 14 листопада 2012 року [PERSON] написав розписку згідно якої зобов'язався сплатити [PERSON] до 14 грудня 2012 року 4000 доларів США за цей автомобіль. 28 листопада 2012 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] ще 8262 гривні, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.11.2012 року склало 1033,65 доларів США. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами та не заперечуються сторонами. По даний час відповідач не оплатив в повному обсязі куплений ним автомобіль, а саме заборгованість відповідача станом на 14 грудня 2012 року склала 2966,35 долара США. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу купівлі-продажу автомобіля. Згідно розписки від 14 листопада 2012 року остаточна оплата за автомобіль відповідачем мала відбутись в строк до 14 грудня 2012 року. Проте, до вказаної дати та після відповідач, в порушення умов договору та ст.691 Цивільного кодексу України, не оплатив автомобіль за ціною встановленою сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі Цивільний кодекс України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по оплаті товару. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином відповідач порушив передбачене статтею 691 Цивільного кодексу України право позивача на отримання оплати за проданий товар. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Згідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Згідно до позову позивач просить стягнути заборгованість в сумі 38577 гривень 08 копійок основного боргу, 1677 гривень 31 копійку в рахунок 3% річних від простроченої суми. Станом на 19 вересня 2014 року Національним Банком України встановив офіційний курс 1343 гривні 41,31 копійки за 100 доларів США. Таким чином основна заборгованість 2966,35 долара США складає 39850 гривень 34 копійки. Три відсотки річних від простроченої суми складає 1732 гривні 67 копійок. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 38577 гривень в рахунок заборгованості по оплаті за автомобіль та 1677 гривень 31 копійку в рахунок трьох відсотків річних від простроченої суми, як вимагає позивач у позовній заяві. Суд вважає, що у стягненні з відповідача інфляційних втрат слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Тобто за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні. Крім того, згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є безпідставною. Така правова позиція також зазначена Верховним Судом України в ухвалі від 01 вересня 2010 року по справі № 6-3971св10. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] своєчасно виконав свої грошові зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умов договору, а відповідач в порушення ст.60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що він в повному обсязі розрахувався за придбаний автомобіль. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком наявних у справі доказів, досліджених судом, у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач також сплатив 4000 гривень за надання правової допомоги. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на оплату правової допомоги в сумі 4000 гривень слід задовольнити частково, пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.84 ЦПК України та Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У зв'язку із відсутністю законодавства, що регулює норми витрат часу адвокатів на підготовку позовів та матеріалів для подачі позову до суду суд вважає, що даних правовідносин слід застосувати відповідно до ст. 8 ЦК України та ч.7 ст.8 ЦПК України аналогію права. Зокрема, згідно розділу 1 „Міжгалузевих норм чисельності працівників юридичної служби" , затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.2004 року № 108, який встановлює норми часу на виконання робіт працівниками юридичних служб, для підготовки, складання та візування позовної заяви необхідно біля 8 годин. Згідно ст.. 28 Правил адвокатської етики затверджених Установчим З'їздом адвокатів України від 17.11.2012 року гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. З матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON] надавав позивачці правову допомогу, пов'язану із складанням позовної заяви, яка складається з п'яти аркушів. Суд вважає, що складання позову, підготовка та збір необхідних матеріалів вимагала у адвоката [PERSON] не більше 8 годин. Суд також враховує, що адвокат [PERSON] біля 1 години 40 хвилин приймав участь у судових засіданнях. Розмір мінімальної заробітної плати в Україні згідно ст.8 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" у 2014 році становить 1218 гривень. 40 % від 1218 гривень складає, відповідно, 487 гривень 20 копійок. Загальна сума витрат на правову допомогу за згодою позивача і адвоката була визначена в сумі 4000 гривень, що не перевищує граничного розміру таких витрат. З відповідача на користь позивача також слід стягнути кошти в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 192, 525,526, 536,610,611,612,623,625,629,691 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року,

Outcome: partial