Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач у березні 2018 року звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що 23 лютого 2016 року між нею, [PERSON], та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений Договір послуг № 004 (надалі - договір або договір послуг), і на виконання умов договору вона перерахувала аванс в розмірі 12 000, 00 грн. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання з виготовлення, доставки та монтажу меблів не виконав. Позивач просить суд розірвати укладений між нею та відповідачем договір послуг від 23 лютого 2016 року № 004, стягнути з відповідача на свою користь сплачені грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн та судовий збір в розмірі 704,80 грн. Ухвалою суду від 06 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання в приміщенні суду на 19 липня 2018 року о 11 годині 00 хвилин; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 13 липня 2018 року; роз'яснено учасникам справи, що вони можуть отримати інформацію щодо справи, яка розглядається, на веб-сторінці на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною адресою http://sv.ki.court.gov.ua/fair/; в підготовче судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі. Позивач та відповідач у підготовче засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, слухання справи відкладено на 09-00 годину 27.08.2018. Позивач та відповідач у підготовче засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Під час підготовчого засідання по справі судом були виконані всі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, а саме вивчені письмові матеріали справи, з'ясовані фактичні обставини справи, що підлягають з'ясуванню під час судового розгляду, долучені письмові докази. Згідно зі ст. 189, ст. 196-198, ст. 200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 25 жовтня 2018 року на 09 годину 30 хвилин у приміщенні суду, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. У судове засідання з'явився позивач, яка заявлені вимоги підтримала, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак конверти із судовою повісткою повернулись до суду без вручення адресату відповідачу ФОП [PERSON] з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання". Судом встановлено, що позивач подав позов із відомостями про проживання та реєстрацію відповідача за адресою: [ADDRESS]. В частині 7 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам - підприємцям - за адресою місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відомості про проживання відповідача було підтверджено інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 13-15). Отже судом були вчинені усі допустимі заходи з належного повідомлення відповідача за підтвердженою адресою його проживання та місця реєстрації про дату, час і місце судового засідання, у зв'язку з чим суд визнає неявку останнього без поважних причин та на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність Відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2016 року між замовником - [PERSON] та виконавцем - ФОП [PERSON] був укладений Договір послуг № 004 та додатки № 1, № 2 до нього (а. с. 6-8). Відповідно до пункту 1.1. договору послуг відповідач зобов'язувався надати послуги з виготовлення, доставки та монтажу меблів відповідно до додатку № 1 (проект) та додатку № 2 (Специфікація), які є невід'ємними частинами договору, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити надані послуги на умовах та в порядку визначеному Договором. Згідно з пунктом 2.1. Договору його загальна ціна становить 18 000, 00 грн. В пункті 2.3. Договору вставлений обов'язок позивача протягом 10 календарних днів з моменту підписання Договору перерахувати на картковий рахунок відповідача або у вигляді готівкового розрахунку аванс в розмірі 12 000,00 грн. В пункті 2.4. договору відповідач та позивач погодили, що протягом 5 робочих днів після підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг) замовник перераховує на рахунок відповідача 6 000,00 грн. Відповідно до пункту 3.1. договору послуг відповідач зобов'язувався надати позивачу послуги, визначені договором, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання від позивача авансу передбаченого в пункті 2.3. договору. В пункті 3.4. договору послуг встановлено, що датою прийняття наданих послуг вважається дата підписання уповноваженим представником позивача акту виконаних робіт (наданих послуг). В пункті 8.1. договору послуг передбачено, що він набирає чинності з дати його підписання та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. 26 лютого 2016 року ФОП [PERSON], на виконання умов договору, отримав від [PERSON] 12 000,00 грн, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії АААА № 000004 (а. с. 9). Отже відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання за договором послуг до 27 березня 2016 року. Позивач зазначає про те, що відповідач не надав їй зазначені в договорі послуги, порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов'язань. Частиною 1- 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві. Суд, з урахуванням не подання відповідачем відзиву на позов, вважає встановленим той факт, що ФОП [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання за договором послуг з виготовлення, доставки та монтажу меблів відповідно до додатку № 1 (проект) та додатку № 2 (Специфікація) договору . Також судом встановлено, що позивач направила на адресу відповідача лист- претензію з вимогою негайно повернути грошові кошти в сумі 12 000,00 грн або надати в повному обсязі послуги, що є предметом договору (а.с. 10 -12). Відповідач лист -претензію залишив без відповіді та задоволення. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Укладений між позивачем та відповідачем договір послуг за своєю юридичною природою є змішаним договором купівлі-продажу та договору послуг. Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статтею 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Верховного Суду України 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено істотне порушення умов договору, адже після отримання авансу він не передав меблі позивачу в строк встановлений договором послуг, і внаслідок невиконання вказаного зобов'язання позивач позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору - виготовлення, поставки та монтажу меблів, внаслідок чого їй завдано шкоду. Відповідно судом встановлено, що є істотною різниця між тим, на що позивач мала право розраховувати укладаючи договір, і тими цивільними відносинам, що в дійсності існують між позивачем та відповідачем. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 12 000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов'язку платити та виконує функцію попередньої оплати. Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Суд встановив, що відповідач не вчиняв дії щодо виконання взятих на себе зобов'язань з виготовлення, доставки та монтажу меблів, а, отже, аванс підлягає поверненню позивачу. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованим та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. При подані позову позивач сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 37188 від 16 березня 2018 року (а. с. 16). З урахуванням викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8частини першої статті 207 ЦПК.

Outcome: approved