Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дитини. Представник позивачки, в судове засідання не з?явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримує. Із позовних вимог вбачається, що 08.10.2013 року рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області було збільшено розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак до цього часу позивачка не отримує аліменти у зв"язку із злісним ухиленням відповідача від їх сплати. Добровільно допомогу [PERSON] не надає, не зважаючи на те, що позивачка неодноразово до нього зверталася. Станом на 31.03.2016 року заборгованість становить 23500 грн. В зв"язку із невиплатою аліментів на утримання дітей, матеріальне становище позивачки значно погіршилось, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан дітей, тому, враховуючи ці обставини, змушена звертатись до Косівського районного суду про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах та до часу виплати заборгованості, тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з"явився. Згідно довідки виконавчого комітету Косівської міської ради від 09.06.2016 року № 479 (а.с.17), [PERSON] не зареєстрований у місті Косів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, за адресою зазначеною в позовній заяві було одержано судові повістки відповідачем особисто, про що свідчать розписки про вручення поштового повідомлення (а.с.20, 22, 28). Тому слід вважати, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином, у зв"язку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення за наступних підстав: У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.10.2013 року по справі № 347/2443/13-ц (а.с.6-7), розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], збільшено. Однак згідно довідки відділ державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області від 25.04.2016 року № 3363/03-20/05 (а.с.10), заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 31.03.2016 року становить 23500 грн. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відомостей про перебування відповідача на роботі чи його стабільний заробіток суду не надано. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач, як батько неповнолітніх дітей, має можливість отримувати доходи у зв'язку з тим, що не визнаний непрацездатним, і має реальну можливість сплачувати щомісячно аліменти, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від обов'язку сплати аліментів при наявності умов, передбачених ст. ст. 182, 183 СК України. Однак, суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, прийшов до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180, 182, 183 СК України, Закону України „Про охорону дитинства", Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Закону України «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України», Закону України «Про виконавче провадження» та

Outcome: dismissed