Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2013 року до Великопетиського районного суду з позовною заявою про скасування розпорядження голови Великолепетиської районної державної адміністрації №643 від 12.11.2012 року звернувся [PERSON]. В своїй заяві позивач вказав, що 30 березня 2001 року Демидівською сільською радою йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ХС №020120 на загальну площу 18,236 га. Представник позивача зазначає, що наведені факти в позовній заяві не є правдивими, оскільки Демидівська сільська рада не видавала 30 березня 2001 року Державні акти на право приватної власності. Рішенням XII сесії Демидівської сільської ради V скликання від 12 вересня 2000 року "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)" 68-ми громадянам власникам сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) дана згода на виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю). На дане рішення сільської ради було отримано протест прокурора Великолепетиського району №188 від 13.03.2001 року, в якому зазначалось, що дане рішення було прийняте з порушенням чинного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про прокуратуру" Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. На виконання протесту прокурора Великолепетиського району рішенням XV сесії сільської ради п'ятого скликання № 68 від 20 березня 2001 року дане рішення було скасоване та визнане таким, що втратило чинність. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України, який був дійсний на момент отримання державного акта, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Отже, на момент отримання Державного акту (30 березня 2001 року) рішення на підставі якого повинна була передаватися земельна ділянка було скасовано та визнано таким, що втратило чинність. Рішенням XV сесії Демидівської сільської ради п'ятого скликання № 66 від 20 березня 2001 року затверджено нову схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) для передачі їх в натурі власникам сертифікатів. Рішенням XV сесії сільської ради п'ятого скликання №68 від 20 березня 2001 року Позивачу (п.1, п.3 додатку) було дана згода на виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) відповідно нової схеми поділу земель колективної власності. Враховуючи вищевикладене [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку, і жодна з посадових осіб сільської ради не видавала даного Державного акту на право приватної власності на землю. Державний акт позивача не зареєстровано у встановленому законом порядку, отже він не є правовим документом, та не має правових наслідків. Позивач просить суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ХС №020120, та стягнути з [PERSON] на користь Демидівської сільської ради на р/р 35416003047456 УДКСУ у Великолепетиському районі Херсонської області МФО 852010, код ЄДРПОУ 04526383 чудовий збір у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача Новак В.М. позов підтримав, та просить суд його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що що свій Державний акт він отримав у сільській раді, але чому він не зареєстрований у книзі реєстрації державних актів йому не відомо. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, на початку 2000 років вона працювала у Великолепетиському відділі земельних ресурсів. Державний акт виданий [PERSON]. не зареєстрований і не має юридичної сили, тому що коли він його отримавув була допущена помилка колишнім головою Демидівської сільської ради [PERSON] Коли виявили помилку то в с. Демидівка зібрали людей з аналогічними державними актами і повідомили, що їхні акти зареєструвати не можливо, і їм треба виготовити нові. Без державної реєстрації Державні акти не дійсні. В той час акти видавали сільські ради, а не відділ земельних ресусів. Земельні ресурси рекомендували людям з такими актами звернутися до суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює секретарем Демидівської сільської ради з 17.10.2010 року, а з 2000 по 2001 рік працювала у сільській раді бухгалтером. Вона була свідком коли [PERSON] видавали Державний акт. Головою сільської ради на той час був [PERSON] - він видав пустий акт, з підписом і печаткою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на даний час вона працює заступником начальника Держземагенства в Великолепетиському районі. У 2002 році вона працювала у селищнійраді і знає, що в той час Державні акти реєстрували землевпорядкини сільських рад. У Державному акті [PERSON] відсутній номер реєстрації. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2000 роках він працював сільським головою Демидівської сільської ради. Зазначив, що він не видавав [PERSON] Дерржавний акт на землю, але в акті дійсно стоїть його підпис та печатка сільської ради. ПП «Поканай» видавав людям пусті Державні акти, а вони під тиском примусили його поставити підписи іпечатки. Бланки Державних актів люди заповнювали самі, записи в журналі реєстрації Державних актів сільської ради не проводилися, але ніяких доказів в підтвердження своїх слів не надав. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ч.2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно абз. 2 ч.2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст.126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, 30 березня 2001 року на підставі рішення №58 від 12.09.2000року Демидівської сільської Ради народних депутатів №53 від 18.08.2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 18,236 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Демидівської сільської ради. Державний акт [PERSON] серії ІІ-ХС № 020120 виданий головою Демидівської сільської Ради народних депутанів, про що зазначено у Державному акті та він скріплений підписом голови [PERSON] та печаткою Демидівської сільської ради, що також підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Як зазначає представник позивача рішення, на підставі якого позивачу було видано державний акт скасовано рішенням тієї ж сільської ради на виконання вимог протесту прокурота. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним, а отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, чи то органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Крім того, абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), передбачень, що при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, а тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт, але представником позивача вказана вимога не заявлена. З вищевикладеного слідує, що рішення №58 від 12.09.2000 року Демидівської сільської Ради народних депутатів про надання відповідачу у приватну власність земельної ділянки, є чинним, так як Демидівська сільська рада відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп не може скасовувати своє попереднє рішення, а тому вказане рішення сільської ради є правовою підставою для набуття відповідачем відповідного права приватної власносі на землю та видачу йому державного акту, що посвідчує таке право. Підпунктом 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку. Таким чином, державний акт відповідача, є лише результатом реалізації прийнятого рішення, і задоволення позовних вимог про визнання недійсним лише державного акту без визнання недійсним й вказаного рішення сільської ради є неприпустимим, оскільки правова підстава виготовлення та видачі державного акту є чинною, і ніким не скасована. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки рішення №58 від 12.09.2000 року Демидівської сільської Ради народних депутатів у передбаченому законом порядку не скасовано, і за таких обставин не має підстав для скасування державного акту [PERSON], а тому позов Демидівської сільської ради задоволенню не підлягає. 27 березня 2014 року апеляційним судом Херсонської області переглянуто справу та вирішено визнати недійсним розпорядження голови Великолепетиської районної державної адміністрації № 643 від 12.11.2012 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності колишнього КСП ім. Основікова Демидівської сільської ради" Згідно ст. 121 Конституції України, ст.ст. 16, 373 Цивільного кодексу України, ст. 78, 125, 126, 140 - 149, 152 Земельного Кодексу України, 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп,

Outcome: dismissed