Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, укладеному 01 лютого 2005 року у виконавчому комітеті Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, який між ними 21 листопада 2014 року розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області №305/1939/2014-ц. В період шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними не склалося, відповідач сам покинув сім"ю, проживає окремо. Після розірвання шлюбу життям сина не цікавиться, на зв"язок ані з нею, ані з дитиною не виходить. Відповідач вже на протязі останніх років вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Всі питання щодо виховання вирішує вона самостійно, повністю опікується над дитиною, виховує та утримує її. Беручи до уваги, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов"язків по вихованню дитини, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, що наносить психологічної травми дитині та з метою правового захисту прав та інтересів дитини просить винести рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітнього: [PERSON], [INFO] та зобов"язати відповідача сплачувати щомісячно на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1000 гривень, до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутня не була. Надала заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та задоволення позову. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] з підстав викладених у висновку від 04.07.2017 за №01.3-18/544. Заслухавши представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволеню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 01 лютого 2005 року у виконавчому комітеті Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, який 21 листопада 2014 року між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі № 305/1939/14-ц. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Довідка видана виконкомом Середньоводянської сільської ради за №157 від 03.02.2016, свідчить про те, що позивач [PERSON] має на своєму утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно висновку орагну опіки та піклування Рахівської РДА від 04.07.2017 за №01.3-18/544, під час розгляду даної цивільної справи працівниками служби у справах дітей здійснено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS]. На момент обстеження з"ясовано, що батько малолітньої дитини виїхав за межі області та створив іншу сім"ю. Малолітній [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні матері [PERSON]. Про місце перебування батька дитини не відомо. На даний час, гр. [PERSON] не цікавиться та не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як це встановлено відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства". Враховуючи наведене орган опіки та піклування Рахівської РДА рекомендує позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 164 СК України в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. З акту обстеження матеріально-побутових умов та довідки № 12-11/54 виданою 19.09.2016 року дирекцією Середньоводянської ЗОШ І-ІІІ ступенів судом достовірно встановлено, що відповідач, [PERSON], як батько малолітнього сина [PERSON], [INFO], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, що необхідно для нормального самоусвідомлення дитини, не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не надає допомоги на матеріальне утримання дитини. Дане свідчить про те, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати дитині, утримувати та належним чином її виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється. Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідачка зобов'язана надавати дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дитини, її матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. Частина 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України передбачає, що особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У матеріалах справи відсутні відомості щодо постійного місця роботи та розміру доходів відповідача, поряд з цим останній в судове засідання не з'явився, жодних доказів та пояснень з цього приводу суду не надав, тому суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд, виходячи із принципу розумності та справедливості, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дитини, а саме те, що вона є малолітньою, не має доходу, матеріальне становище відповідача, який жодних доказів свого матеріального стану чи стану здоров'я, який би підтверджував неможливість сплачувати аліменти на утримання дитини, суду не надав, тому суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання дитини згідно ч.1 ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 18.01.2017 року. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути 640 гривень судового збору. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. У відповідності до ч. 6 ст. 164 Сімейного Кодексу України, рішення суду про позбавлення батьківських прав, після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином, копію даного рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до Рахівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Закарпатській області, для відома в частині позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved