Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У липні 2015 року ПАТ "СК "Арсенал Страхування" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 11.05.2014 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «БМВ» д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ "СК "Арсенал Страхування", згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №1911/13-Т/К/03. Відповідно до платіжних дорученнь №11176 від 29.05.2014 року, №16026 від 14.07.2014 року та №24267 від 28.10.2014 року позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля «БМВ» д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 94 997 грн. 08 коп. З огляду на викладене, ПАТ "СК "Арсенал Страхування" просить суд стягнути з [PERSON] вказану шкоду у порядку регресу. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], 11.05.2014 року о 13.15 год., керуючи автомобілем "Лексус" д.н.з. [NUMBER] по вул. Дніпровська набережна, 14-А в м.Києві, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем "БМВ" д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20.06.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.11). Автомобіль "БМВ" д.н.з. [NUMBER] було застраховано [PERSON] в ПАТ "СК "Арсенал Страхування", згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №1911/13-Т/К/03 від 10.12.2013 року з терміном дії з 12.12.2013 року до 11.12.2014 року (а.с.4-7). Згідно страхових актів №1911/13-Т/К/03-1 від 02.06.2014 року, №1911/13-Т/К/03-1-2 від 10.07.2014 року та №1911/13-Т/К/03-1-3 від 27.10.2014 року пошкодження транспортного засобу "БМВ" д.н.з. [NUMBER] визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 94 997 грн. 08 коп. (а.с.36-38) Позивач у справі згідно платіжних дорученнь №11176 від 29.05.2014 року, №16026 від 14.07.2014 року та №24267 від 28.10.2014 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу "БМВ" д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 94 997 грн. 08 коп. (а.с.39-41). Згідно відповіді з адресно-довідникового підрозділу ГУДМС м.Києва від 12.08.2015 року [PERSON] змінила прізвище на "Рудяченко" (а.с.47). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved