Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду 14.07.2014 з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON]О, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.04.2015 позов задоволено частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-701/407/2008 від 11 липня 2008 року в розмірі 6 725 481,18 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], що належать відповідачам на праві власності: 3/4 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 14.01.1994 року за р.№9-94-2675, зареєстрованого ХМБТІ р.№П-9-1804; 1/4 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.06.2008 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою р.№2-2861, зареєстрованого ХМБТІ р.№23685993, номер запису П-9-1804, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством "ОТП банк" (03618, м. Київ, вул. Фізкультури, 28 д, М ФО 300528) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, в тому числі з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. 11.04.2016 представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 29.04.2015. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.07.2016 вищевказане заочне рішення від 29.04.2015 скасовано, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, а також відсутність звіту про оцінку іпотечного майна на момент ухвалення рішення та інші обставини, на які посилається відповідач. 29.11.2017 позивач, ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з уточненням позовних вимог, які прийняті судом та ухвалою від 07.02.2018 надано відповідачам строк для надання відзиву. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в обґрунтування уточненого позову зазначила, що 11 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-701/407/2008, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 60900,00 доларів США, строком до 11 липня 2023 року, на умовах, викладених в договорі. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 60900,00 доларів США. Але відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку із чим, станом на 20.04.2017 року утворилася заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором в розмірі 59876, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.04.2017 складає 1 603903, 32 грн. Станом на 20.04.2017 загальна заборгованість відповідача по нарахованим та не сплаченим відсоткам за кредитним договором складає 7 034, 44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 188 432, 12 грн. За несвоєчасне повернення кредиту, згідно п. 3.1.1. частини 2 кредитного договору, нарахована пеня за один рік (20.04.2016 по 20.04.2017) в розмірі 6 542 024, 47 грн. 29.06.2010 згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № ML-701/407/2008 від 11.07.2008. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON]О, [PERSON] було укладено договір іпотеки №PML-701/407/2008 від 11 липня 2008 року, згідно якого відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить їм на праві власності: [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 14.01.1994 року за реєстровим № 9-94-2675. зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризація 31.01.0944 року за р. П-9-1804; ? частина вищевказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.06.2008 року першою Харківською державною нотаріальною конторою за р.№ 2-2861, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25.06.2008 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19316747. реєстраційний № 23685993. номер запису : П-9-1804 в книзі 1. Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, позивач має право вимагати звернути стягнення на предмет іпотеки, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість всього у сумі 8 334 359,91 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-701/407/2008 від 11.07.2008 у розмірі 8 334 359,91 грн. шляхом надання ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки в органах нотаріату та місцевого самоврядування, та здійснення їх реєстрації, та реєстрації права власності на підставі вказаних документів, отримання технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою розташування предмета іпотеки, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо, за початковою ціною визначеною субєктом оціночної діяльності ТОВ «Альянс» в розмірі 699 881, 00 грн.; з метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки: квартиру № 54 в місті Харків, проспект Гагаріна, буд. 48, що належить відповідачам в управління ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» на період її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, виселити всіх осіб, які зареєстровані або проживають за адресою: [INFO] із зняттям з реєстраційного обліку, стягнути з відповідачів судовий збір. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, сього числа в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні 07.12.2016 надав заперечення на позов про виселення з житлового приміщення, в яких зазначив, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів з квартири (предмета іпотеки) необґрунтовані, оскільки не відповідають вимогам ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідачі не з'явилася в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом, про що свідчить зворотне судове повідомлення, з відміткою «за закінченням строку зберігання. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між ВАТ «ОТП Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-701/407/2008, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 60900,00 доларів США, строком до 11 липня 2023 року, на умовах, викладених в договорі (а.с. 7-10 т.1). Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 60900,00 доларів США. Але відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 24.03.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 6725481,18 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-701/407/2008 станом на 20.04.2017 (а.с. 87 т.2). Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON]О, [PERSON] було укладено договір іпотеки №PML-701/407/2008 від 11 липня 2008 року, згідно якого відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить їм на праві власності: [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 14.01.1994 року за реєстровим № 9-94-2675. зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризація 31.01.0944 року за р. П-9-1804; ? частина вищевказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.06.2008 року першою Харківською державною нотаріальною конторою за р.№ 2-2861, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25.06.2008 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19316747. реєстраційний № 23685993. номер запису: П-9-1804 в книзі 1 (а.с. 11-14 т.1), (а.с. 30-31 т.2). 29.06.2010 згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № ML-701/407/2008 від 11.07.2008 (а.с. 27-29 т.1). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику/грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України /ст. 1050 ЦК України/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.ст.611, 629 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.550, 624, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, та підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. В порушення умов зазначеного договору відповідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 20.04.2017 року утворилася заборгованість в загальній сумі 8 334 359, 91 грн., з яких: - заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором в розмірі 59 876, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.04.2017 складає 1 603 903, 32 грн.; - заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам за кредитним договором складає 7 034, 44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 188 432, 12 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту, згідно п. 3.1.1. частини 2 кредитного договору, нарахована пеня за один рік (20.04.2016 по 20.04.2017) в розмірі 6 542 024, 47 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 [PERSON] на користь позивача борг в загальній сумі 8 334 359, 91 грн. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку». В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами було укладено договір іпотеки від 11.07.2008, згідно якого відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить відповідачам на праві власності (а.с. 11-14). Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 6 Договору іпотеки від 11.07.2008, у разі невиконання або неналежне виконання Іпотекодавцями основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1. ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Договором іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавці надають іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Щодо мораторію на іпотечне майно (Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року) про що заявляв представник відповідачів, який 07.06.2014 року набрав чинності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Суд задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України, викладених в ухвалі від 23.09.2015 р. відповідно до якої поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстроченням виконання зобовязання. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України "Про мораторій" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, тому не може бути підставою для відмови в позові, а є правою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Також позивач надав звіт № 4881 про оцінку вартості двокімнатної квартири № 54, загальною площею 58,3 кв. м.. житловою 33,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків. п-т. Гагаріна, 48, що належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з висновку про вартість майна ринкова вартість вищезазначеної квартири складає 699 881( шістсот девяносто девять тисяч вісімсот вісімдесят одна гривень), звіт знаходиться в матеріалах справи (а.с. 88-109 т.2). На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, в тому числі з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Вирішуючи питання щодо частини вимог про передання в управління позивачу предмету іпотеки шляхом надання йому права обладнати предмет іпотеки охоронними пристроям, зміною замків, а також укладення договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, суд виходить з того, що позивачем не доведена необхідність вчинення таких дій, не надано доказів, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі будуть вчиняти дії, які зроблять неможливим проведення дій для реалізації іпотечного майна. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. У правових позиціях, що висловлені Верховним Судом України при розгляді цивільних справ №6-39цс15 та №6-447цс15, вказано, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Тож, частиною 2 статті 109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило неможливості виселення громадян з жилих приміщень без надання іншого постійного жилого приміщення. Як встановлено матеріалами справи, іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, отже даний випадок не є винятком, що передбачений ч.2 ст.109 ЖК Української РСР. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в позовній заяві не зазначено, яке інше постійне житло надається особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення всіх мешканців, які зареєстровані та/або проживають у [INFO], та зняття з реєстраційного обліку всіх осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною адресою, задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки слід задовольнити позов, а в частині позовних вимог щодо виселення відмовити. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: partial