Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом її вселення. В обгрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, від якого мають повнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Шлюб розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона 14.02.2012 року. Їй, на праві спільної сумісною власності належить 45/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок неприязненого відношення відповідача до неї, він перешкоджає її проживанню у спірному будинку, змінив вхідні замки, встановив нові ворота, що створює для неї непереборні перешкоди в користуванні належним їй майном, вона не має доступу до свого житла та не має можливості ним користуватися; іншого місця проживання вона не має, проживає у знайомих. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідків. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи він та його представник адвокат Петрова О.О. повідомлялися належним чином, про причини не явки суд не повідомляли. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка однокласниця, а відповідач її колишній чоловік. Йому відомо, що колишній чоловік позивачки категорично відмовляється надавати [PERSON] користуватися власністю та вона вимушена проживати у знайомих. Приблизно у 2020 році, він з [PERSON] прийшли до спірного житлового будинку та побачили, що замінено замки, викликали МЧС та поліцію. МЧС зрізали замки. Відповідач [PERSON] до будинку не впускає, провокує її на скандал. Речі [PERSON] відповідач виставив на вулицю, ключі від будинку їй не надав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка її кума та подруга, а відповідач колишній чоловік позивачки. Вона товаришує з [PERSON] більше 10 років, у 2016 році у [PERSON] та [PERSON] стосунки розладилися, вона прийшла до будинку де вони проживали за своїми речами, але у будинку були замінені замки та вона не змогла зайти та забрати свої речі. Через деякий час, [PERSON] ще раз прийшла до будинку, однак, знову не змогла до нього потрапити. Суд, заслухавши вступні слова позивачки, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 29 березня 1997 року шлюбі, який за рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14.02.2012 року розірвано (арк. справи 8). Від шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.08.1997 року (арк. справи 7). 45/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено договором дарування від 13.08.2002 року (арк. справи 9). Згідно листа Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області №8129/36.1/02/20 від 12.08.2020р., заяву [PERSON] зареєстровано 07.07.2020 р. до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №12534, та за результатами проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим матеріали списано до справи. В ході роботи по матеріалу та вжитими заходами здійснено телефонний дзвінок до [PERSON] , який під час телефонної розмови повідомив, що під надання пояснень відмовляється в порядку ст. 63 Конституції України та пояснювати, що відбулося 07.07.2020 р. з колишньою дружиною не буде. Лише повідомив, що на даний час відбуваються судовий процес про розлучення та розподіл майна. Зокрема повідомив, що нічого нікому не забороняє та протиправних дій не вчиняє. Також встановити свідків та очевидців вищевказаної події не представилось можливості так як дана подія відбувалася будинку. Зокрема враховуючи вище викладене та те, що заявник ненадав достовірних відомостей, які б свідчили про протиправні дії з боку [PERSON] матеріали за заявою [PERSON] списати до справи (арк. справи 10). Листом від 27.08.2020 р. №8647/36.1/01/20 Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, повідомлено [PERSON] про її звернення в період з 2016-2020 роки стосовно колишнього чоловіка [PERSON] , який систематично вчиняє сварки, а саме ЄО №18115 від 08.10.2019 р. (висновок 13983 від 19.10.2019 р.), ЄО 16732 від 26.09.2016 року (висновок 11962 від 30.09.2016 р.), ЄО 17506 від 08.10.2016 року (висновок 12666 від 15.10.2016 р.), ЄО 1455 від 24.01.2020 року (висновок 1302 від 27.01.2020 р. (арк. справи 11). Згідно листа Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області №2439/36.1 від 19.10.2019 р., заяву [PERSON] зареєстровано 08.10.2019 року у черговій частині за №18115 та розглянуто, за результатами проведеної перевірки встановлено, що відсутні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим висновком матеріали ЄО списано до справи. Рекомендовано звернутися до суду (арк. справи 12). Листом від 25.09.2020 р. №9731/36.1/01-2020 Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, повідомлено [PERSON] про те, що її заява про прийняття заходів до колишнього чоловіка [PERSON] , який перешкоджає проживати у спільному будинку по [ADDRESS] зареєстрована 10.09.2020 р. у черговій частині до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №17236 та розглянута керівництвом. В ході перевірки повідомлення було встановлено, що в даній події відсутній склад будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення, так як вбачаються цивільно-правові відносини, тому рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку (арк. справи 13). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 361 ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. За ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка у позові зазначає, що через неприязні відносини, що склалися з колишнім чоловіком, останній перешкоджає їй у користуванні житловим будинком, змінив замки. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт неприязнених відносин між сторонами та перешкоджання відповідачем позивачці у проживанні та користуванні своєю власністю, що виразилося у заміні замків, встановлення паркану. Таким чином, відповідач порушуючи вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України самовільно обмежив позивачку у здійсненні її права власності на частку житлового будинку. Позивачка, як власник 45/200 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати в будинку та вселитися в нього. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть вирішити спір щодо користування спірним будинком, позивачка не має вільного доступу до майна, співвласником якого вона є, через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивачки до спірного будинку, а тому позовні вимоги щодо вселення підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 12 серпня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved