Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

01.09.2020 року [PERSON] від імені якої діє її представник за довіреністю адвокат Белікова Владислава Олегівна, звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №У-11-603-Н від 25.11.1997 року житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладений та зареєстрований 25.11.1997 Акціонерним товариством «Харківська Універсальна Біржа», зареєстрований в Харківському обласному управлінні житлово-комунального господарства «Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №53 від 17.12.1997 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 25.11.1997 року між [PERSON] за довіреністю в особі [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця було укладено договір купівлі-продажу № У-11-603-Н, відповідно до якого [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, посвідченого виконкомом Утківської сільської Ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 17.06.1996 року. Договір купівлі-продажу був укладений та зареєстрований Акціонерним товариством «Харківська Універсальна Біржа» 25.11.1997 року і був зареєстрований [PERSON] в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» на праві особистої власності за №53 від 17.12.1997 року. Будинок був придбаний за 7400,00 гривень, які продавець отримав від покупця, і звільнив житловий будинок до 01.12.1997 року, а [PERSON] стала вільно та безперешкодно володіти придбаним житловим будинком. На час укладання договору сторони не знали, що він підлягає нотаріальному посвідченню у відповідності до ст..47 ЦК України (1963 року), оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст..15 якого правочини,зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Так як між сторонами договору купівлі-продажу було досягнуто згоди з усіх істотних умов, а також відбулося його повне виконання, право власності позивача на придбане нерухоме майно було зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. У лютому 2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. із заявою щодо посвідчення договору купівлі-продажу №У-11-603-Н, зареєстрованого 25.11.1997 АТ «Харківська Універсальна Біржа», але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки посвідчення вказаного договору не є можливим, так як згідно листа Міністерства юстиції України від 11.12.2002 №14-7/1390 угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) зареєстровано за позивачкою [PERSON] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У зв`язку з чим виникла необхідність встановити дійсність договору купівлі-продажу №У-11-603-Н від 25.11.1997 року, тому позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у справі і призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, остання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала Відповідач неодноразово викликався в судові засідання, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в призначені судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глущенко І..Ю. надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа АТ «Харківська Універсальна Біржа» повідомлялась про судові засідання шляхом направлення судових повісток за офіційним місцем реєстрації, але судові повістки повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 25.11.1997 року між [PERSON] за довіреністю в особі [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № У-11-603-Н, відповідно до якого [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за 7400,00 гривень, що підтверджується копією зазначеного договору. Вказаний будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, посвідченого виконкомом Утківської сільської Ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 17.06.1996 року і зареєстрованого в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровий №53 від 18.09.1996 року. Договір купівлі-продажу був укладений та зареєстрований Акціонерним товариством «Харківська Універсальна Біржа» 25.11.1997 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 17.12.1997 року Харківське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчило, що жилий будинок, розташований у [ADDRESS] в цілому зареєстрований за [PERSON] , про що внесено запис у реєстрову книгу №1 за реєстровим №53. Комунальне підприємство «Харківське бюро технічної інвентаризації» на запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глущенко І.Ю. надало відповідь, що за архівними матеріалами бюро (на 31.12.2012) право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ зареєстровано в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №У-11-603-Н від 25.11.1997, виданого АТ «Харківська Універсальна Біржа», інформація щодо наявності/відсутності обтяження на дані документи в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня. [PERSON] зазначена власником будинку в технічному паспорті на будинок за адресою: [ADDRESS] і є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2019 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.05.2019 року. Відповідно до листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. №21/01-16 від 06.02.2020 [PERSON] було відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу №У-11-603-Н, зареєстрованого 25.11.1997 АТ «Харківська Універсальна Біржа», оскільки посвідчення вказаного договору не є можливим, так як згідно листа Міністерства юстиції України від 11.12.2002 №14-7/1390 угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст..40 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду за визначенням права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУкраїни (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу №У-11-603-Н, зареєстрованого 25.11.1997 на АТ «Харківська Універсальна Біржа», вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] за довіреністю в особі [PERSON] та покупцем [PERSON] . Отримавши 17.12.1997 державну реєстрацію в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу №У-11-603-Н від 25.11.1997, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави вважати даний договір дійсним. Положення ст.392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, у постанові від 23.12.2014 р. у справі № 3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документа. Враховуючи, що договір на підставі якого [PERSON] набула право власності є дійсним, і власник позбавлена в повній мірі його реалізувати, то її право власності підлягає захисту у обраний позивачем спосіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved