Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Фонд Державного майна України, Міністерство економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України, про зобов`язання виконати умови договору та вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 листопада 2000 року між ним та Державним підприємством «Харківський електромеханічний завод» (надалі ДП «ХЕМЗ»), укладено Договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2586. За цим Договором ДП «ХЕМЗ» здійснює будівництво багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - будівельний номер, із залученням його коштів та по закінченню будівництва надає останньому квартиру у власність, відповідно з його часткою в цьому будівництві. При цьому, згідно пп. 2.1.2 п. 2.1 Договору ДП «ХЕМЗ» зобов`язується по закінченні будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку, і після повної сплати позивачем суми, вказаної в п. 2.2.1 цього Договору, передати йому однокімнатну квартиру № 10 (десять) , 2 секція, загальною площею 34,87 кв.м., а також видати акт прийому-передачі на цю квартиру, зазначивши її номер, поверх, загальну і житлову площу, який є невід`ємною частиною цього Договору. Цей Договір та акт прийому-передачі квартири, підписаний Сторонами, є підставою для оформлення права власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. 23 листопада 2000 року на виконання умов договору позивач сплатив суму 6 289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 00 коп. 28 березня 2017 року Харківською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ХК 143170831153 щодо об`єкта: «Будівництво житлового будинку по [ADDRESS] з вбудовано-прибудованими приміщеннями (будівництво житлового будинку (2 та 3 секції); [ADDRESS] ». Замовником і підрядником даного будівництва є ДП «ХЕМЗ». 14 квітня 2020 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язань за Договором. Станом на момент подання даної позовної заяви вимога про виконання зобов`язань за Договором є невиконаною. Відповідач ухиляється від передання позивачу квартири та не надає акт прийому-передачі на цю квартиру, відсутність якого позбавляє можливості зареєструвати право власності за позивачем на вказану квартиру у встановленому законодавством України порядку. Відповідач, скориставшись правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог повністю. Зазначає, що ст.1 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 №847-XIV, затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з Додатком 1. Державне підприємство «Харківський електромеханічний завод» було включено до переліку об`єктів прав державної власності, що не підлягають приватизації. При цьому, вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності для звернення з вказаним позовом до суду, оскільки договір укладено 17.11.2000, планове закінчення будівництва та здача будинку в експлуатацію - 2002 рік. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації була видана ДП «ХЕМЗ» інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю ХМР 28.03.2017. З моменту укладення договору до звернення з позовом до суду позивач звертався на підприємство тільки перед направленням позову до суду. Відповідно до відомостей, що містяться на сторінці Московського районного суду м. Харкова вкладка «Стан розгляду справи» - позивач подав позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова 27.05.2020, тобто з пропуском строку на звернення до суду тощо. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Фонд державного майна України, скориставшись правом, передбаченим ст.192 ЦПК України, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що наказом Фонду державного майна України від 06.01.2021 №5 затверджено перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році, до складу якого входить ДП «Харківський електромеханічний завод». Органом приватизації об`єкта визначено Регіональне відділення Фонду державного майна по Харківській, Донецькій та Луганській областях. Як вбачається, з п.1 наказу Фонду від 06.05.2020 №751 «Про прийняття сфери управління Фонду державного майна України єдиного майнового комплексу державного підприємства «Харківський електромеханічний завод», крім майна, що не підлягає приватизації. Відповідно до наданих переліків, 10-ти поверховий житловий будинок (2, 3 секції) за адресою: [ADDRESS] увійшов до переліку майна, яке не підлягає приватизації та залишився в управлінні Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (а.с.115-118). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, просили слухати справу за їх відсутності, у заяві зазначили, що заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце були повідомлені належним чином. Частиною 3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази, матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 17.11.2000 між [PERSON] та Державним підприємством «Харківський електромеханічний завод» (надалі ДП «ХЕМЗ») укладено Договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2586 (а.с.14). Згідно розділу І вказаного Договору ДП «ХЕМЗ» здійснює будівництво багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (п`ятнадцять дріб сорок шість) - будівельний номер, із залученням коштів [PERSON] , по закінченню будівництва надає останньому квартиру у власність, відповідно з його часткою в цьому будівництві. Планове закінчення будівництва та здача будинку в експлуатацію - 2002 рік. Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 Договору ДП «ХЕМЗ» зобов`язується прийняти на себе та виконати функції замовника по завершенню будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно пп. 2.1.2 п. 2.1 Договору ДП «ХЕМЗ» зобов`язується по закінченні будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку, і після повної сплати [PERSON] суми, вказаної в п. 2.2.1 цього Договору, передати йому однокімнатну квартиру № 10 (десять) , 2 секція, загальною площею 34,87 кв.м., а також видати йому акт прийому-передачі на цю квартиру, зазначивши її номер, поверх, загальну і житлову площу, який є невід`ємною частиною цього Договору. Цей Договір та акт прийому-передачі квартири, підписаний Сторонами, є підставою для оформлення права власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку. Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2.1 Договору [PERSON] зобов`язаний в строк до 23.11.2000 внести на розрахунковий рахунок ДП «ХЕМЗ» суму 6 289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 00 коп. Згідно п. 5.3 Договору на підставі цього Договору та акту прийому-передачі квартири, що є невід`ємною частиною Договору, органи місцевої виконавчої влади або місцевого самоврядування приймають рішення про видачу свідоцтва про право власності, яке підлягає реєстрації в Бюро технічної інвентаризації, з оплатою всіх витрат за рахунок [PERSON] . Відповідно до п. 4.1 Договору Договір набирає сили з моменту його підписання і діє до виконання Сторонами усіх зобов`язань, що виходять з цього Договору. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що свідчить про їх згоду з умовами, викладеними в ньому. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] виконав свої зобов`язання за Договором та 23.11. 2000 вніс кошти у розмірі 6 289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 00 коп, на рахунок ДП «ХЕМЗ». Зазначене підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера серії 02 АД № 401970 (а.с.15). 28.03.2017 Харківською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ХК 143170831153 щодо об`єкта: «Будівництво житлового будинку по [ADDRESS] з вбудовано-прибудованими приміщеннями (будівництво житлового будинку (2 та 3 секції); [ADDRESS] ». Замовником і підрядником даного будівництва є ДП «ХЕМЗ» (а.с.16). Згідно Рішення Харківської міської ради «Про присвоєння адреси житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (2 та 3 секції) літ.«А-10» по [ADDRESS] » від 27.12.2017 року № 860 присвоєно житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (2 та 3 секції) літ.«А-10» по [ADDRESS] адресу: [ADDRESS] (а.с.21). 14.04.2020 [PERSON] направив на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язань за Договором, а саме надати в семиденний строк від дня пред`явленої вимоги, підписаний зі сторони ДП «ХЕМЗ» акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] , із зазначенням номеру квартири, поверху, загальної і житлової площі (а.с.17-18). Відповідач відмовляється надати позивачу акт прийому-передачі вищевказаної квартири, посилаючись на наступне. У відповідності до наказу №617 від 10.12.2019 Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, передано функції з управління майном державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» Фонду державного майна України. У відповідності до вимог ст.12 ЗУ «Про приватизацію державного комунального майна» наказом «1221 від 03.12.2019 прийнято рішення про приватизацію державного підприємства «Харківський електромеханічний завод». Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації такі підприємства зобов`язані отримувати згоду уповноваженого органу управління на вчинення дій, що передбачені ст.12 вищевказаного Закону. З наведеного питання ДП «ХЕМЗ» зверталось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій, Луганській областях та отримало відповідь, що роз`яснення з вищенаведеного питання не відноситься до сфери управління регіонального відділення. В подальшому підприємство звернулось до Міністерства економіки з проханням надати роз`яснення з приводу порушеного питання (а.с.43). На час звернення із позовною заявою до суду право власності на квартиру [ADDRESS] , не зареєстровано за будь-яким суб`єктом, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.22). Згідно відповіді Фонду Державного майна України на адвокатський запит встановлено, що згідно з переліком (№2) 10-ти поверховий житловий будинок (2, 3 секції) за адресою: [ADDRESS] увійшов до Переліку майна Підприємства, що не підлягає приватизації та передачі Фонду. Виходячи, з наведеного, однокімнатна квартира [ADDRESS] також не підлягає приватизації та не передана до Фонду (а.с.125-130). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 N 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal v. the United Kingdom" (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. В абзаці десятого пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року №1560-XII "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закон №1560-XII). Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону №1560-XII інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів. Згідно зі статтею 4 Закону №1560-XII об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь яке майно, а також майнові права. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами. Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частина 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є публічним визнанням таких прав державою. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Статтею 316 ЦК України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, право власності, що належить особі, ґрунтується на правомочності володіння, користування та розпорядження. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Стосовно нерухомого майна, на яке позивач просить суд зобов`язати відповідача передати акт прийому-передачі квартири, претензій інших осіб, як вбачається з матеріалів справи, не існує. Відповідно до ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 331 ЦК України визначено, що права на новостворене нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст.328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З огляду на викладене, суд вважає, що невиконання відповідачем зобов`язань прийнятих на себе згідно договору призводить до порушення прав [PERSON] , а саме: через ненадання акту прийому-передачі квартири [ADDRESS] , позбавляє можливості зареєструвати право власності на вказаний об`єкт у встановленому законом порядку. Що стосується посилання відповідача у відзиві на пропущення позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даній справі порушенням прав позивача є ухилення відповідача від надання акту прийому-передачі квартири. Згідно умов пп. 2.1.2 п. 2.1 договору відповідач зобов`язується передати позивачу однокімнатну квартиру № 10 (десять) , 2 секція, загальною площею 34,87 кв.м., а також видати позивачу акт прийому-передачі на цю квартиру по закінченні будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку, і після повної сплати позивачем суми, вказаної в п. 2.2.1 цього Договору. Період строку, протягом якого відповідач зобов`язаний передати позивачу акт прийому-передачі квартири, в Договорі не визначено. 28.03.2017 Харківською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ХК 143170831153 щодо об`єкта: «Будівництво житлового будинку по [ADDRESS] з вбудовано-прибудованими приміщеннями (будівництво житлового будинку (2 та 3 секції); [ADDRESS] ». 14.04.2020,

Outcome: approved