Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаними вище позовом. Посилалася на те, що двадцять шостого червня 2008 року між нею та відповідачем акціонерно комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" було укладено іпотечний договір №144 та іпотечний договір (з майновим поручителем) №145 . Вказує, що внаслідок несприятливих економічних обставин, починаючи з січня 2009 року в неї не було можливості здійснювати платежі за зазначеними правочинами. 26 листопада 2009 року АКБСР "УКРСОЦБАНК" звернувся до приватного нотаріуса за виконавчим написом. Стверджує, що жодних виконавчих дій здійснено не було. В березні 2020 року, через 11 (одинадцять) років їй стало відомо, що АТ "Альфа-Банк" звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні щодо реалізації виконавчого напису нотаріуса 2009 року. Вважає, що зазначені дії не відповідають вимогам чинного законодавства Вважає, що термін позовної давності щодо звернення на належне їй нерухоме майно сплинув, оскільки строк пред`явлення виконавчого напису нотаріусу до виконання стосовно належного майна пропущений кредитором майже на 10 (десять ) років. Просить суд визнати дію зобов`язань [PERSON] за іпотечним договором № 144 від 26 червня 2008 року та іпотечним договором (з майновим поручителем) № 145 від 26 червня 2008 року припиненими. У судових засіданнях представник позивачки позовні вимоги підтримала. Просила суд задовольними позов. Крім того пояснила суду, що подання даного позову спричинила реалізація житлового будинку позивачки з електоронних торгів ДП «СЕТАМ» в межах виконавчого провадження за іпотечним договором № 144 за ціновою пропозицією - 616 360,50 грн., що становить 22 012, 87 доларів США. Вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , придбано позивачкою 26.06.2008р. за рахунок двох кредитів АКБ «Укрсоцбанк» № 144 та № 145 від 26.06.2008р. Рахує, що дії відповідачів суперечать вимогам чинного законодавства, а тому зобов`язання за договорами слід припинити. Представник відповідача АТ « Альфа- Банк» у судових засіданнях стверджував , що заперечує проти задоволення позову , оскільки припинення іпотеки не можливе за збігом строку позовної давності. Представник ПАТ « Укрсоцбанк» у судове засідання не з`явився. Третя особа також у судові засідання не з`являвся. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідност. 81\~ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~визначає що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 26.08.2008 року між АКБСР « Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 144, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. Цього ж дня між АКБСР « Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 145 ( з майновим поручителем) , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. Згідно умов вказаних вище догорів , іпотековадець передає в іпотеку у якості забезпечення виконання основного зобов`язання за договором кредиту № 144 від 26.06.2008 року виділену у натурі частку житлового будинку , що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього\~Кодексу\~та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно п. 1.4.1 Іпотечного договору № 144 , іпотекодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 90000 доларів США із сплатою 14 процентів річних за його користування та комісій , визначених договором кредиту № 144 від 26.06.2008 року, з кінцевим терміном погашення 23.06.2023 рік. ( а.с.10). Даним договором також передбачено , що іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання. П.п. 4.6 договору також встановлено , що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як на підставу своїх позовних вимог , позивачка стверджує . що з 2009 року не мала можливості сплачувати кредит. Іпотекодержатель шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4916 від 26.11.2009 року реалізував іпотечне майно з електоронних торгів ДП «СЕТАМ» в межах виконавчого провадження за іпотечним договором № 144. Позивачка вважає, що строк пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання пропущений кредитором майже на 10 років, що є підставою для припинення зобов"язання за іпотечними договорами. З даним твердженням суд не погоджується , виходячи з наступного : За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша\~та\~друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в\~главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу I книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608\~та\~609 ЦК України). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми\~глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України\~не передбачають. При цьому відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються\~статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже,\~ЦК України\~сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом\~ЦК України\~зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Відповідно до приписів\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України "Про іпотеку"\~іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша\~статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в\~статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим\~Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої\~статті 17 Закону України "Про іпотеку"). Натомість\~Законом України "Про іпотеку"\~не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Проаналізувавши положення\~статті 17 Закону України "Про іпотеку"\~у взаємозв`язку зі\~статтями 256,\~266,\~267,\~509,\~598 ЦК України, суд дійшов до висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої\~статті 17 Закону України "Про іпотеку". Судом встановлено , що основне зобов`язання за кредитним договором чинне до 23.06.2023 року. Підстав для припинення зобов`язань за іпотечними договороми , суд не вбачає. Сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої\~статті 17 Закону України "Про іпотеку". У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п.2 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~підстав для стягнення з відповідача судового збору не має. На підставі викладеного, відповідно до ст.\~\~256,266,267,509,526, 598, 599, 1050,\~1054 ЦК України, ЗУ " Про іпотеку",

Outcome: dismissed