Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Вимоги позову обґрунтовувала тим, що вона працює бухгалтером у фізичної особи-підприємця [PERSON], у якого з 1 грудня 2003 року на посаді начальника відділу маркетингу працювала [PERSON] Відповідач була звільнена з роботи наказом [PERSON] від 1 квітня 2008 року № 02-К. Після звільнення відповідач всіляко намагається принизити її честь та гідність як людини та ділову репутацію як співробітника фізичної особи-підприємця [PERSON] З травня 2010 року по січень 2012 року відповідач при нагоді розповідала їх спільним знайомим, що вона зраджує свого чоловіка, чим принижувала її честь, гідність та ділову репутацію. 1 березня 2013 року вона отримала листа з погрозами. Конверт, стиль та почерк його підписання викликали у неї стурбованість та занепокоєння, вона звернулась до юристів, в присутності яких було оглянуте відправлення, про що було складено акт від 4 березня 2013 року. Згідно підписаного конверту, лист був відправлений з адреси відправника: [PERSON], [ADDRESS] на адресу одержувача: [PERSON], [ADDRESS], в конверті знаходився лист, зі змісту якого вбачаються погрози на її адресу та викладена неправдива інформація стосовно неї, а саме: щодо її зради своєму чоловікові з [PERSON] Вважає, що цей лист був написаний [PERSON] Поширені відповідачем відомості не відповідають дійсності і ганьблять її честь та гідність в очах її чоловіка, синів та співробітників. Вона ніколи не зраджувала своєму чоловікові ні з [PERSON], ні з кимось іншим. Неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, ділова репутація, оскільки вона працює бухгалтером у фізичної особи-підприємця [PERSON], їй заподіяна моральна шкода, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, оскільки відповідач принизила її перед іншими людьми та поширила відносно неї відомості про те, що вона зраджує своєму чоловікові. Вона дуже переживала, хвилювалась і на запитання про те, чи зраджувала вона своєму чоловікові, повинна була виправдовуватись перед співробітниками, що вона ніколи йому не зраджувала. Розповсюдження недостовірної інформації, зокрема, через припущення в листі та особистих висловлюваннях, негативно впливає на її ділову репутацію, торкається її честі та гідності, що тягне за собою зниження активної позиції, ведення справ та відновлення ділової репутації. Між нею та відповідачем з 2008 року склались і існують по теперішній час неприязні стосунки щодо звільнення відповідача з роботи, що є причиною всіх конфліктів. Просила визнати, що поширені відповідачем відомості про те, що вона, [PERSON], зраджує своєму чоловікові, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно неї, стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, призначити в справі судово-почеркознавчу експертизу (а.с. 2-5). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити з мотивів наведених в ньому. Відповідачка та її представник позов не визнали, проти його задоволення заперечили, мотивуючи це безпідставністю та необґрунтованістю вимог, а також тим, що заперечили написання наданого позивачем листа і розповсюдження відомостей наведених в ньому (а.с. 31). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка працює у ФОП [PERSON] бухгалтером. З 01 грудня 2003 року по 31 березня 2008 року у ФОП [PERSON] працювала відповідачка [PERSON] на посаді начальника відділу маркетингу, яка була звільнена з цієї посади на підставі наказу № 02-к від 31 березня 2008 року. На підтвердження позовних вимог позивач надала суду конверт, підписаний від руки, на якому зазначені адреса відправника «[PERSON], [ADDRESS]», адреса одержувача «[PERSON], [ADDRESS]», стоїть відбиток поштового штемпеля від 28.02.13 року (а.с. 10, 92). Як стверджує позивач, в конверті, який вона виявила в своєму поштовому ящику за місцем проживання, був лист з наступним друкованим текстом: «Добрый день [PERSON]!!!!!!!!! Если до тебя не доходит, то мне придется отправить супругу письмо 7 марта с вопросами не мешают ли ему рога, сколько он платит [PERSON] за пользование и другие вопросы подобного содержания. Об этом узнают его сослуживцы и будут шептаться за его спиной. Если это не поможет, то 8 марта жена получит письмо с подробным содержанием и ее коллеги будут ей сочувствовать, если и это не поможет, то зная - все-равно ты там работать не будешь» (а.с.10-11). Крім того, позивач надала акт слідуючого змісту: « ФОП [PERSON] АКТ« 04» березня 2013 р. Назва, вихідний номер і дата документу (лист, скарга, заява, відзив, позовна заява) № б/н від 28.02.13 р. Ми, нижчепідписані: - [PERSON], - [PERSON], склали даний акт про те, що при відкритті поштового відправлення, що надійшло з адреси відправника: [PERSON], [ADDRESS] на адресу одержувача: [PERSON], [ADDRESS] (згідно підписаного поштового конверту) та було виявлено у поштовій скриньці [PERSON] за адресою: [ADDRESS], знаходився лист, зі змісту якого вбачаються погрози на адресу [PERSON] та викладена неправдива інформація. Акт підписаний від імені [PERSON]. та [PERSON] і завірений печаткою фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.12). Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 56 від 11 жовтня 2013 року, проведеної за клопотанням позивача, рукописний текст на паперовому конверті УДППЗ «Укрпошта» білого кольору, з адресою одержувача «[PERSON] [ADDRESS]» виконаний [PERSON], незвичною до письма лівою рукою (а.с. 48-50, 56, 61-62, 74-98). Ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України передбачають, що кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до п. 4 частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації (ст. ст. 297, 299 ЦК України). Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих,яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно п. 15 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. П. 18 вказаної постанови передбачає, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України, статті 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно п. 19 цієї постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій,сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання,критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. В п. 27 постанови роз'яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння судом всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд роз'яснював позивачці та її представнику право надати докази на підтвердження своїх вимог, в тому числі і допиту свідків, проте належних доказів на підтвердження позову нею суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачка, відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не довела належними доказами тієї обставини, що в поштовому конверті, який вона отримала, знаходився саме той лист, який, на її думку, містить недостовірну про неї інформацію, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, та те, що такого листа надрукувала саме відповідачка, оскільки він не містить ознак, зокрема, рукописного тексту та підпису, за якими можна було б ідентифікувати певну особу. Крім того, навіть за умови доведеності позивачкою факту отримання нею листа саме від відповідачки, можна зробити, по-перше, висновок про те, що в даному випадку не мало місце поширення негативної інформації, яка принижує честь, гідність, ділову репутацію, а позивача порушує особисті немайнові права позивача. а, по-друге, не надано доказів, що характер інформації, якби вона була поширена, не має характера фактичних тверджень, на думку суду лист містить оціночні судження про позивачку і відношення до неї особи, що його написала. Зазначені у листі, на який посилається позивач, відомості щодо неї, з огляду на їх зміст, не містять посилань на конкретні факти, будучи вираженням суб'єктивної думки, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності, а тому у розумінні ст. 277 ЦК України не є інформацією, яка може бути визнана недостовірною. Характер інформації в листі, який хоч і стосується особисто позивачки, не можна вважати фактичними твердженнями, які підлягають перевірці на предмет їх достовірності, враховуючи, що він був доведений лише до позивачки, відсутні підстави вважати, що вказана інформація, не будучи розповсюдженою, порочить її честь, гідність та ділову репутацію та завдає шкоди її особистим правам. Доказів доведення відповідачкою інформації щодо подружньої невірності позивачки, комусь іншому яким-небудь чином та в певний час, а також тому, що до неї в зв'язку з цим хто-небудь звертався з питаннями, чи є це правдою, та що це негативно вплинуло на її ділову репутацію, позивачка не надала, хоча такі дії було запропоновано вчинити позивачу, з роз'ясненням наслідків їх невчинення (а від допиту заявленого свідка сторона позивача відмовилась). Суд враховує і те, що листа отримала саме позивачка, і за власною ініціативою довела його до відома інших осіб, які склали акт його огляду, а тому це не можна вважати поширенням інформації щодо неї. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання відомостей, поширених відповідачем, про те, що позивач зраджує свого чоловіка, такими, що не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а також про задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, які є похідними вимогами, а також з огляду на те, що позивачка просила її відшкодувати виходячи саме з поширення недостовірної інформації, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пленумом Верховного Суду України в п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відсутні в справі докази і про заподіяння моральної шкоди позивачці в результаті отримання вказаного листа. Таким чином, враховуючи наведене, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 28, 32 Конституції України, ст.ст. 23, 270, 277, 297, 299, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed