Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

03.12.2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у зв`язку з тим, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію прав власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Надати будь-які документи щодо підтвердження права власності або наявності помилкового запису в реєстрі прав власності з Бюро технічної інвентаризації, що здійснювало на момент правочину державну реєстрацію не є можливим, так як Ясинуватське бюро технічної інвентаризації в даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території Донецької області. Просив скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Авдіївка Донецької області. 21.05.2021 р. [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому зазначили, що вони є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 29.03.2021 р. нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11101264 від 03.07.2006 р. при реєстрації права власності КП БТІ Ясинуватської міської ради 03.07.2006 р. в адресі об`єкта реєстратором була допущена технічна помилка і була зазначена адреса « [ADDRESS] ». В подальшому технічна помилка була виправлена на адресу: [ADDRESS] , на документі зроблений відповідний запис, скріплений печаткою підприємства про виправлення, але ж в електронному реєстрі реєстратором помилка своєчасно виправлена не була. Надати будь-які документи щодо підтвердження права власності або внести зміни до помилкового запису в реєстрі права власності неможливо, оскільки Державний реєстр права власності на нерухоме майно з 01.01.2013 р. став складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до якого КП БТІ не мають доступу для внесення будь-яких змін та виправлень. Через те, що інформація про нерухоме майно зареєстрована не вірно, вони позбавлені можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом. Просили визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Авдіївка Донецької області; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.03.2021 року було відкрито провадження по цивільній справі в порядку позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 17.05.2021 р. відкладено підготовче засідання та витребувані докази за клопотанням позивача [PERSON] . Ухвалою від 17.06.2021 р. позовні заяви об`єднані в одне провадження. 08.07.2021 р. відкладено підготовче засідання, витребувані докази за клопотанням позивача [PERSON] . Ухвалою від 12.08.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Свідоцтва про право власності від 27.12.1993 р., квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його родини: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власностиі (по 1/3) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідок, [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 19.08.1992 р., а [PERSON] - з 06.02.2007 р. і по теперішній час. Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло від 26.05.2006 р., квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної власностиі в рівних частках [PERSON] та членам її родини: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, при зазначені адреси нерухомого майна реєстратором було допущено описку та помилково зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дана помилка булла виправлена шляхом закреслення та проставлення вірної адреси - [ADDRESS] , письмово, на документі зроблений відповідний запис, скріплений печаткою підприємства про виправлення. Як вбачається з відомостей зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , 27.11.2017 р. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері звернулася [PERSON] . Спадщина складається з 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , складений 24.05.2006 р., зазначено власників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою від 29.03.2021 р. у вчиненні нотаріальної дії після смерті [PERSON] спадкоємцю [PERSON] було відмовлено через наявність зазначеного виправлення у Витязі. Як вбачається з відомостей зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , 09.12.2014 р. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся [PERSON] [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 21.11.1990 р., а [PERSON] - з 08.09.1978 р. 12.12.1995 р. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, що складається з 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] в рівних частках. 20.12.1995 р. було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував свою частку у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] 20.12.1995 р. [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно, в тому числі й квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вона заповіла [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] стосовно права власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень відсутні. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З 01 січня 2013 року відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснюють районні, районні у містах, міські, міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, такі відомості вносяться до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До вказаної дати реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна проводили бюро технічної інвентаризації шляхом внесення відповідних записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Управління юстиції вносять записи лише до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.У даному випадку реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно. Судом встановлено, що 03.07.2006 р. реєстратором Шебаліною О.В. було помилково зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно (реєстраційний № 15253688, номер витягу 11101264) квартиру за адресою: [ADDRESS] . В подальшому технічна помилка була виправлена на адресу: [ADDRESS] , на документі зроблений відповідний запис, скріплений печаткою підприємства про виправлення, але ж в електронному реєстрі реєстратором помилка своєчасно виправлена не була. У зв`язку із викладеним, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру в бюро технічної інвентаризації, оскільки дане бюро знаходиться на непідконтрольній території України. Таким чином, право позивачів підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи обставини справи,те, що позивачі на теперішній час позбавлені можливості володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм нерухомим майном, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд звертає увагу, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, а [PERSON] - є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , і фактично прийняли спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв`язку з тим, що відсутні необхідні правовстановлюючі документи, їх право підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивачі позбавлені можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом та за заповітом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved