Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

24.06.2015р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля [PERSON] реєстрац. номер [NUMBER], в частині що стосується покупця, просить визнати покупцем вказаного автомобіля позивача, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. В обгрунтування позову зазначено, що у травні 2012р. позивач придбав за 19500 доларів США автомобіль [PERSON], та формально оформив автомобіль на свого сина студента [PERSON] До весни 2014р. позивач постійно користувався вказаним автомобілем, купував запчастини, обслуговував, виїжджав на ньому за кордон. Весною 2014р. він у [PERSON] придбав автомобіль [PERSON], передавши йому свій автомобіль [PERSON] з доплатою 4000 доларів США. І знову автомобіль позивач оформив на сина, який наразі немає жодного доходу, є студентом. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Згідно останніх уточнень до позову, просить визнати правочин - договір купівлі-продажу автомобілю [PERSON], укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), частково недійсним в частині, що стосується покупця, і покупцем визнати позивача; визнати правочин - договір купівлі-продажу автомобілю [PERSON], укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), частково недійсним в частині, що стосується покупця, і покупцем визнати позивача. Підставою в обгрунтування позовних вимог вказані ст.ст. 217, 234 ЦК України, позивачем зазначено, що вказані правочини є фіктивними в частині, що стосується покупця. Оскільки в подальшому спірний автомобіль перейшов у власність до [PERSON], позивач відповідно до ст. 388 ЦК України, просить витребувати вказаний автомобіль з чужого незаконного володіння та передати його у власність позивача. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вказав, що не згоден із позовом, оскільки позивачем не надано жодного доказу на укладення договорів купівлі-продажу автомобілю Субару-Форестер між [PERSON] та [PERSON], та договору купівлі-продажу автомобілю Субару-Трібека між [PERSON] та [PERSON] Крім того, згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалась досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач повинен довести відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Безпідставними є посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на рахунки, видаткові накладні та акти приймання-передачі виконаних послуг, оскільки із них не вбачається, що вони стосуються саме автомобілів Субару-Форестер чи [PERSON] -[PERSON], також вказані документи виписані на ім'я ТОВ "Інтернаціоналіст", а в цей період з 15.03.2012р. по 11.05.2015р., єдиним засновником та директором товариства був [PERSON] В задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], пояснив суду, що з позовом не згоден, вважає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження права власності на спірні автомобілі, тобто підстави для застосування ст. 388 ЦК України, відсутні. [PERSON], переконавшись, що [PERSON] є власником автомобіля Субару-Трібека, придбав у нього вказаний автомобіль. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не сповістила. Суд, вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні обставини, та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 23.05.2012р. придбав транспортний засіб [PERSON], що належав [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком серія ДПІ №307911 виданою 22.05.2012р. ТОВ "Автотехстандарт", заявою 151679407 від 23.05.2012р. про виконання реєстрації ТЗ, придбаного в торговельній організації, облікової карткою приватного АМТ 19АЕ6840 /а.с. 106-108/. [PERSON] 25.04.2014р. придбав транспортний засіб [PERSON], що належав [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком серія ВІА №424808, виданою 18.04.2014р. ТОВ "Захід-Авто-Ленд", заявою № 38895436 від 25.04.2014р. про виконання реєстрації ТЗ, придбаного в торговельній організації, обліковою карткою /а.с. 110-112/. На даний час спірний автомобіль [NUMBER] належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 61/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу в частині, що стосується покупця : договору купівлі-продажу автомобілю [PERSON], укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), договору купівлі-продажу автомобілю [PERSON], укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договорів купівлі-продажу не надав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] придбав вказані транспортні засоби у торговельній організації, в першому випадку ТОВ "Автотехстандарт", а в другому - ТОВ "Захід-Авто-Ленд". Крім того, заявляючи про фіктивність договорів купівлі-продажу згідно ст. 234 ЦК України, позивачу необхідно довести, що оспорюваний правочин було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Як слідує із п.24 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Зазначена правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. у справі №6-197цс14, яка в силу ст. 370-7 ЦПК України враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Згідно матеріалів справи, договори купівлі-продажу як автомобіля [PERSON], так і автомобіля [PERSON] були спрямовані на досягнення правового результату, за придбання автомобілів були передані грошові кошти, та покупцеві [PERSON] було передано майно - транспортні засоби. Таким чином, позивач не довів суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на рахунки, видаткові накладні, та акти приймання-передачі виконаних робіт /а.с. 10-31/, як на підтвердження того, що позивач користувався та утримував спірні автомобілі, є безпідставними, оскільки із вказаних документів не слідує, що обслуговувались саме автомобілі [PERSON] та [PERSON]. Крім того, зазначені документи оформлені на ім'я ТОВ "Інтернаціоналіст", єдиним засновником та директором якого в період з 15.03.2012р. по 11.05.2015р., згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, був [PERSON] Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За ст. 388 ЦК України право витребувати майно надано власнику такого майна, однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження його права власності на автомобіль [PERSON]. Зважаючи на вищевикладене, позов задоволенню не підлягає за безпідставністю вимог. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed