Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивує тим, що 05.03.2005 року вона та відповідач уклали шлюб, який зареєстровано Буринським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №13. За час проживання у шлюбі у них народилось двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, на протязі останнього року подружнє життя з відповідачем не складається, шлюб фактично носить формальний характер, з лютого 2021 року вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Також, зазначає, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, хоча є працездатним та працює, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. На підставі викладеного [PERSON] просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, який зареєстрований Буринським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №13, свідоцтво про шлюб (видне повторно) серія [NUMBER] від 17.08.2021 року, залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ", стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного з дітей, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягнути сплачену нею суму судового збору. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 01.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] був двічі належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, однак, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та заяв про відкладення судового засідання не подавав. З врахуванням вказаних обставин та положень ст.280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05.03.2005 року Буринським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №13, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] (а.с.7). Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно копії свідоцтва про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] сторони від вказаного шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Також, сторони від вказаного шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). За змістом положень ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. У відповідності до положень ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, позивачка бажає розлучитися та заперечує проти надання строку для примирення. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзив на позовну заяву не подав, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З врахуванням позиції позивачки, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). Таким чином, відповідач, будучи батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , зобов`язаний утримувати останніх до досягнення ними повноліття. Проживання відповідача окремо від синів не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. При цьому доказів своєї непрацездатності або будь-яких інших доказів неможливості сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі відповідачем не надано. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного з дітей, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позовної заяви у даній справі підлягав сплаті судовий збір в сумі 908 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та в сумі 908 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а всього в сумі 1816 грн. Однак, при подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір лише в розмірі 908 грн., оскільки остання звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.1 ч.1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, в сумі 908 грн., а також на користь держави - судовий збір в розмірі 908 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved