Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 17 542,32 грн заборгованості по заробітній платі та компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки, 9844, 05 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 лютого 2020 року по 14 липня 2021 року, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 2122,62 грн, у відшкодуваня моральної шкоди 10 000 грн, понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 000 грн та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 22.11.2018 по 26.02.2020 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи контролером на КПП в АТ «Київський завод «Радар». Наказом від 26.02.2020 вона звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком. У день звільнення всупереч вимогам законодавства розрахунок з нею відповідачем проведений не був. Заборгованість по заробітній платі становить 17 542,32 грн, а саме: за січень 2020 - 11481,99 грн, за лютий 2020 року - 6060,33 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не надав довідку про її середню заробітну плату, вона вважає за необхідне надати свій розрахунок розміру середньої заробітної плати, проведений на підставі виписки з реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Вона звертає увагу на те, що працювала в АТ «Київський завод «Радар» неповний робочий тиждень, а згідно графіку її робочий тиждень - 1 зміна робоча через три дні вихідні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.02.2020 по 14.07.2021 становить 9844,05 грн. Також, просить відповідно до наданого розрахунку заборгованості згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв*язку з затримкою термінів її виплати в сумі 2122,62 грн. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка та її представник позивачки - адвокат Павленко В.М. у судовому засіданні підтримали позов за вищевикладених у ньому обставин і просили не розглядати заяву про збільшення позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, і не подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. У день звільнення позивачці, в порушення ст.116 КЗпП України, відповідачем не виплачені всі належні їй суми, що є підставою для стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається згідно ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до п.8 постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах із АТ «Київський завод «Радар» і була звільнена 26 лютого 2020 року згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивачки (а.с.7). З довідки розрахункового листа зі січень 2020 року [PERSON] , вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачкою з виплати заробітної плати на кінець місяця (січня) становить 11481,99 грн. Відповідно до даних, наданих Пенсійним фондом України заробітна плата [PERSON] на АТ «Київський завод «Радар», код - 14307274, за лютий 2020 року складає 6060,33 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачкою, вбачається, що заробітна плата за останні два місяці робити склала за грудень 2019 року - 4660,72 грн, січень 2020 року - 5182,97 грн. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить - 155 днів, середньоденна заробітна плата позивачки становить 63,51 грн ( 4660,72 грн + 5182,97 грн / 155 днів). Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 155 робочих днів складає - 9844,05 грн (63,51 грн х 155 днів). З урахуванням наведеного, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку за період з 27 лютого 2020 року по 14 липня 2021 року в сумі 9844,05 грн, згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України №100 від 08.02.1995. Як встановлено в судовому засіданні відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у визначеній судом сумі. Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Розмір компенсації втрати позивачкою частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати згідно наданого розрахунку, який не спростований відповідачем, становить 2122 грн 62 коп. Вказана сума компенсації підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки. Крім того, позивачкою заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial