Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивуються тим, що на первинному обліку служби у справах дітей райдержадміністрації перебувають діти, позбавлені батьківського піклування, [PERSON] та [PERSON] . За рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області,дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було відібрано від матері [PERSON] ,без позбавлення її батьківських прав. Розпорядженням голови Великоберезнянської райдержадміністрації 22 червня 2018 року № 143 дітей влаштовано до дитячого будинку сімейного типу сім`ї [PERSON] , який розташований за адресою [ADDRESS] . З моменту набуття статусу дітей і по сьогоднішній день, мати жодного разу не навідувала дітей, не цікавилась їх станом здоров`я, життям, навчанням. Працівниками служби органу опіки та піклування, декілька разів було відвідано [PERSON] за місцем її проживання, де було встановлено,що змін в умовах її проживання немає. В будинку брудно, не прибрано, холодно, немає засобів гігієни, продуктів харчування. В аварійному стані стіни кухні, місцями немає розеток ,лише дроти. 13.02.2020 року комісією в складі сільського голови Ставненської сільської ради, секретаря та депутата , було проведено обстеження умов проживання [PERSON] по місцю її проживання. При обстеженні виявлено, що будинок після пожежі, яка відбулась у 2017 році так і не відремонтований, у хаті брудно, зламані меблі, завалена піч,немає продуктів харчування. У зв`язку з цим, 27 лютого 2020 року на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської райдержадміністрації було винесено питання про доцільність позбавлення батьківських прав матері - [PERSON] щодо її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник органу опіки та піклування Великоберезнянської РДА Шіпош І.І. не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити з підстав, наведених в ній. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилася хоча була належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про їх народження ( серія [NUMBER] та серія [NUMBER] ). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 04 вересня 2012 року за № 00079592690 запис у графі "відомості про батька" свідоцтва про народження [PERSON] записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Також відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 02 липня 2014 року за № 00118644266 запис у графі "відомості про батька" свідоцтва про народження [PERSON] записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З характеристики, виданої виконкомом Ставненської сільської ради на громадянку [PERSON] убачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з нормальної сторони. Особливих нарікань до [PERSON] у них не виникали, однак є зауваження щодо даної громадянки, а саме, [PERSON] завжди виглядає неохайно, ніде не працює. Зі слів сусідів періодично проживає з різними чоловіками. Ремонт у будинку після пожежі, так і не зроблено. Копією розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 05.06.2018 року дітям надано статус, - позбавлених батьківського піклування. Копією розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області дітей влаштовано до дитячого будинку сімейного типу сім`ї [PERSON] . З висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної держадміністрації Закарпатської області від 27.02.2020 року № 04-39/111 убачається про доцільність позбавити громадянку [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України " Про охорону дитинства". Згідно ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: якщо мати,батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України " Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї (ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства"). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV)Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України" зазначається, що " хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не бажає повернути своїх дітей, оскільки після відібрання дітей на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області, жодного разу не відвідувала дітей, які були прийняті в прийомну сім`ї [PERSON] . Не змінила свій спосіб життя, ніде не працює, проживає періодично з різними чоловіками, не прибирає в будинку. ( Це підтверджено характеристикою виданою сільським головою с. Ставне, де проживає [PERSON] , актом обстеження житлових умов проживання [PERSON] , висновком комісії з питань захисту прав дитини). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, вказані позивачем вимоги обгрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Outcome: approved