Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з цивільним позовом до ПрАТ "Зернопродукт МХП", про визнання недійсним правочину. Позов мотивований тим, що позивачка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2014 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1238, є власником земельної ділянки № [NUMBER] з кадастровим номером 0524885800:03:002:0285, загальною площею 2,2540 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району, яку вона успадкувала після смерті [PERSON] . Успадкована земельна ділянка знаходилася в оренді відповідача ПрАТ «Зернопродукт МХП» відповідно до договору оренди землі № 336/2005-П-Х-В від 01.08.2005 року, укладеного між спадкодавцем [PERSON] та ТОВ "Зернопродукт МХП", правонаступником якого є ПрАТ "Зернопродукт МХП". Згідно вказаного договору земельна ділянка передана в оренду відповідачу строком на 15 років. 07.05.2018 року вона дізналась, що між нею та відповідачем 19.08.2015 року нібито укладено договір оренди земельної ділянки. Вказаний договір оренди землі № 575 від 19.08.2015 року є недійсним. Вказаний договір підписаний не нею [PERSON] , вона його не підписувала і про даний договір взагалі не знала. Так вказаний договір не підписувала, просить визнати його недійсним. Позивачка також ставить вимоги про стягнення із ПрАТ "Зернопродукт МХП" на її користь судових витрат. Ухвалою суду від 21.04.2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву(а.с. 31). 09.06.2020 року ПрАТ «Зернопродукт МХП» до суду подав відзив на позовну заяву про визнання недійсним правочину, який мотивує тим, що ПрАТ «Зернопродукт МХП» не погоджується з позовними вимогами посилаючись на те, що позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатись про порушення свого цивільного права, що також впливає із загального правила встановленого ст. 60 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Окрім цього, конклюдентні дії позивачки, а саме отримання орендної плати свідчать про виконання та волевиявлення позивача в продовженні орендних відносин. Також відповідач вважає, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові лише за умови обгрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15.06.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача адвоката Смірнова С.М., яка мотивована тим, що [PERSON] не бажала укладати, не обговорювала умови, не надавала згоди на підписання та не підписувала жодних договорів з ПрАТ «Зернопродукт МХП» у 2015 року. Що стосується строків позовної давності це посилання є безпідставним. В позовній заяві обгрунтовано зазначено та доведено доказами коли та за яких обставин позивач дізнався про існування відповідного оспорювального договору (07.05.2018 року). Відповідач вказує на відсутність доказів на підтвердження позовних вимог та не доведеність наявності обставин та підстав за яких позов може бути задоволений. В даному випадку, доказів і не може бути, існує впевненість особи, яка розуміє значення своїх дій і може ними керувати, проте, що вона не підписувала договір оренди № 575 від 19.08.2015 року. Доказом законності та дійсності позовних вимог [PERSON] , стане висновок судової почеркознавчої експертизи про що позивач звернулася з відповідним клопотанням. Ухвалою суду від 15.07.2020 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача адвоката Смірнова С.М. та призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. Підготовче провадження у справі закрито та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с. 125,126). Ухвалою суду від 05.10.2020 року поновлено провадження, оскільки експертиза згідно вищезазначеної ухвали проведена, матеріали справи повернуто до суду разом з висновками експертів, судове засідання призначено на 05.11.2020 року (а.с. 149). Представник позивача адвокат Смірнов С.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові та у відповіді на відзив та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений належним чином. Судом встановлено наступні обставини, факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із державного акту на право приватної власності на землю № ІІ-ВН № 013891, земельна ділянка № [NUMBER] з кадастровим номером 0524885800:03:002:0285, загальною площею 2,2540 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, належала [PERSON] на підставі рішення 19 сесії 3 скликання Пустовійтівської сільської Ради народних депутатів від 29.12.2001 року (а.с. 16). 01.08.2005 року між ТОВ «Зернопродукт МХП» та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 336/2005-П-Х-В. Відповідно до вказаного договору [PERSON] передала в оренду ТОВ «Зернопродукт МХП» земельну ділянку з кадастровим номером 0524885800:03:002:0285, загальною площею 2,2540 га, яка знаходиться на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, цільове використання якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено на 15 років. Вказаний договір був зареєстрований у Хмільницькому відділі ВРФ ДП «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.02.2006 року за № 040685800025 (а.с.18-19). Після смерті [INFO] [PERSON] , земельну ділянку, яка є предметом договору оренди № 336/2005-П-Х-В від 01.08.2005 року, прийняла у спадщину за заповітом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.07.2014 року № НАА 262593 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.12.2013 року № 36031476 ( а.с. 13,14 ). Як вбачається із заяви від 07.05.2018 року, [PERSON] звернулася до ПрАТ «Зернопродукт МХП», яке є правонаступником ТОВ «Зернопродукт МХП», з проханням надати договір оренди землі, який був укладений між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» на ділянку № [NUMBER] , яка розташована на території Пустовійтівської сільської ради (а.с.17). З договору оренди земельної ділянки № 575 від 19.08.2015 року вбачається, що сторонами цього договору вказані - орендодавець [PERSON] з одного боку, та орендар ПАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора Хмільницької філії ПрАТ «Зернопродукт МХП» Фаринюка Ю.М., з іншого боку. Предметом договору є земельна ділянказ кадастровим номером 0524885800:03:002:0285, загальною площею 2,2540 га, яка знаходиться на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, цільове використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 15 років. Номер запису про державну реєстрацію речового права - 11328374, зереєстровано 23.09.2015 року (а.с. 20-22). З листа-повідомлення від 10.09.2018 року № 139, вбачається, що [PERSON] , яка є власником земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер 024885800:03:002:0285, загальною площею 2,2540 га, право на яку посвідчено свідоцтвом про право на спадщину виданим 03.07.2014 року Хмільницькою районною нотаріальною конторою, повідомляє Хмільницьку філію ПрАТ «Зернопродукт МХП» про те, що нею не підписувався і не укладався новий договір оренди земельної ділянки № 575 від 19.08.2015 року терміном на п`ятнадцять років і пропонує припинити дію вказаного договору оренди та звернутися з відповідною заявою до відповідної Реєстраційної служби. Також звертає увагу ПрАТ «Зернопродукт МХП», що такі дії службових осіб ПрАТ «Зернопродукт МХП» тягнуть відповідальність за ст. 191 КК України (а.с. 23). Відповідно до висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 239-П від 23.09.2020 року, підпис в графі "Підпис Орендодавець ___________Поліщук Н.Ф." у наданому відповідачем ПрАТ "Зернопродукт МХП" договорі оренди земельної ділянки № 575 від 19.08.2015 року, укладеним між [PERSON] та ПрАТ "Зернопродукт МХП", в особі директора Хмільниької філії ПрАТ "Зернопродукт МХП" Фаринюк Ю.М., виконаний не гр. [PERSON] , а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на його укладення, а тому цей договір не є дійсним на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України(а.с. 139-148). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей . Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За змістом абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як встановлено судом, позивач не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки № 575 від 19.08.2015 року, а відтак цей правочин укладений за відсутності її волевиявлення на укладення договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Доводи відповідача наведені ним у відзиві на позов, встановлених судом обставин та фактів на підставі яких суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, не спростовують. Стосовно застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди землі позивач дізналась лише у травні 2018 року, коли відповідно до поданої заяви отримала від ПрАТ "Зернопродукт МХП" копію оспорюваного договору та ознайомилась з його змістом, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Доводи представника відповідача про те, що позивач будучи власником земельної ділянки, отримувала орендну плату від ПрАТ "Зернопродукт МХП" за користування земельною ділянкою, а тому мала об`єктивну можливість дізнатися про спірний договір оренди, суд вважає безпідставними, адже отримання орендної плати не є безспірним доказом того, що позивачу було відомо про укладення від її імені саме оспорюваного договору оренди землі від 19.08.2015 року № 575. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15. На думку суду, початок перебігу позовної давності у даній ситуації має визначатись з часу коли позивач дізналась або повинна була дізнатися саме про наявність оспорюваного договору оренди землі, який був укладений від її імені та підписаного іншою (іншими) особою (особами), а не про факт користування її земельною ділянкою іншою особою. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не знайшли свого підтвердження. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано договір про надання правової допомоги від 12.03.2020 року, ордер, детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи, рахунок № 31/1 від 12.03.2020 року про оплату від 12.03.2020 року та квитанція про здійснення опати від 12.03.2020 року, рахунок № 83 від 19.11.2020 року про оплату від 19.11.2020 року та квитанція про здійснення оплати від 19.11.2020 року, відповідно до яких загальна вартість витрат на правничу допомогу становить 16708 гривень. Відповідно до квитанції про оплату витрат пов`язаних з явкою адвоката до суду від 19.11.2020 року, витрати становлять 1600 грн. Однак належних та допустимих доказів на підтвердження витрат пов`язаних з явкою адвоката до суду, окрім квитанції до прибуткого касового ордера № б/н від 19.11.2020 року ні позивачем ні адвокатом не надано, а тому ці витрати не підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати понесені нею по сплаті судового збору у розмірі 840,40 гривень, витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2250,24 гривень, а також документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 16708 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved