Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 24.10.2009 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 26.04.2017 р. між ними розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням від 12.07.2016 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його доходів щомісяця. Дитина [PERSON] з моменту народження та до цього часу проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом з місця проживання , що завірений майстром дільниці № 4 "Сіті-Сервіс-КР". Зареєстрована дитина разом з матір`ю та братом позивачки за адресою [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою вбачається, що у дитини є все необхідне для проживання та створені всі необхідні умови. За цією адресою проживають троє осіб позивач [PERSON] , донька позивача [PERSON] , та братом позивача [PERSON] . Позивач працює в ТОВ "Метінвест Бізнес Сервіс" на посаді фахівця групи планування навчання управління з навчання та оцінки персоналу центру сервісного обслуговування персоналу, має стабільний дохід. Позивач піклується про дитину її розвиток, виховання, навчання, здоров`я, та виконує всі батьківські обов`язки, не перешкоджає батьку спілкуватися з дитиною. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягає, а представник відповідача [PERSON] [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від представників третіх осіб Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної в місті ради та Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради заяв не надходило. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цьогокодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24.10.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 5), який рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 26.04.2017 р. між ними розірвано ( а.с. 6-7). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з мамою, позивачем по справі. ( а.с. 8). Рішенням від 12.07.2016 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його доходів щомісяця. ( а.с. 9). Дитина [PERSON] з моменту народження та до цього часу проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом з місця проживання, що завірений майстром дільниці № 4 "Сіті-Сервіс-КР". Зареєстрована дитина разом з матір`ю та братом позивачки за адресою [ADDRESS] . (а.с. 10). Згідно акту обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою вбачається, що у дитини є все необхідне для проживання та створені всі необхідні умови. ( а.с. 15). За цією адресою проживають троє осіб позивач [PERSON] , донька позивача [PERSON] , та братом позивача [PERSON] (а.с. 11,12). Позивач працює в ТОВ "Метінвест Бізнес Сервіс" на посаді фахівця групи планування навчання управління з навчання та оцінки персоналу центру сервісного обслуговування персоналу, має стабільний дохід. (а.с. 13,14). Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомоюстатті 7 СК Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифікованоЗаконом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно достатті 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зістаттею 157 СК Українипитання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно достатті 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК Українипередбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016року,яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Одночасно, при вирішенні спору, суд не враховує принцип, висловлений у п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, яким передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю, виходячи з наступного. А тому, встановлено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Положеннями частини 1статі 13 ЦПК Українивстановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідностатті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з викладеним, і виходячи першочергово з інтересів дитини, враховуючи що відповідач не заперечує проти задоволення позову, та дивлячись на наявність всіх необхідних умов для проживання дитини разом з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved