Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання його сумлінним набувачем і визнання за ним права власності на автомобіль "Renault Kangoo", 2000 року випуску, шасі(рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 31.07.2007 року РЕВ-2 ДАІ м.Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області, а також зняття арешту та заборони відчуження вказаного автомобіля, накладеного Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції Одеської області від 01.02.2011 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за вказаний автомобіль він 21.09.2010 року передав відповідачеві [PERSON] грошові кошти, отримав автомобіль, ключі та документи, генеральну довіреність, а також письмову розписку про передачу коштів, однак на даний час через боргові зобов'язання відповідача [PERSON], до яких позивач не має відношення, накладено арешт, що перешкоджає позивачеві користуватися та розпорядитися автомобілем, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав власника. У судове засідання позивач подав заяву, згідно якої підтримав вимоги за позовом у повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення їм матеріалів справи, а також заявою відповідача [PERSON], який підтвердив факт продажу автомобіля позивачеві Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що автомобіль "Renault Kangoo", 2000 року випуску, шасі(рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 31.07.2007 року РЕВ-2 ДАІ м.Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.10). 21.09.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена угода про відчуження автомобіля на користь позивача, відповідач отримав грошові кошти за вказаний автомобіль та надав письмову розписку, в якій зазначено про отримання ним коштів за автомобіль у розмірі 6000 доларів США, що на час вчинення угоди становило 48 тисяч гривень (а.с.12). У підтвердження відчуження автомобіля відповідач надав нотаріально посвідчену довіреність від 21.09.2010 року (а.с.11). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції Одеської області від 01.02.2011 року було накладено арешт та заборону відчуження вказаного автомобіля, оскільки у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" згідно виконавчого листа Приморського районного суду м.Одеси від 17.11.2010 року, ВП №24200378. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.202-205, 316, 317, 319, 321, 328, 655 ЦК України та ст.60 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 205 даного кодексу передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4, 5 ст.203 ЦК України). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Таким чином, для договору купівлі-продажу транспортного засобу обов'язковою є письмова форма. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох (трьох) осіб на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом. За таких обставин є підстави вважати, що сторони вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", виходячи з вартості відчуженого автомобіля, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1% ціни позову, що становить 480 гривень 00 копійок, із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved