Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада-2» (далі - ТОВ "Рада-2") звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 1771,17 грн. - основного боргу, 857,31 грн. - індексу інфляції, 71,53 грн. - 3% річних, 1856,16 грн. - пені. Свої вимоги мотивує тим, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] а ТОВ "Рада-2" є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує зазначений будинок. Відповідно до умов договору від 17.07.2007 року [PERSON] зобов'язувалась вносити плату за житлово-комунальні послуги не пізніше 20 числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Внаслідок несплати вартості житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 рік у відповідача утворився борг в сумі 1771,17 грн. Отже [PERSON] як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі договору та положень статті 625 ЦК України зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням інфляційної складової, що становить 857,31 грн., трьох відсотків річних, що становить 71,53 грн. та пені в сумі 1856,16 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залучено в якості третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Позняківський». В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу за лютий 2015 року у розмірі 154,68 грн., за період з червня 2014 року по лютий 2015 року суму інфляційних нарахувань у розмірі 747,68 грн., суму 3% річних у розмірі 64,83 грн., пеню у розмірі - 1392,12 грн., всього на загальну суму у розмірі 2359,31 грн. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в частині стягнення боргу за лютий 2015 року не визнав, надавши суду квитанцію про сплату та просив відмовити у їх задоволенні. Щодо стягнення заборгованості в частині стягнення розміру пені просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи позивач є обслуговуючою організацією будинку [ADDRESS] та здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 17.01.2007 року між ТОВ «Рада - 2» та відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання вносити передбачену договором плату за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до умов договору підприємство зобов'язалося забезпечити виконання комплексу робіт по утриманню будинку, прибудинкової території, створення необхідних умов мешкання в будинку, надання співвласнику комунальних та інших послуг згідно діючих розцінок і тарифів, ведення особистого рахунку співвласника тощо, а співвласники зобов'язалися щомісячно, не пізніше 20-го числа поточного місяця, здійснювати платежі. Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Законузобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, Об'єднання за рішенням загальних зборів має право - задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг, тощо. З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2014 року в будинку [ADDRESS] було створено ОСББ «Позняківський». Рішенням позачергових загальних зборів ОСББ «Позняківський» від 06.02.2015 року, свідоцтво про державну реєстрацію якого здійснено 11.12.2014 року, а Статут затверджено 10.12.2014 року, було постановлено прийняти будинок [ADDRESS] та визначено останнього балансоутримувачем та Управителем вказаного будинку, починаючи з 28.02.2015 року. Згідно з прийнятим рішенням, ОСББ «Позняківський» повідомило ТОВ «Рада - 2», яке обслуговувало спірний будинок про розірвання з ТОВ «Рада - 2» попередніх відносин щодо обслуговування будинку - з 01.03.2015 року і таке розірвання позивачем оспорено не було. Уклавши з постачальниками та виробниками відповідних житлово-комунальних послуг самостійні договори щодо надання послуг, з 01.03.2015 року ОСББ «Позняківський» самостійно почало забезпечувати обслуговування вищевказаного будинку. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначив, що повідомив ТОВ «Рада - 2» про розірвання договірних відносин з 17 лютого 2015 року. 01.03.2015 року між ОСББ «Позняківський» та [PERSON] було укладено договір № 15/03/086-008 відносин власників житлових приміщень та управителя. Відповідач є членом ОСББ «Позняківський» та з 01.03.2015 року сплачує на користь ОСББ «Позняківський» відповідні рахунки щодо надання останнім житлово-комунальних послуг, надавши при цьому копії квитанцій. Крім того, заперечуючи проти позову представник відповідача зазначив, що сплатив заборгованість за житлово-комунальні послуги за лютий 2015 року, надавши при цьому копію квитанції від 26.05.2016 року. Таким чином, відповідачем були надані суду докази на підтвердження того, що отримані житлово-комунальні послуги за лютий 2015 були належно оплачені. А тому зобов'язання відповідача щодо оплати за житлово-комунальні послуги виконані ним належним чином. Разом з тим, відповідач своєчасно не сплатив вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за період з червня 2014 року по лютий 2015 року на суму інфляційних нарахувань у розмірі 747,68 грн., суму 3% річних у розмірі 64,83 грн., пеню у розмірі - 1392,12 грн., всього на загальну суму у розмірі 2359,31 грн. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідальність на підставі ст. 625 ЦК України за період з червня 2014 року по лютий 2015 року щодо суми інфляційних нарахувань у розмірі 747,68 грн., суми 3% річних у розмірі 64,83 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо стягнення пені слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення нейстойки. За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки ТОВ "Рада-2" звернулось до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені поза межами строків позовної давності. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач з зазначеною вимогою звернувся лише 22 лютого 2016 року, з урахуванням положень ст. 257 Цивільного кодексу України, підстав для поновлення ТОВ "Рада-2" пропущеного строку для звернення з цим позовом до суду судом не встановлено, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial