Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ "КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з указаним позовом, який обгрунтовувався тим, що 03 листопада 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10 592,40 грн, яку банк і просив стягнути на свою користь. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в останнє судове засідання не з"явилася, через канцелярію суду подала письмові заперечення, в яких позов не визнала, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності просила у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.11.2008 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою б/н до ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") про надання їй кредиту, згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 5 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-16). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе кредитні зобов'язання щодо повернення кредиту та проценти за його користування, внаслідок чого станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 20086,43 грн, з яких: заборгованість за кредитом у сумі 4985,52 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 11800,91 грн.; заборгованість за пенею та комісією у сумі 3300,00 грн. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 23 травня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 10474,62 грн., відповідно різниця становить 9611,81 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 480,59 грн. Відповідно на наданих позивачем розрахунків заборгованість [PERSON] перед банком з урахуванням задоволених рішенням суду сум, станом на 30.06.2016 р. становить 10592,40 грн. Водночас, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, про що подано письмову заяву (а.с. 38-41), з огляду на що суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії кредитної картки № 4149 6253 0513 8693, строком її дії до 11/10, тобто до листопада 2010 року (а. с. 42). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом не береться до уваги наявна в матеріалах справи копія Умов та правил надання банківських послуг, згідно п.4.8 яких банк має право продовжити срок дії карти, випущених для довірених осбі, з новою датою закінчення сроку дії, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача [PERSON], що остання ознайомлена з вказаними правилами та не є частиною укладеного відповідачем з банком 03.11.2008 року договору. З огляду на викладене, враховуючи, що з даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду у вересні 2015 року, а строк дії картки закінчився у листопаді 2010 року, належних та допустимих доказів отримання [PERSON] кредитної картки зі іншим строком дії позивачем надано не було, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed