Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

02 листопада 2021 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла вказана позовна заява, яка 12 листопада 2021 року, до відкриття провадження, позивачкою уточнена. Позовні вимоги мотивуються тим, що розпорядженням голови Білопільської РДА [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 2.000 га, в т.ч.: 1.000 га (сіножаті) та 1.000 га (рілля). За заявою позивачки у квітні 2021 року ФОП [PERSON] виготовлено технічну документацію на вказані земельні ділянки та направлено її до Держгеокадаструдля присвоєння кадастрових номерів. Державним кадастровим реєстратором відділу у Ставищенському районі ГУ Держгокадастру у Київській області проведено реєстрацію земельної ділянки площею 1.000 га (рілля) з присвоєнням кадастрового номера 5920685700:02:002:0292. Щодо другої земельної ділянки площею 1.000 га (сіножаті) позивачці відмовлено в реєстрації, оскільки вона повністю накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, яка перебуває у власності ГУ Держгеокадастру у Сумській області. [PERSON] звернулася до відповідача про виправлення помилки у ДЗК про спірну земельну ділянку, на що отримала відмову, оскільки 04 лютого 2017 року на зазначену земельну ділянку було зареєстровано право власності за ГУ Держгеокадастру у Сумській області та право оренди за ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ». Посилаючись на те, що відповідач неправомірно набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, позивачка просить суд скасувати державну реєстрацію права на частину земельної ділянки загальною площею 15.5442 га з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, припинити за ГУ Держгеокадастру у Сумській області набуте право власності на вказаний об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1.000 га (сіножаті) та стягнути з відпоавідача понесені нею судові витрати. Ухвалою від 03 листопада 2021 року позовна заява залишена без руху. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, залучено як третю особу ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ». 01 грудня 2021 року представником відповідача Плевакою В.В. надано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, вважає, позовну вимогу необґрунтованою, оскільки позивачкою не доведено право власності на спірну земельну ділянку а також те, що вона перебуває у масиві загальною площею 15.5442 га з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207. Окрім того, у зв`язку із зміною земельного законодавства ГУ Держгеокадастру у Сумській області не є ні власником, ні розпорядником спірної земельної ділянки (а. с. 69-72). 08 грудня 2021 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Будаковим В.М. надано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній наголошує на порушенні прав позивачки саме ГУ Держгеокадастру у Сумській області, оскільки станом на 16 жовтня 2021 року він зазначений власником спірної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а. с. 89-90 ). 10 грудня 2021 року від третьої особи - Сумської районної державної адміністрації надійшли пояснення у справі, у яких зазначено про заперечення проти позову, бо адміністрація не є розпорядником спірної земельної ділянки (а. с. 106-110). 10 грудня 2021 року представником ГУ Держгеокадастру у Сумській області Сєдєлєвою Т.А. направлено заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що позивачка не довела свого права на спірну земельну ділянку, бо не отримала дерджавний акт на неї і не завершила процедуру приватизації. З 27 травня 2021 року спірна земельна ділянка вважається землею комунальної власності, а тому їх установа ніякого відношення до неї не має (а. с. 112-114). 15 грудня 2021 року представником ГУ Держгеокадастру у Сумській області Плевакою В.В. надані додаткові пояснення, у яких зазначено, що з 27 травня 2021 року їх установа не є розпорядником спірної земельної ділянки, яка тепер має форму комунальної власності. У оренду ПАТ "Райз-Максимко" вона була передана ще Білопільською РДА у 2007 році, а після змін у законодавстві ГУ Держгеокадастру у Сумськівй області у 2017 році лише уклав додаткову угоду до договору оренди з ПАТ "Райз-Максимко" і її власником не став (а. с. 123-124). 22 грудня 2021 року представником відповідача Плевакою В.В. направлено клопотання про залучення у справі співвідповідачем Миколаївську селищну раду (а. с. 145). Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, її інтереси представляли [PERSON] та адвокат Будаков В.М., які позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Плевако В.В. у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзизі та запереченнях на позов. Представник третьої особи Сумської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, голова Сумської РДА Сіренко Р. направив клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши представників позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що розпорядженням голови Білопільської РДА від 21 лютого 2003 року №124 «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Марківської сільської ради» затверджено проект відведення земельних ділянок у власність громадянам та передано відведені земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у розмірах згідно з додатком, у тому числі позивачці [PERSON] із земель державної власності на території Марківської сільської ради відведено земельну ділянку площею 2.000 га, в т.ч.: 1.000 га (сіножаті) та 1.000 га (рілля) (а. с. 8-10). Актом землевпорядної фірми «Кадастр» №120 від 11 серпня 2003 року, на виконання розпорядження голови Білопільської РДА від 21 лютого 2003 року №124, проведено перенесення в натуру меж земельної ділянки [PERSON] площею 2.000 га, в т.ч.: 1.000 га (сіножаті) та 1.000 га (рілля) (а. с. 27-28). У березні 2021 року, для проведення процедури присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, ФОП [PERSON] за заявою позивачки та на підставі розпорядження голови Білопільської РДА від 21 лютого 2003 року №124 виготовлено технічну документацію щодо встановлення в натурі меж земельних ділянок, що знаходяться на території Марківської сільської ради (а. с. 11-26). Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у Ставищенському районі ГУ Держгокадастру у Київській області №РВ-3202802502021 від 08 квітня 2021 року відмовлено [PERSON] у внесені відомостей до Державного земельного кадастру від 06 квітня 2021 року (реєстраційний номер ЗВ-9704127572021) до усунення перетину з ділянкою 5920685700:02:002:0207. Площа співпадає на 99.992% (а. с. 29). Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у Глобинському районі ГУ Держгокадастру у Полтавській області №РВ-5302122822021 від 12 квітня 2021 року відмовлено [PERSON] у внесені відомостей до Державного земельного кадастру від 08 квітня 2021 року (реєстраційний номер ЗВ-9704267212021) до усунення перетину з ділянкою 5920685700:02:002:0207. Площа співпадає на 99.992% (а. с. 30). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 жовтня 2021 року №279656869, земельна ділянка площею 15.5442 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 має державну форму власності, її власником зазначене Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, дата реєстрації 04 лютого 2017 року. Також 04 лютого 2017 року на вказану земельну ділянку зареєстровано право оренди за ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (а. с. 31). Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 25 травня 2021 року №3-18-0.222-2878/2-21 земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 зареєстрована в ДЗК на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів (договору оренди), що посвідчують право на земельні ділянки ЗАТ НВП «Райз-Агро» для сільськогосподарського призначення (землі резервного фонду (рілля)) на території Марківської сільської ради Білопільського району Сумської області, на яку зареєстровано право власності за ГУ Держгеокадастру у Сумській області та право оренди за ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» від 04 лютого 2017 року (а. с. 33). Державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 здійснено відділом Держземагенства у Білопільському районі 20 вересня 2013 року на підставі технічної документації із землеутрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що розроблена Сумською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру" згідно з розпорядженням голови Білопільської РДА №331 від 11 червня 2007 року, яким надано дозвіл ЗАТ НВП "Райз-Агро" на розробку технічної документації (а. с. 132-139, 141). 15 жовтня 2007 року земельна ділянка площею 61,1256 га, куди увійшла і земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, Білопільською РДА передана в оренду ЗАТ "НВП "Райз-Агро" відповідно до договору оренди, який зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 15 жовтня 2007 року за №4342 (а. с. 125-127). Додатковою угодою №2 від 25 січня 2017 року, яка укладена між ГУ Держгеокадастру у Сумській області та ПАТ "Райз-Максимко", внесені зміни до вказаного договору оренди земельної ділянки (а. с. 128). Отже, як вбачається із зазначених вище документів, то ще у 2007 році на земельну ділянку, куди увійшла і спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, вже була виготовлена і затверджена технічна документація. Позивачка, отримавши можливість у 2003 році оформити право власності, зволікала майже 18 років з виготовленням технічної документації на земельну ділянку площею 1,0000 га, яка увійшла до земельної ділянки з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, і виготовила її лише у березні 2021 року. Звернувшись з позовом до суду і обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона має право на спірну земельну ділянку на підставі рішення Білопільської РДА від 21 лютого 2003 року №124, [PERSON] не довела, що вказане рішення є чинним на теперішній час, оскільки своїм же рішенням №331 від 11 червня 2007 року Білопільська РДА частину земельної ділянки, що була раніше виділена позивачці, передала в оренду іншій особі. Згідно зі ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Але питання про визнання вказаного рішення Білопільської РДА незаконним чи його скасування позивачка не ставить. Окрім того, суд зазначає, що як спірна земельна ділянка площею 1,0000 га, на яку претендує позивачка, так і земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 площею 15.5442 га, знаходяться поза межами населенного пункту. Земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 площею 15.5442 га як на період часу, коли Білопільська РДА передала її в оренду ЗАТ "НВП "Райз-Агро", так і в 2017 році, коли вже ГУ Держгеокадастру в Сумській області уклало додаткову угоду з ПАТ "Рай-Максимко", мала державну форму власності. Ні Білопільська РДА, ні ГУ Держгеокадастру у Сумській області не були і на теперішній час не є власниками цієї земельної ділянки, лише за своїми повноваженнями, що визначені були у певний період часу Земельним кодексом України (ст. 122, п. 12 Перехідних положень) в редакції на 2007 та 2017 роки, вони були розпорядниками земель державної форми власності і мали повноваження щодо передачі її в оренду чи у власність громадянам до 27 травня 2021 року. Представник позивачки - адвокат Будаков В.М. наполягав, що саме ГУ Держгеокадастру в Сумській області порушує права [PERSON] , бо управління є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 площею 15.5442 га, куди увійшла і земельна ділянка площею 1,0000 га, що належить позивачці, оскільки станом на 16 жовтня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником вказано останнього (а. с. 31). Суд звертає увагу, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 є земельною ділянкою державної форми власності, Головне управління Держгеокадастру в Сумській області зазначено орендодавцем, а ТОВ "Райз Північ" - орендарем. Також тут вказано, що підставою державної реєстрації 04 лютого 2017 року цієї земельної ділянки є витяг з ДЗК №5904350832017, що виданий 25 січня 2017 року відділом Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33713873 від 04 лютого 2017 року, що прийнято державним реєстратором Нікітенком П.В. Позивачкою ставиться питання про скасування державної реєстрації права власності за ГУ Держгеокадастр в Сумській області та припинення за ним права власності на частину земельної ділянки площею 1,0000 га (сіножаті), але при цьому нею не надано ні витяг з ДЗК, ні рішення державного реєстратора, ні будь-якого іншого документа, який підтверджує той факт, що земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, куди увійшла і спірна земельна ділянка, саме на праві власності належить відповідачу. Також суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року Перехідні положення Земельного кодексу України доповнені пунтктом 24, згідно з яким з дня набрання ним чинності землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради. Вказані зміни набрали чинності 27 травня 2021 року і поширюються на правовідносини у цій справі, бо з позовом до суду про захист свого права на земельну ділянку позивачка звернулася 02 листопада 2021 року. Отже, з 27 травня 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207, що розташована на території Марківського старостату Миколаївської селищної ради, куди увійшла і спірна земельна ділянка, на яку претендує позивачка, набула статусу земельної ділянки комунальної власності і її розпорядником є Миколаївська селищна рада Сумського району Сумської області. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Будаков В.М. пояснив, що Миколаївській селищній раді позивачка не повідомляла про передачу їй із земель державної власності на території Марківського старостату (колишньої Марківської сільської ради) земельної ділянки площею 1,0000 га (сіножаті). З питанням про затвердження технічної документації на цю земельну ділянку до Миколаївської селищної ради вона також не зверталася. Окрім того, клопотань про залучення Миколаївської селищної ради співвідповідачем чи про заміну неналежного відповідача ГУ Держгеокадастру в Сумській області на належного відповідача Миколаївську селищну раду від позивачки та її представників не надходило. Суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивачки. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63), від 26 лютого 2020 року №304/284/18). Отже, позивачка не довела, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області є власником земельної ділянки площею 1,0000 га, що належить їй відповідно до рішення Білопільської РДА №124 від 21 лютого 2003 року, і порушило її право на отримання у власність цієї земельної ділянки. Позивачка своєчасно не прийняла заходів щодо оформлення свого права власності, з 2003 року до 27 травня 2021 року спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності, її розпорядками від імені держави були Білопільська РДА та ГУ Держгеокадарстру в Сумській області, з 27 тртавня 2021 року ця земельна ділянка має комунальну форму власності і її розпорядником є Миколаївська селищна рада. Але навіть у випадку заміни чи залучення Миколаївської селищної ради, як відповідача у цій справі, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не дотримано процедуру отримання у власність спірної земельної ділянки у відповідності з чинним законодавством, яке вже діяло на момент звернення з позовом до суду, і нею не доведено, що Миколаївською селищною радою порушено її право на отримання у власність земельної ділянки. Також суд звертає увагу, що земельна ділянка з кадастровим номером 5920685700:02:002:0207 площею 15.5442 га, куди увійшла і спірна земельна ділянка площею 1,0000 га, на момент звернення з позовом позивачки, не належала на праві власності будь-якій юридичній чи фізичній особі, а тому і питання щодо накладення чи перетину земельних ділянок не може і виникати. Окрім того, суд зазначає, що належним та допустимим доказом підтвердження накладення чи перетину земельних ділянок може бути лише висновок експерта, оскільки у цьому випадку необхідні спеціальні знання. Ні рішення державних кадастрових реєстраторів відділу у Ставищенському районі ГУ Держгеокадарстру у Київській області та відділу у Глобинському районі ГУ Держгеокадарстру у Полтавській області про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, ні викопіювання спірної земельної ділянки з Публічної кадастрової карти України доказами накладення не можуть бути. Саме такі праові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі №514/1571/14-ц, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі №911/1480/18, від 12 грудня 2018 року у справі №441/1595/15, від 16 вересня 2020 року в справі №370/2351/16-ц. Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім цього суд звертає увагу, що за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі №925/1265/16). Отже, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed