Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), держави України в особі Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору управління Державної казначейської служби України в м. Вінниці вінницької області, головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, визнання бездіяльність протизаконною. Позов мотивовано тим, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області № 127/21214/15-ц від 16.01.2016р., ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22.03. 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 16.06. 2016 року з позивача стягнуто на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3 500 грн, на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. Відповідно до постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 30.01.2020 року було встановлено обмеження щодо Позивача у праві виїзду за межі України до повної оплати Позивачем аліментів. Після того, як Позивач, в повному обсязі сплатив аліменти по виконавчому провадженню ВП № 50955309, відповідно до постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 15.05.2020 року ВП № 50955309 було закрито та скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду особи Позивача з України. З метою оздоровлення та відпочинку в Туреччині в період з 23.08. 2020 р. по 01.09. 2020 року [PERSON] , придбав туристичний тур до цієї країни. Однак під час перетинання державного кордону у аеропорту м. Бориспіль, [PERSON] було повідомлено про наявне обмеження щодо виїзду за кордон згідно наявної в базі даних Постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) від 30.01.2020 року, та заборонено виїзд за межі України, внаслідок чого поїздка на відпочинок до Туреччини була скасована. Відповідальна особа Державної прикордонної служби України пункту перетину кордону в м. Бориспіль повідомила що Постанова, яка була винесена з боку ЦВДВС у м. Вінниці від 15.05.2020 року про скасування відносно позивача обмеження щодо виїзду за межі України, в базі даних Державної прикордонної служби України станом на 23.08.2020 року є відсутньою. Після повернення до м. Вінниці 25 серпня 2020 року позивач звернувся до сімейного лікаря зі скаргами на незадовільний стан здоров`я, який виник внаслідок інциденту в аеропорту м. Бориспіль 23.08.2020 року. За поясненнями, з якої причини ЦВДВС у м. Вінниці не провів реєстрацію в автоматизованій системі виконавчих проваджень свою Постанову від 15.05.2020 року про зняття всіх обмежень стосовно Позивача, [PERSON] , звернувся із запитом від 10.09.2020 р., на який отримав відповідь, копія якої додається, та в якій позивачеві було повідомлено: "Щодо відомостей стосовно електронного документообігу між Відділом та органами ДПС, повідомляємо, що на даний час відсутня технічна можливість зробити відповідний витяг". Згідно відповіді на адвокатський запит від ГЦОСІ Державної прикордонної служби України було повідомлено, що Постанову ЦВДВС у м. Вінниці про зняття обмеження на тимчасовий виїзд Позивача за межі України було отримано лише 01.09.2020 року через електронну Систему до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України. Таким чином було з`ясовано, що Центральний Відділ Державної Виконавчої служби у м. Вінниці проігнорував діючу Постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання документування управлінської діяльності» від 17.01. 2018 № 55, зокрема пункт 27 про порядок внесення повідомлень до журналу обміну, та своєчасно, тобто 30.01. 2020 року, не зареєстрував в автоматизованій системі виконавчого провадження винесену ним Постанову від 15.05.2020 року про зняття всіх обмежень стосовно Позивача, [PERSON] в зв`язку з закриттям виконавчого провадження ВП № 50955309, зокрема і щодо тимчасового виїзду [PERSON] за межі України, тому вищенаведена Постанова не була передана через вищевказану Систему до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України, а це було зроблено лише 01 вересня 2020 року. Внаслідок зірваної туристичної подорожі позивач пережив стрес, почуття приниженості, відчаю, що відбилось на його і без того важкому стані здоров`я. Згідно ультразвукового дослідження щитовидної залозивід 21.12.2020 р. у позивача діагностували: Повільно прогресуюче формування у лівій долі (ТІКАБ83), р. 34x20x28 мм., мілкі коллоїдні вузли у долях та перешийку, д. З до 6 мм. З приводу болей в області серця позивач звернувся до лікаря-кардіолога клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова 04.03.2021 року. Внаслідок обстеження позивачу діагностували: - Гіпертонічну хворобу II ступеню, III стадія, Аневризма висхідного відділу аорти з недостатністю аортального клапана. Було рекомендовано: Термінове хірургічне втручання з приводу аневризми аорти, протезування аорти та аортального клапана та аорто-коронарного шунтування. З приводу болей в області спиниза направленням лікаря-вертебролога позивач пройшов обстеження в лікувально-діагностичному центі «Меділюкс», м. Вінниця, і позивачу діагностували практично не виліковну хворобу, яка прогресує: Рентгенологічні ознаки остеохондрозу та спондилоартриту грудного відділу хребта. Згідно протоколу ультразвукового дослідження органів черевної порожнини позивачу діагностували захворювання жовчного міхура. Медичні висновки, які наведені вище, свідчать про дуже нестабільний стан здоров`я позивача, який катастрофічно погіршився з причини перенесеного ю шоку та стресу, який позивач зазнав в аеропорту "Бориспіль" через рішення прикордонних органів обмежити виїзд з України на відпочинок та реабілітацію до Туреччини 23 серпня 2020 року. Позивач до цих пір не можу прийти до себе, в нього з`явилось безсоння, щодня паралізує головний біль, позивач почав страждати від фобії, що його вже ніколи і нікуди не випустять. Розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] , бездіяльністю Відповідачем-1 підтверджується висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 56 від 12 лютого 2021 року, згідно якого, - ситуація, що досліджується є психотравмувальною для [PERSON] . [PERSON] спричинені страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) [PERSON] складає 13,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (або у грошовому еквіваленті на момент складання даного висновку експерта) - 81 000 грн. Просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] , номер ОКПП: [NUMBER] шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади - (Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький): - 41 300 грн. 00 копійок (сорок одна тисяча триста гривень) 00 копійок майнової шкоди; - 90 000, 00 грн. (сто тисяч гривень) моральної шкоди. Визнати, таким чином, як протиправні, дії Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції 580 (м, Хмельницький) щодо не проведення реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження Постанови від 15.05. 2020 року; Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] , номер ОКПП: [NUMBER] понесені ним судові витрати за цим позовом: 2 221 грн. судового збору; 5 076 грн. 00 коп. - вартість проведеної судово-психологічної експертизи за заявою [PERSON] ., - 500 грн. 00 коп. - вартість правничих послуг. Ухвалою суду від 22.09.2021р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився надав суду відзив згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області № 127/21214/15-ц від 16.01.2016р., ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22.03. 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 16.06. 2016 року з позивача стягнуто на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3 500 грн, на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. Відповідно до постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 30.01.2020 року було встановлено обмеження щодо Позивача у праві виїзду за межі України до повної оплати Позивачем аліментів. Відповідно до постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 15.05.2020 року В/П № 50955309 було закрито та скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду особи Позивача з України. З метою оздоровлення та відпочинку в Туреччині в період з 23.08. 2020 р. по 01.09. 2020 року [PERSON] , придбав туристичний тур до цієї країни. Однак під час перетинання державного кордону у аеропорту м. Бориспіль, [PERSON] було повідомлено про наявне обмеження щодо виїзду за кордон згідно наявної в базі даних Постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) від 30.01.2020 року, та заборонено виїзд за межі України, внаслідок чого поїздка на відпочинок до Туреччини була скасована. Відповідальна особа Державної прикордонної служби України пункту перетину кордону в м. Бориспіль повідомила що Постанова, яка була винесена з боку ЦВДВС у м. Вінниці від 15.05.2020 року про скасування відносно позивача обмеження щодо виїзду за межі України, в базі даних Державної прикордонної служби України станом на 23.08. 2020 року є відсутньою. За поясненнями, з якої причини ЦВДВС у м. Вінниці не провів реєстрацію в автоматизованій системі виконавчих проваджень свою Постанову від 15.05.2020 року про зняття всіх обмежень стосовно Позивача, [PERSON] , звернувся із запитом від 10.09.2020 р., на який отримав відповідь, копія якої додається, та в якій позивачеві було повідомлено: "Щодо відомостей стосовно електронного документообігу між Відділом та органами ДПС, повідомляємо, що на даний час відсутня технічна можливість зробити відповідний витяг". Згідно відповіді на адвокатський запит від ГЦОСІ Державної прикордонної служби України було повідомлено, що Постанову ЦВДВС у м. Вінниці про зняття обмеження на тимчасовий виїзд Позивача за межі України було отримано лише 01.09.2020 року через електронну Систему до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України. Таким чином було з`ясовано, що Центральний Відділ Державної Виконавчої служби у м. Вінниці проігнорував діючу Постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання документування управлінської діяльності» від 17.01. 2018 № 55, зокрема пункт 27 про порядок внесення повідомлень до журналу обміну, та своєчасно, тобто 30.01. 2020 року, не зареєстрував в автоматизованій системі виконавчого провадження винесену ним Постанову від 15.05.2020 року про зняття всіх обмежень стосовно Позивача, [PERSON] в зв`язку з закриттям виконавчого провадження ВП № 50955309, зокрема і щодо тимчасового виїзду [PERSON] за межі України, тому вищенаведена Постанова не була передана через вищевказану Систему до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України, а це було зроблено лише 01 вересня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі ЗУ «Про виконавче провадження». Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 року у справі №646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 року у справі №32/421. Таким чином підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Як вбачається із вищевикладеного, саме з вини працівника виконавчої служби, який не вніс в Систему до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України, постанову про зняття обмеження на тимчасовий виїзд позивача за межі України, позивач був позбавлений можливості виїхати за кордон на відпочинок, а тому суд приходить до висновку, що діями державного виконавця позивачу було завдано матеріальну шкоду. Щодо розміру завданої матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 20650,00грн. у відшкодування матеріальної шкоди, оскільки згідно договору Турагента з замовником турпослуг/туристом про надання інформаційно - консультаційних та посередницьких послуг №12/20 від 20.08.2020р. [PERSON] придбав путівку на двох: [PERSON] та [PERSON] за суму 41300грн., а оскільки рішенням про відмову в перетині державного кодону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 23.08.2020р. відмовлено в перетині державного кордону на виїзд з України лише [PERSON] , то суд вважає, що матеріальна шкода завдану позивачу в розмірі 20650,00грн. (41300,00/2). Щодо вимоги про визнання дій Центрального відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) протиправнити, то суд вважає, що там де є порушення права чи свободи людини це призводить до виникнення в неї конкретного права на компенсацію матеріальної шкоди, тому вимогу позивача на її відшкодування є огрунтованою. Разом з тим, зважаючи, що незаконне діяння є однією із умов відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди, встановлення якого є обов`язковим з`ясуванням в судовому засіданні, тому визнання незаконними дій окремо, як позовної вимоги, не потребує окремого вирішення. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Отже, зазначеними судовими рішеннями встановлено неправомірність дій посадової особи державної виконавчої служби щодо належного та ефективного виконання своїх обов`язків, внаслідок чого, суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав [PERSON] внаслідок необхідності витрат часу та вжиття заходів щодо судового захисту свого права, що викликало у нього психологічне напруження та розчарування в діях державних органів в особі органу державної виконавчої служби, які призвели до неналежного виконання їх своїх обов`язків, однак, не призвели до тяжких наслідків, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача із відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 грн., з відмовою у задоволенні решти позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 354,76грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 500,00грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу, 282,00грн. у відшкодування витрат за проведення експертизи. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial