Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інтер-поліс" (далі по тексту - позивач, ПАТ "СК "Інтер-поліс") звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про визнання недійсним договору страхування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 жовтня 2014 року о 12.10 годині по вул. Драйзера Ватутіна в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (далі по тексту - третя особа, [PERSON].), що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно довідки про ДТП №9444923 винним у скоєнні вказаного ДТП зазначено [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ "СК "Інтер-поліс", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9914599. Проте згідно інформації, наявної у позивача, страховий платіж за вищевказаний поліс до ПАТ "СК "Інтер-Поліс" не надходив, в зв'язку з чим позивач просить суд визнати вказаний договір страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним, оскільки страхувальником не сплачено страховий платіж. Ухвалою суду від 19 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та її розгляд призначено до судового засідання. Позивач у судове засідання не з'явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судовому засіданні поклалася на розсуд суду у вирішенні даного питання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представника відповідача та третю особу, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей №9444923 про дорожньо-транспортну пригоду, 04 жовтня 2014 року о 12.10 годині по вул. Драйзера Ватутіна в м. Києві відбулось ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно довідки про ДТП №9444923 винним у його скоєнні вказаного зазначено [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ "СК "Інтер-поліс", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9914599. За змістом полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9914599 укладеного між позивачем та відповідачем 06.03.2014 року, страхувальником за цим полісом являється [PERSON], забезпеченим транспортним засобом - автомобіль [NUMBER], страховий платіж у розмірі 620,52 грн. сплачений 06.03.2014 року, строк дії полісу встановлено з 00 год. 00 хв. 07.03.2014 року по 06.03.2015 року включно. Вказаний поліс підписано обома сторонами і скріплено печаткою ПАТ "СК "Інтер-Поліс". Згідно до роздруківки з Центральної бази даних МТСБУ, бланк страхового полісу №АС/9914599 не використаний. Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі по тексту - ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі по тексту - ЦК України), Законом України "Про страхування" (далі по тексту - ЗУ "Про страхування"), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. За змістом положень статей 16, 18 ЗУ "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Згідно з статей 979, 983 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору страхування, сторони погодили, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії. При цьому, у полісі зазначений строк його дії з 00 год. 00 хв. 07.03.2014 року до 06.03.2015 року включно. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пунктом 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено наявності визначених законом підстав для визнання полісу недійсним, оскільки законом не визначено несплату страхового платежу, як підставу для визнання договору страхування недійсним. Крім того, як зазначено вище, сплата страхувальником страхового платежу підтверджується відміткою у полісі про його сплату, з зазначенням розміру сплаченого страхового платежу та дати його сплати. Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про страхування" страхові агенти діють від імені та за дорученням страховика, виконуючи частину його страхової діяльності, в тому числі й мають право одержувати страхові платежі. Невнесення отриманих коштів (страхового платежу) страховим агентом на рахунок страховика не впливає на дійсність оспорюваного договору страхування. Також, наданий позивачем витяг з бази МТСБУ про те, що вказаний бланк не використаний, не спростовує факт сплати відповідачем страхового платежу страховому агенту. Таким чином, страховий поліс № АС/9914599 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містить усі обов'язкові дані, передбачені вимогами ст. 16 ЗУ "Про страхування". Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу вищенаведеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову, а відтак відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed