Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, які розташовані за адресою по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом та звернулася для оформлення спадщини до нотаріуса. Однак в нотаріальному порядку оформити спадщину не може, оскільки відсутні законні на те обставини. Тому [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , яка померла [INFO] була позивачу [PERSON] , [INFO] , рідною мамою та визнати за позивачем право власності на житловий в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовну заяву підтримує повністю та просить її задовольнити. Представник відповідача Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надали суду листа про розгляд справи у відсутність представника. Позовну заяву [PERSON] визнають та просять її задовольнити. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 7) судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 9) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про одруження (а.с. 10) пояснюється зміна прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Свідоцтвом про одруження (а.с. 12) підтверджується наявність шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 13) судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до виписок з погосподарської книги від 04.04.2019 р. (а.с. 14-16) підтверджується наявність родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] , як між дочкою та матір`ю. Технічним паспортом (а.с. 17-21) зазначається технічна характеристика будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 02-28/507 від 01.12.2017 р. (а.с. 23) судом встановлено, що [PERSON] , 1925 року народження, яка померла [INFO] , була власником будинку по [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області за № 265 від 15.04.2019 р. (а.с. 26) [PERSON] дійсно здійснювала поховання своєї покійної матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала в [ADDRESS] і похована на кладовищі в м. Гнівані. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 872/02-14 від 03.06.2019 р. (а.с. 27) судом встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] по причині відсутності законних на те підстав. Відповідно до ст.315 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Судом встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною матір`ю позивачки [PERSON] . Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з погосподарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] , оскільки судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею і має право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 315, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved