Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 жовтня 2001 року був укладений договір купівлі- продажу житлового будинку [ADDRESS] . Договір був укладений в Лозівській товарній біржі та зареєстрований в Лозівському БТІ реєстрова книга №19, запис №111. В подальшому, коли він вирішив розпорядитися своїм житловим будинком та звернувся до нотаріальної контори шляхом його відчуження, то дізнався від нотаріуса, що з 01 січня 2004 року за вимогами Цивільного кодексу України всі правочини будь-якого нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. Даний факт унеможливлює розпорядження належним йому майном. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований Лозівською товарною біржею 25 жовтня 2001 року за №147, предметом якого є житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В підготовче засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. В підготовче засідання відповідачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №147, посвідченого віце- президентом біржі [PERSON] від 25 жовтня 2001 року, [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] , який зареєстрований в Лозівському БТІ (реєстрова книга №19, запис №111), що підтверджено копіями договору купівлі-продажу та реєстраційного посвідчення (а.с.6-7). З довідки КП «Житлова управляюча компанія» від 01.08.2019 р. вбачається, що згідно архівних реєстраційних матеріалів підприємства, серед зареєстрованих будинків(квартир) в м. Лозова та Лозівському районі станом на 01.01.2013 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] оформлено та зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 147 від 25.10.2001 р., підписаного та зареєстрованого в Лозівській товарній біржі на підставі біржового контракту №147 від 24.10.2001р. (а.с. 10). Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними" N 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України(2004 року)Цивільний кодексУкраїни застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу № 147 від 25.10.2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Підлягає реєстрації в Лозівському бюро технічної інвентаризації. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 080605 [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Закон України "Про товарну біржу"в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 147 від 25.10.2001 року, оформленого в Лозівській товарній біржі, дійсним. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] Отримавши державну реєстрацію в Лозівському бюро технічної інвентарізації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу від 25.10.2001 року №147, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок,як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідно визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого Лозівською товарною біржею 25 жовтня 2001 року.

Outcome: approved