Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У лютому 2015 позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом до ПАТ "Дельта Банк", в якому просить стягнути з останнього суму коштів в сумі 13 806,19 доларів США грн., з яких 13 716 доларів США - сума основного неповерненого банківського вкладу; 90, 19 доларів США - сума не сплачених відсотків. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 09.01.2015 позивач уклав з із ПАТ "Дельта Банк" договір банківського вкладу №004-28521-090115 «Лояльний) у доларах США», на суму 13 716,00 доларів на строк до 08.02.2015 року включно. 09.02.20.15 позивач звернувся до ПАТ "Дельта Банк" з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте відповідачем було відмолено у поверненні вказаного вкладу. За наведених обставин позивач вважає, що такі дії ПАТ "Дельта Банк"", порушують його права як споживача банківських послуг та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. 14.09.2015 року позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення рішення в заочному порядку не заперечував. Представник ПАТ "Дельта Банк" в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Через канцелярію суду подав заперечення на позовні вимоги та доповнення до заперечення, в яких зазначив, що 16.06.2015 позивачу було виплачено 200 000 грн. з поточних рахунків, відкритих у АТ «Дельта Банк»(копію виписки додано (а.с. 77) . Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. З огляду на згоду позивача суд розглянув справу у відсутність сторін, в заочному порядку, на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що №004-28521-090115 «Лояльний» у доларах США», на суму 13 716,00 доларів на строк до 08.02.2015 року включно, зі сплатою 5,5 % річних(а.с. 5). 09.02.2015 позивач звернувся до ПАТ "Дельта Банк" з вимогою про повернення грошових коштів після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу (а.с. 9), проте кошти повернуто не було. Судовим розглядом також встановлено, що по даному договору частину коштів позивачу в розмірі 200 000 грн. були повернуті лише 16.06.2015. Відсутність належних та допустимих доказів про те, що позивач мав можливість та зняв грошові кошти, що знаходяться на його поточному рахунку, свідчить про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, а посилання відповідача на введення тимчасової адміністрації є безпідставним, оскільки порушення прав позивача відбулось до винесення постанови Правління НБУ 02.03.2015р. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Абз.2 ч. 6 ст. цієї статті передбачено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 та ч. ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши останнього його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу після закінчення строку дії договору, на що він розраховував при укладенні цього договору. Відповідно до копії виписки 16.06.2015 позивачу було виплачено 200 000 грн. з поточних рахунків, відкритих у АТ «Дельта Банк»(а.с. 77) . За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з ПАТ "Дельта Банк" суми вкладу (без урахуванням виплаченої частини вкладу у розмірі 200 000 грн.) та невиплачених по договору банківського вкладу відсотків за весь час фактичного користування є доведеними та підлягають задоволенню. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу суми вкладу у повному обсязі та нарахованих відсотків, відповідачем не надано. Посилання відповідача на Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" суд до уваги не бере, оскільки невиконання своїх зобов'язань у відповідача виникло до прийняття постанови Правління Національного банку України № 150 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015, та, відповідно, до суду позивач звернувся 23.02.2015. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача частини невиплаченої суми вкладу та 5,5 % річних у розмірі 101 600 грн. 13 коп. ( 13 716 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 жовтня 2015 року становить 301 600 грн. 13 коп. (з розрахунку 100 доларів США = 2198,8927 грн.) - 200 000 грн., які виплачені позивачу 16.06.2015 р.) Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1231 грн. 03 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial