Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] 06.05.2014 року звернулася до суду з позовом до Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Відділ Держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області про визнання прав на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] в м. Вінниця померла її мати - [PERSON]. Після смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки загальною площею 0,45 га, переданої померлій [PERSON] на підставі розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації від 24 вересня 2002 року №244 «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств та видачу державних актів на право приватної власності на землю на території Мурафської сільської ради» та згідно пункту 56 в додатку до вказаного розпорядження, а саме списку громадян, кому передаються земельні ділянки в приватну власність для ведення особистих селянських господарств та видаються державні акти на право приватної власності на землю на території Мурафської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства з видачею державного акту на право приватної власності на землю. Спадкоємцем зазначеного майна є позивач - [PERSON]. Позивач спадщину прийняла. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на земельну ділянку виявилось, що [PERSON] померла не отримавши державного акту на зазначену земельну ділянку, що є перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за за законом на належну покійній матері земельну ділянку, через відсутність правовстановлюючого документа. Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO], право на завершення приватизації та отримання на своє ім'я свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,45 га для ведення особистого селянського господарства на території Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з правом виготовлення документів (технічної документації) та отримання на своє ім'я свідоцтва, що посвідчує право власності на дану земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - Дрозда О.М. проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Представник третьої особи Відділу Держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області - Вовк А.І. в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Вінниця померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №245293, виданим Виконкомом Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 19 липня 2012 року (а.с. 9). Розпорядженнями голови Шаргородської районної державної адміністрації від 24 вересня 2002 року №244 «Про затвердження проекту відведення земельних ділянок для ведення особистих селянських господарств та видачу державних актів на право приватної власності на землю на території Мурафської сільської ради» затверджено проект відведення земельних ділянок громадянам для ведення особистих селянських господарств з земель резервного фонду на території Мурафської сільської ради, вилучено з земель резервного фонду Мурафської сільської ради земельну ділянку загальною площею 41,0 га ріллі та передано 28,32 га вилучених земель в приватну власність для ведення особистих селянських господарств з видачею державних актів на право приватної власності на землю громадянам згідно додатку (а.с. 11). Як вбачається з додатку до вказаного розпорядження, [PERSON] внесена до списку за №56, як громадянка, якій передається в приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка загальною площею 0, 45 га та видається державний акт на право приватної власності на землю на території Мурафської сільської ради (а.с. 12). Спадкоємцями першої черги спадкування за законом померлої [PERSON] є дочка - [PERSON] та чоловік [PERSON], який згідно заяви від 12.12.2012 року посвідченої секретарем Мурафської сільської ради Куцолапською З.В. відмовився від прийняття спадщини (а.с. 5, 6, 8, 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується спадковою справою №81/14, оглянутою в судовому засіданні ( а.с.40-63). 19 лютого 2014 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстром №1-270 позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з грошового вкладу з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігаються в Шаргородському ТВБВ №10001/041 АТ Ощадбанк по філії 2914 на особовому рахунку №13125, що належить спадкодавці на підставі ощадної книжки, виданої цією ж філією відділення Ощадбанку (а.с. 10). Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області від 25.02.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку (а.с. 7). Померла [PERSON] розпочала приватизацію переданої їй у власність земельної ділянки площею 0,45 га про, що свідчать банківські квитанції за послуги щодо реєстрації земельної ділянки від 10 грудня 2008 року №5311з59 та №5311з65 (а.с. 13, 14). Однак не встигла завершити реєстрацію та [INFO] померла (а.с. 9). Даному факту відповідають земельні та спадкові правовідносини, які регулюються ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, ст.ст. 328, 331, 1216,1217, 1218,1220, 1223,1268 ЦК України, ст.ст.81, 116, 118, 120, 125, 126,131 ЗК України. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України розпочато, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. З Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 139-V, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. З ст. 116 ЗК). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Оскільки [PERSON] була включена до списків осіб, які мали право на земельну ділянку, то і спадкоємці вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної ділянки. Так, позивач [PERSON], як спадкоємець [PERSON] за законом, має право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, що розташована на території Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - у порядку спадкування за законом після смерті матері. Визнання за позивачем [PERSON] права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на землю на її ім'я на спірну земельну ділянку не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved