Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 20.12.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачу були надані кредиті кошти у розмірі 15000,00 доларів США, зі сплатою 11,80 % річних та з кінцевим терміном повернення 20.12.2016 року. Позивач просить визнати даний кредитний договір недійсним, у зв'язку з тим, що банком наданий кредит в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншими резидентами України на території України, що в свою чергу є незаконним, а також вказано, що при укладені кредитного договору позивач вважала, що отримує кредит в національній валюті, а отримана нею іноземна валюта не була кредитними коштами, а лише коштами для обміну на кошти в національній валюті. Позивач та його представник у судові засідання не завилялися, будучи при цьому належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляли. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також надав свої заперечення стосовно позовних вимог, в яких вказав, що підписанням кредитного договору позивач підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, а тому вибір умов кредитування з боку позивача був добровільний, а також було зазначено, що грошове зобов'язання виражене в іноземній валюті відповідає вимогам законодавства України. Крім того, відповідачем було вказано, що кредитні кошти були надані позивачу для особистих потреб, а тому посилання позивача на те, що кредит був наданий для розрахунку з іншими резидентами України на території України не відповідає дійсності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Як було встановлено, 20.12.2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11097734000, відповідно до якого позивачу були надані кредиті кошти в іноземній валюті у розмірі 15000,00 доларів США, зі сплатою 11,80 % річних та з кінцевим терміном повернення 20.12.2016 року (а.с. 8-11). Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вищезазначеною статтею визначено правовий статус грошової одиниці України, але не встановлено сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З вищевикладеного випливає, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету. Як вбачається з наданих суду документів, Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" 24.12.2001 року Національним банком України видано банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, визначені ст. 47 Закону України "Про Банки і банківську діяльність" (а.с. 33). 19.11.2002 року ПАТ «УкрСиббанк» видано дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною 4 ст. 47 Закону України "Про Банки і банківську діяльність" згідно з додатком до цього дозволу (а.с. 34). Також відповідачу Національним банком України видано додаток до дозволу на здійснення валютних операцій, згідно із яким відповідач має право здійснювати неторговельні операції з валютними цінностями, операції з готівковою іноземною валютою, ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті, ведення кореспондентських рахунків в іноземній валюті, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України тощо (а.с. 35-36). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 30.03.2012 № 5, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. З вищевикладеного випливає, що відповідач мав право здійснювати торгівлю іноземною валютою та надавати кредити резидентам в іноземній валюті, а тому доводи позивача стосовно неправомірності надання кредиту в іноземній валюті судом до уваги не приймаються. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 15000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах визначених цим договором. Згідно до п. 8.2. кредитного договору, підписанням даного договору позичальник підтверджує, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними. Таким чином, відповідачем надано позивальнику кредитні кошти в іноземній валюті та визначено, що повернення кредитних коштів повинно здійснюватись також в іноземній валюті, а підписавши кредитний договір позивач посвідчив свою обізнаність та згоду з умовами кредитного договору, що в свою чергу спростовує твердження позивача, щодо кредитування за даним кредитним договором в національній валюті, а тому правові підстави для визнання кредитного договору недійсним та визнання дій відповідача протиправними відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed