Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що вона є фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею будівельними матеріалами. 19 лютого 2016 року [PERSON] придбала у її магазині м`яку частину „Фаворит-2", вартістю 8890 гривень та електрочайник „Каlunas", вартістю 310 гривень. Ними було домовлено про оплату за товар з відстрочкою до 19 червня 2016 року, про що відповідач надала розписку. Вона передала товар відповідачу, проте, остання на даний час сплатила за товар тільки частину грошей в сумі 1840 гривень, а не сплачена частина боргу, яка становить 7360 гривень. З 1 березня 2016 року оплата не здійснювалася. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 11329 грн., з яких 7360 грн. боргу, 708 грн. заборгованості за процентами та 3261,78 грн. інфляційних втрат та судові витрати. В судове засідання позивач не прибула, в позовній заяві зазначила, що просить справу розглядати без її участі (а.с. 2-6). В судове засідання відповідач не прибула, про розгляд справи повідомлена відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином, причини неявки суду не повідомила (а.с. 23, 30). Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею будівельними матеріалами (а.с. 8-9). В позовній заяві позивач зазначила, що сторони досягнули згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до розписки від 19.02.2016 року (а.с. 11), яка містить належним чином не завірені виправлення в сумі боргу, відповідач зобов`язувалася виплатити позивачу борг за м`яку частину Фаворит-2" та електрочайник „Каlunas" рівними частинами щомісяця до 19 червня 2016 року. Вразі несвоєчасної сплати боргу зобов`язується повернути даний товар в належному стані. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надана позивачем розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 11) засвідчує факт отримання відповідачем речей, а саме м`яку частину Фаворит-2" та електрочайник „Каlunas", за які остання зобов`язувалася заплатити грошові кошти. Проте, така розписка не може замінити договору позики, так як не містить зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, що є істотними умовами договору. Тому укладання договору позики з підтвердженням лише зазначеної розписки є недодержанням вимог норм законодавства, у тому числі ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 1047 ЦК України про обов`язкове укладання в письмовій формі договору позики при перевищенні його суми не менш як у десять разів встановленого законом розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, ч. 1 ст. 638 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду факту вчинення такого правочину як договір позики, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики, відсотках та інфляційних втрат слід відмовити.

Outcome: dismissed