Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

29 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу в.о. начальника відділу освіти Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області №34к від 31.03.2015 року її звільнено з роботи з посади методиста райметодкабінету на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штатів по райметодкабінету). Вважає таке звільнення незаконним і необґрунтованим, так як вона будучи обраною у квітні 2014 року головою Казанківської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України була звільнена з роботи без попередньої згоди профкому та вищого виборного органу Миколаївської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України, їй не було запропоновано роботу на іншій аналогічній посаді, що призвело до моральних страждань. Просила визнати незаконними та скасувати наказ №13 від 29.01.2015 року "Про скорочення чисельності штату працівників районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації" та наказ №34к від 31.03.2015 року "Про звільнення [PERSON]П.", поновити її на роботі в займаній до звільнення посаді методиста райметодкабінету, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4288 грн. 68 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 50000 грн. Ухвалою Казанківського районного суду від 02 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації в частині визнання незаконним та скасування наказу №13 від 29.01.2015 року "Про скорочення чисельності штату працівників районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації" залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила визнати незаконним та скасувати наказ №34к від 31.03.2015 року "Про звільнення [PERSON]П.", поновити її на роботі в займаній до звільнення посаді методиста райметодкабінету, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 100000 грн. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали і пояснили, що 29.01.2015 року в.о. начальника відділу освіти Казанківської райдержадміністрації було видано наказ №13 "Про скорочення чисельності штату працівників районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації", який було зачитано позивачу та повідомлено про її майбутнє вивільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 01.04.2015 року. 30.01.2015 року рішенням профспілкового комітету відділу освіти було надано згоду на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] та 31.03.2015 року наказом в.о. начальника відділу Казанківської райдержадміністрації №34к [PERSON] було звільнено з посади методиста райметодкабінету на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників. Посилаючись на те, що позивач [PERSON] була звільнена з дотримання норм трудового законодавства, просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні посилаючись на те, що позивач [PERSON] звільнена з дотриманням норм трудового законодавства, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників. Аналізуючи зміст п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27.06.2012 року № 6-65цс12 при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1\~ст. 40 КЗпП України\~проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.\~40, ст.ст.\~42,\~43,\~49-2 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 43 КЗпП України\~розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7\~ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч.3\~ст. 252 КЗпП України, частини 3\~ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки. Матеріалами справи встановлено, що 20.08.1986 року позивач [PERSON] відповідно до наказу №219к від 13.08.1986 року призначена на посаду методиста райметодкабінету відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації, є головою Казанківської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України (а.с.62-65). На виконання п.12 розділу 3 Прикінцевих положень Закону України ВРУ №76-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", рішення Казанківської районної ради від 17.01.2015 року №266/28 "Про районний бюджет Казанківського району на 2015 рік", у зв'язку із внесенням змін щодо зменшення обсягів фінансування на утримання районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації в.о. начальника відділу освіти було видано наказ №13 від 29.01.2015 року, яким скорочено чисельність районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації на 8 штатних одиниць та встановлено граничну чисельність районного методичного кабінету в кількості 3 штатних одиниць (а.с.15). 29.01.2015 року в.о. начальника відділу освіти Казанківської райдержадміністрації було видано наказ №7к про попередження про наступне звільнення працівників районного методичного кабінету по п.1 ст.40 КЗпП України з 01.04.2015 року у тому числі і [PERSON], яка з наказом була ознайомлена (а.с.19). В.о. начальника відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації [PERSON] звернулася до профспілкового комітету відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.21). Згідно протоколу засідання профкому відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації від 30.01.2015 року до порядку денного членами профкому включено питання про надання згоди на попередження щодо скорочення штатних одиниць методичного кабінету, але прийнято рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з методистами районного методичного кабінету, в тому числі і [PERSON] без будь-яких обґрунтувань (а.с.20). 05.02.2015 року в.о. начальника відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації [PERSON] звернулася до голови Миколаївської обласної організації профспілки працівників освіти науки і науки із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.24). Проте, 17.02.2015 року головою обкому профспілки [PERSON] було надано лише повідомлення з посиланням на норми ст.43, п.1 ст.40 КЗпП України та розяснено, що виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає лише обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником (а.с.76). Наказом №34к від 31.03.2015 року [PERSON], методиста райметодкабінету звільнено з посади по ст.40 п.1 КЗпП України з 31.03.2015 року у зв'язку зі скороченням штатів по райметодкабінету. Згідно протоколу засідання профкому відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації від 27.05.2015 року членами профкому прийнято рішення про визнання недостовірним та скасування протоколу засідання профкому від 30.01.2015 року. Покази допитаних в судовому засіданні свідків голови профкому [PERSON], секретаря Терещенко Т.В. та члену профкому [PERSON] свідчать про те, що на засіданні профкому, яке відбувалось 30.01.2015 року, питання про надання згоди на розірвання трудового договору з методистами районного методичного кабінету, в тому числі і [PERSON] не вирішувалось, було розглянуто лише питання про надання згоди на попередження щодо скорочення штатних одиниць методичного кабінету. Згідно п.15 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судом направлено запит профспілковому комітету відділу освіти і науки Казанківської районної державної адміністрації та Миколаївському обласному комітету Профспілки працівників освіти і науки України щодо вирішення питання про надання згоди або відмови в дачі згоди на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] (а.с.183-186). Профспілковий комітет відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації 03.07.2015 року згоди на звільнення [PERSON] не надали (а.с.188). Президія обласного комітету профспілки 06.07.2015 року відмовила в наданні згоди на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету, головою районної організації Профспілки працівників освіти [PERSON] (а.с. 194). Згідно інформації відділу освіти про вакантні посади від 05.06.2015 року №01-18/485 з 01.02.2015 року існувала вакантна посада керівника гуртка та з 01.01.2015 року посада директора оздоровчого табору "Орлятко" (а.с.146-148). Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування того, що з урахуванням фаху, освіти, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров'я [PERSON] була запропонована наявна вакансія керівника гуртка, директора оздоровчого табору "Орлятко". Виходячи з того, що при звільненні позивача [PERSON] відповідачем не було дотримано вимоги ст.ст.\~40,\~42,\~49-2, ч.3\~ст. 252 КЗпП України КЗпП України, суд вважає, що звільнення [PERSON] з роботи відбулося без законної підстави, тому в силу приписів ч.1 ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на попередній роботі. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (п.2). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8). Позивач [PERSON] була звільнена з роботи 31.03.2015 року, тому розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати є січень - лютий 2015 року (два календарні місяці, що передували звільненню). Всього за ці два місяці їй було виплачено 5391 грн. 45 коп. Кількість відпрацьованих робочих днів у січні - лютому - 34. Середньоденна заробітна плата складає: 5391 грн. 45 коп.: 34 роб. днів = 156,81 грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу (з 31.03. по 10.07.2015 р.) 68 днів. Отже, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу складає 10663, 08 грн. (156,81 грн. х 68 роб. д.). Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача [PERSON] з роботи було проведено з порушенням законодавства про працю, що призвело до моральних страждань позивача, повязаних з необхідністю в судовому порядку поновлювати свої права та докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тому в силу приписів ст.237-1 КЗпП України та ст.23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань, яких позивач зазнала у звязку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що є достатньою сумою для відшкодування цієї шкоди, тому в останній частині вимог про відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Згідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, від сплати яких позивача було звільнено, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial