Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа без самостійних вимог: Первинна профспілкова організація Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу, уточнивши в липні 2020 року заявлені позовні вимоги просив суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника управління організаційного розвитку департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»№44/л від 11.01.2019 року про звільнення з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я [PERSON] , електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду СПЦ №2, поновити [PERSON] , на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду СПЦ №2 Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] , моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2019 року по день винесення рішення без утримання податків та обов`язкових платежів та витрати та професійну правничу допомогу у розмірі 11 700,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг», електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання у період з 28.04.1999 року по 11.01.2019 року. 11.01.2019 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» видав Наказ №44/л від 11.01.2019 року про звільнення позивача з підприємства у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що звільнення є грубим порушенням прав працівника, здійснено без законних підстав, визначених законом, із порушенням процедури звільнення. В обґрунтування чого позивач у позові зазначив, що відповідач всупереч ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України не попередив позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці перед звільненням, позивачу не було запропоноване Відповідачем інше робоче місце. Крім того, звільнення відбулося без надання згоди на це Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки промисловості ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», членом якої є позивач, звільнення відбулося без відповіді МСЕК на офіційні листи відповідача та Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки промисловості ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», у якій би зазначався перелік робіт, які міг би виконувати Позивач. Звільнення є також незаконним, тому що проведено без наявності медичного документа, який підтверджує невідповідність працівника займаній посаді за станом здоров`я, а саме: заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників за встановленою формою згідно з п. 3.8 Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» від 21.05.2007 № 246. У зв`язку з чим, позивач вважає, що вказаний наказ винесено незаконно з порушенням норм КЗпП України, а тому він підлягає скасуванню, у зв`язку з чим просив суд скасувати наказ начальника управління організаційного розвитку департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»№44/л від 11.01.2019 року та посилаючись на вимоги ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України просив суд стягнути середній заробіток за вимушений прогул та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. пов`язану з незаконним звільненням та стягнути витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. (а.с.56) 07 травня 2019 року на адресу суду від представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що 07 серпня 2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було отримано від Саксаганської МСЕК Повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду МСЕК щодо [PERSON] , згідно вказаного повідомлення [PERSON] з 30.07.2018 року визнаний інвалідом другої групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату. В розділі «Висновок про умови про умови та характер праці» містяться висновок про умови і характер праці, що рекомендований інваліду: «нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, може бути працепристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або надомна праця». Представник відповідача зазначає, що визнання висновком Саксаганської МСЕК [PERSON] інвалідом другої групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, свідчить про наявність у Позивача стійкого порушення функцій організму, а не про тимчасову втратуним працездатності. Пунктом 6 Положення про МСЕК визначено, що висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності. Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда №848, виданої Саксаганською МСЕК від 30.07.2018 року, [PERSON] непрацездатний в звичайних виробничих умовах, при цьому, в розділі 5 ІПР«Трудова реабілітація» вказаний вид та форма реабілітаційного заходу - «Пристосування та створення робочого місця з урахуванням безпеки та особливих потреб інваліда» в обсязі «Надомна праця». Таким чином, згідно даних ІПР [PERSON] , яка є обов`язковою для роботодавця, Позивач не міг продовжувати свою діяльність в звичайних виробничих умовах за місцем роботи, тобто на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за посадою «електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання», оскільки такі відомості вказані у ІПР [PERSON] . Крім того, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача посилається на те, що працевлаштування [PERSON] в звичайних виробничих умовах на підприємстві не можливо, однак, приймаючи до уваги зміст Повідомлення №7 від 30.07.2018 року, в якому було зазначено висновок про умови і характер праці, що рекомендований інваліду: «нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, може бути працепристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або надомна праця», та приписи ч.2 ст.40 КЗпП України. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до Саксаганської МСЕК з Листом за Вих.№05-1461 від 21.09.2018 року, в якому просив роз`яснити перелік критеріїв, яким має відповідати спеціально створені умови на виробництві або надомна праця для особи з другою групою інвалідності [PERSON] з урахуванням його індивідуальних функціональних обмежених можливостей. Відповідь на вказаний лист ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» так і не отримав. 28.11.2018 року адміністрація підприємства звернулась до Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» подання про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. 11.12.2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було отримано лист №72 від 07.12.2018 року, в якому Первинна профспілкова організація Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» вказує, що не може надати відповідь на подання роботодавця про надання згоди на звільнення [PERSON] оскільки профспілковій організації необхідна більш детальна інформація від лікувальних закладів, до яких профспілковою організацією зроблені запити і на час складання вказаного листа, ППО очікує відповіді. Також ППО повідомлено, що після отримання відповіді, повідомить роботодавця про своє рішення. Оскільки подання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про надання згоди на звільнення [PERSON] було отримано ППО Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» 28.11.2018 року, розгляд подання роботодавця мав бути здійснений до 13.12.2018 року. У своїй відповіді №72 від 07.12.2018 року ППО не повідомила про розгляд виборним органом ППО подання роботодавця, при цьому зазначила про неможливість його розгляду до отримання «більш детальної інформації від лікувальних закладів» та запевнила, що після отримання відповідей на запити повідомить роботодавця про своє рішення. Однак, станом на 10.01.2019 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» так і не отримав від ППО Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповіді на подання про надання згоди на звільнення [PERSON] , з урахуванням вимог ч. 5 ст. 43 КЗпП України, роботодавець прийшов до висновку, що виборний орган ППО Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг» надав згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] . Таким чином, на думку представника відповідача, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» були в повному обсязі виконані вимоги законодавства щодо підстав та порядку звільнення [PERSON] за п.2 ст.40 КЗпП України, а тому, доводи Позивача щодо порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог трудового законодавства є безпідставними та спростовуються зазначеними у відзиві обставинами. Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», також не погоджується з позицією Позивача щодо необхідності його попередження про майбутнє звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України за 2 місяці. Відповідач зазначає, що приписи ст.49-2 КЗпП України стосуються випадків вивільнення працівників, тобто припинення трудових правовідносин з працівниками за ініціативою власника або уповноваженого ним органу у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників. Зі змісту глави III-А КЗпП України можна зробити висновок про те, що вивільнення працівників - це категорія, яка може застосовуватися тільки щодо припинення трудового договоруна підставі, зазначеній у п.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки, в даному випадку, звільнення [PERSON] було здійснено на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у Відповідача відсутній обов`язок щодо попередження Позивача за два місяці до звільнення. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, представник відповідача зазначила, що передумовою стягнення з Відповідача на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу є прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі, передумовою прийняття якого, в свою чергу, є встановлення судом факту неправомірності звільнення такого працівника, оскільки, згідно ч.1 ст.235 КЗпП України працівник поновлюється на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, у разі його звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Проте, на думку представника трудовий договір з [PERSON] було розірвано на законних підставах, за наявності підстав для таких дій відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, а тому, в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Крім того, представник відповідача, у відзиві зазначила, що ПАТ «АМКР» вважає, що твердження Позивача про наявність моральної шкоди, на відшкодування якої позивач просить стягнути з Відповідача 5 000,00 грн не підтверджені належними та допустимими доказами, розмір визначеного [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди не відповідає засадам розумності. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування зазначені в уточненій позовній заяві, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю.В., заперечувала про позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування наведенні у відзиві, просила суд відмовити у позові. Представник третьої особи без самостійних вимог: Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Олешицька В.Е., заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , встановлено, що відповідно до запису №1 28.04.1999 року [PERSON] прийнятий в СПГ №2 електромонтером по ремонту електрообладнання по 4 розряду на підприємстві, відповідно до запису №2 31.08.1999 року [PERSON] звільнений в зв`язку з закінченням виробничої практики, відповідно до запису № 3 з 01.09.1995 року по 01.03.2020 року навчання в Криворізькому технічній Національній металургійній академії України, відповідно до запису № 4 15.03.2000 року [PERSON] прийнятий на СПЦ 2 електромонтером по ремонту електрообладнання по 4 розряду, відповідно до запису №5 15.08.2000 року [PERSON] присвоєно 5 розряд електромонтера по ремонту та обслуговування електрообладнання в СПЦ - 2, відповідно до запису №6 23.12.2002 року присвоєно 6 розряд електромонтера по ремонту та обслуговування електрообладнання в СПЦ - 2, відповідно до запису №11 з 01.05.2015 року за рахунок чисельності підучастка «Ремонт проводів, тиристорних перетворювачів» дільниці «Ремонтний персонал електрослужби» СПЦ №2 створений підучасток «Ремонт проводів, тиристорних перетворювачів» дільниці «Електрослужби» цього структурного підрозділу; відповідно до запису №13 01.09.2016 року [PERSON] займав посаду за професією «электромонтер по РиОЭО» підучастка «Ремонт проводів, тиристорних перетворювачів» дільниці «Електрослужби» СПЦ №2 перепідпорядкування підучасток «Системи управління» дільниці «Електрослужби» цього структурного підрозділу, відповідно до запису №15 11.01.2019 року [PERSON] наказом начальника управління організаційного розвитку департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» №44/л від 11.01.2019 року звільнений з підприємства на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я [PERSON] , електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду СПЦ №2. (Том 1, а.с. 11-12) 30.07.2018 року Міжрайонною Саксаганською медико-соціальною експертною комісією було видано довідку до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією №739705 від 30.07.2018 року, відповідно до п.п.10, 11 даної довідки, [PERSON] було проведено первинний огляд, яким встановлено другу групу інвалідності з 30.07.2018 року за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2019 року. У п.12 Розділу Довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією №739705 від 30.07.2018 року, який містить назву «Висновок про умови та характер праці» зазначено, що Позивач нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, може бути працепристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або надомна праця. Згідно з п.13 Довідки до Акту огляду МСЕК №739705 від 30.07.2018 року Рекомендованими заходами щодо відновлення працездатності є «Д» облік, нагляд та лікування у сімейного лікаря, невропатолога, стаціонарне лікування. (Том 1, а.с. 13, 93) Відповідно до індивідуальної програми реабілітації №848 від 30.07.2018 року, яка була підготовлена відповідно до висновку МСЕК, що видається медико-соціальними експертними комісіями у відповідності до Наказу МОЗ №623 від 08.10.2007 року, [PERSON] потребує відновної терапії - амбулаторно, стаціонарного лікування згідно стандартів; санаторно-курортного лікування неврологічного профілю, медичного спостереження - нагляду інфекціоніста, невролога 4 рази на рік. Психолого-педагогічної, фізичної реабілітації [PERSON] не потребує. Професійна реабілітація: експертиза потенційних професійних здібностей - непрацездатний в звичайних виробничих умовах. Професійної орієнтації, професійного відбору, професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації, професійної освіти - не потребує. Згідно з розділом 5 Індивідуальної програми реабілітації інваліда, яка має назву «Трудова реабілітація»: пристосування та створення робочого місця з урахуванням безпеки та особливих потреб інваліда - надомна праця впродовж терміну за місцем роботи. Раціонального працевлаштування (поновлення трудової діяльності інваліда за колишньою або новою професією) - не потребує, види професій і спеціальності, доступні за станом здоров`я - не потребує. Соціальної та побутової реабілітації та фізкультурно-спортивної реабілітації - не потребує. (Том 1, а.с.14 зворот) 07 серпня 2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» отримано від Саксаганської МСЕК Повідомлення про результати огляду МСЕК за вих. №7 від 30.07.2018 року щодо [PERSON] . Згідно вказаного Повідомлення МСЕК, [PERSON] з 30.07.2018 року визнаний інвалідом другої групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату. В розділі «Висновок про умови про умови та характер праці» Повідомлення №7 від 30.07.2018 року містяться висновок про умови і характер праці, що рекомендований інваліду: «нездатний до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, може бути працепристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або надомна праця». (Том 1, а.с.92, 93) 07.08.2018 року на адресу Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшов лист за вих. №05-1291 від 07.08.2018 року за підписом директора департаменту по персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Пилипенко О.В. про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. (Том 1, а.с.15) Відповідно до листа за вих. № 50-1 від 10.08.2018 року за підписом голови Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] , [PERSON] проінформовано про дату та час засідання профспілкового комітету, яке мало відбутися 20.08.2018 року о 16.00 годині. Проте, відповідно до Листа непрацездатності серії АГЦ № 008206 виданого КЗ «Криворізька міська лікарня №3 КМР» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні протягом періоду часу з 10.08.2018року по 20.08.2018року, у зв`язку з чим, останній не міг бути присутнім на засіданні Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». (Том 1, а.с.29) Рішенням №52 від 20.08.2018року Первинною профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», вирішено не надавати згоду на розірвання трудового договору у зв`язку з перебуванням Позивача на лікуванні у КЗ «Криворізька міська лікарня №3» ДОР та розгляд подання адміністрації ПАТ «АМКР» щодо надання згоди на звільнення позивача за п.2 ст.40 КЗпП України перенести на другий термін: по закінченню періоду непрацездатності або до отримання письмової згоди [PERSON] на розгляд вищезазначеного подання без його присутності. (Том 1, а.с.17) 23.08.2018 року на адресу Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшов лист за вих. №05-1359 від 23.08.2018 року за підписом директора департаменту по персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Пилипенко О.В., про повторний розгляд подання про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. (Том 1, а.с.19) 21.09.2018 року Відповідачем було направлено листи вих. № 05-1461 від 21.09.2018 року до Голови міжрайонної Саксаганської МСЕК [PERSON] , Головного лікаря Комунального закладу Криворізька міська лікарня №3, Головного лікаря Комунального закладу Криворізької міської лікарні №1 про надання роз`яснень. У даному листі Відповідач просив надати інформацію щодо переліку категорій, які мають відповідати спеціально створеним умовам на виробництві або надомна праця для особи з 2 групою інвалідності [PERSON] з урахуванням його індивідуальних функціональних обмежень. Додатково, Відповідач просить надати відповідь на лист протягом 5 днів. (Том 1, а.с.20-21) В період часу з 28.09.2018 року по 26.11.2018 року відповідно до Розпоряджень ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг» №2076 від 28.09.2018 року, №2151 від 05.10.2018 року, №2199 від 12.10.2018 року, №2351 від 02.11.2018 року, №2461 від 16.11.2018 року, [PERSON] було надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з сімейними обставинами. (Том 1, а.с.30-34) 27.11.2018 року до Первинної профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшов Лист ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за вих.. №05-1707 від 27.11.2018 року за підписом директора департаменту по персоналу Пилипенко О.В., про повторний розгляд подання про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, втретє. (Том 1, а.с.22) Відповідно до Листа вих. № 72 від 07.12.2018 року Первинною профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» направлено відповідь Відповідачу, в якому зазначено, що Профспілкою також направлено запити до тих самих лікувальних закладів, що і Відповідачем у листі від 21.09.2018 року, оскільки, Відповідач не отримав жодної відповіді, а Профспілка має пересвідчитись, що звільнення Позивача обґрунтоване та Позивач дійсно не може виконувати роботу. Відтак, Профспілка просила надати час для отримання відповіді на запит та прийняття рішення про звільнення або неможливість звільнення на підставі відповідей з медичних установ. (Том 1, а.с.23) 11.01.2019 року відповідно до Наказу №44/л від 11.01.2019 року начальника управління організаційного розвитку департаменту по персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] , видав про звільнення позивача з підприємства у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, [PERSON] , звільнено з підприємства. (Том 1, а.с.24-25) У Спірному наказі Відповідач зазначає, що ненадання відповіді Первинною профспілкової організації Криворізької міської профспілки працівників промисловості ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про згоду / або незгоду на звільнення позивача в строк до 20.12.2018 року є підставою вважати, що Профспілка надала свою згоду на звільнення Позивача, посилаючись на ч.5 ст.43 КЗпП України. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає можливість звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці N158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N3933-XII(далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Однак, Відповідачем не надано суду доказів законності винесеного ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Наказу №44/2 від 11.01.2019 року, оскільки посилання на той факт, що визнання висновком Саксаганської МСЕК [PERSON] інвалідом другої групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату свідчить про наявність у Позивача стійкого порушення функцій організму, а не про тимчасову втрату ним працездатності, спростовується матеріалами справи. Статтею 170 КЗпП України передбачено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести за їх згодою на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2695-XII працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства. Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. Зазначене документальне підтвердження щодо тимчасової втрати працездатності відповідно до зазначених вище норм законів, та наказів МОЗ України, надає в своєму висновку ЛКК. За результатами медогляду, особа направляється на додатковий медогляд в разі якщо лікарі визначили таку необхідність, чи за бажанням (заявою) особи, та на МСЕК - в разі вирішення питання щодо стійкої втрати працездатності (інвалідность, профзахворювання). Згідно ч.1 ст.69 Основ законодавства України про охорону здоров`я визначення наявності на ступеню тривалої або стійкої втрати працездатності здійснюється за результатами МСЕК. Згідно п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Тобто, МСЕК вирішує питання встановлення інвалідності за наявності стійкого порушення функцій організму, стійкої втрати працездатності (встановлює відсотки), профзахворювання. В п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 роз`яснено, при розгляді справ про звільнення за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов"язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою на іншу роботу. Наявний у справі висновок МСЕК та Індивідуальної програми реабілітації інваліда №484 від 30.07.2018 року, не місять будь-яких застережень щодо непепридатності позивача працювати на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання, а у висновках ЛКК наявна інформацію лише щодо захворювань позивача, які носять тимчасовий характер, без зазначення повної чи часткової сталої втрати працездатності, окрім того інвалідність Позивачу встановлено на строк до 01.08.2019 року, а не безстроково. Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідно до ст.172 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством, на власника або уповноважений ним орган покладається обов`язок організувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці. Відповідно до ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан її здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю. Згідно зі ст.18 вищезазначеного закону підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проте, Відповідачем не надано суду доказів, того, що [PERSON] була запропонована інша посада, або запропоновано навчання, перекваліфікація для зайняття іншої посади на підприємстві. Вирішуючи питання про законність звільнення працівника суд повинен врахувати, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Суд зазначає, що за вимогами п.2 ст.40 КзпП України невідповідність за станом здоров`я займаній посаді або виконуваній роботі може бути підставою для звільнення лише при наявності не тимчасової, а тільки повної чи часткової сталої втрати працездатності. Відповідно до ст.4 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Стаття 8 Конвенції передбачає, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно змісту ч.2 ст.9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. Таким чином, у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень згаданої Конвенції, ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.ст. 76, 77, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, звільнення [PERSON] відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому Наказ №44/л від 11 січня 2019 року про його звільнення, є незаконним. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про поновлення його на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Такий спосіб захисту буде відповідати приписам чинного трудового законодавства, оскільки саме такий спосіб передбачений у випадку неправомірного звільнення працівника. У зв`язку із зазначеним, вимога позивача про скасування наказу про його звільнення задоволенню не підлягає, оскільки судом було встановлено порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача, та захищено його трудові права шляхом поновлення його на роботі. Виходячи з викладеного вище, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів Позивача, слід поновити його на роботі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання 6 розряду СПЦ №2 Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п. 8 Порядку). Згідно довідки, виданої ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за вих. №811-15/1-1914 від 29.05.2019 року, середньогодинний заробіток [PERSON] становить 57,73 грн./год., середньоденний заробіток позивача становить 57,73 * 8 годин становить 461,84 грн. (Том 1 а.с.135) Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Судом встановлено, що днем звільнення позивача [PERSON] є 12 січня 2019 року. Як вбачається з уточненої позовної заяви, Позивач просив стягнути з Відповідача на свою користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення за період 12 січня 2019 року по 30 червня 2020 року в розмірі 167 994,30 грн. (т.2 а.с.63-74) Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п. «з» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок), цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаної ї постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Згідно з п.п. «б» п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до графіку роботи №042 персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на 2019 рік, в січня 2019 року, зокрема з 12 січня 2019 року - 112 годин, за лютий 2019 року - 160 годин, за березень 2019 року - 159 годин, за квітень 2019 року - 167 годин, за травень 2019 року - 167 годин, за червень 2019 року - 143 години, за липень 2019 року - 184 години, за серпень 2019 року - 167 годин, за вересень 2019 року - 168 годин, за жовтень 2019 року - 176 годин, за листопад 2019 року - 168 годин та за грудень 2019 року - 166 годин. (Том 1, а.с.180) Відповідно до графіку роботи №042 персоналу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на 2020 рік, в січня 2020 року - 167 годин, за лютий 2020 року - 160 годин, за березень 2020 року - 168 годин, за квітень 2020 року - 167 годин, за травень 2020 року - 151 годин, за червень 2020 року - 160 години, за липень 2020 року - 184 години, за серпень 2020 року - 160 годин, за вересень 2020 року, зокрема до 09 вересня 2020 року - 56 годин. (Том 2, а.с.78) Таким чином, в період з 12.01.2019 року по 09.09.2020 року кількість робочих годин за які підлягає стягнення компенсації за час вимушеного прогулу становить 3366 годин, тому з урахуванням середньогодинного доходу (57,73 грн.) компенсація складає 191 086,30 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, у будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Згідно з п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок незаконного звільнення Позивач був позбавлений можливості забезпечити себе необхідним в силу відсутності місця роботи та заробітку, що стало причиною порушення звичного способу його життя та призвело до значних моральних страждань. Позивач працював у Відповідача все своє життя на протязі майже 20 років. Жодних нарікань з боку Відповідача ніколи не було, Позивач сумлінно виконував свої обов`язки. Залишившись без роботи, Позивач відчуває себе непотрібною людиною, погіршилася якість життя, змінився звичайний уклад життя та розпорядок дня, Позивач внаслідок переживань не спить вночі, приймає заспокійливі та снодійні ліки, розмір заробітної плати дозволяв йому належним чином утримувати свого 13-го річного сина. Позивач залишився на самоті із своєю хворобою. У віці 38 років Позивач залишився без роботи, втратив заробітну плату, внаслідок чого погіршилася якість його життя. Враховуючи тривалість моральних страждань позивача, його стан здоров`я, істотність вимушених змін у життєвих зв`язках позивача, і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України з метою визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, 08.02.2019 року між Позивачем [PERSON] та адвокатом Ратушною Русланою Павлівною, укладений договір про надання правничої допомоги. Перелік наданої правничої допомоги, детальний її розрахунок із зазначенням витраченого часу перелічений в договорі про надання правової допомоги. Підтвердженням її надання та отримання слугує акт приймання-передачі правничої допомоги від 08.02.2019 року між Позивачем та його представником, а також розрахункова квитанція. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги, Клієнт отримав в повному обсязі, Адвокат надав в повному обсязі наступну правничу допомогу: Складання позовної заяви про поновлення на роботі на стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу протягом 6 годин (08.02.2019 року з 09:00 години до 15:00 години) вартістю 3000,00 грн. 19.11.2019 року між [PERSON] та адвокатом Ратушною Р.П. укладений Договір про внесення змін до Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2019року. (Том 1, а.с.211) Згідно Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2019 року, 19.11.2019 року в п.4.1 Договору внесені зміни та зазначений перелік робіт, витрачений на них час адвокатом за період перебування справи в суді з дати подання позову по 19.11.2019 року. 19.11.2019 року між Позивачем та адвокатом Ратушною Р.П. підписаний акт приймання-передачі правничої допомоги, згідно з яким: клієнт отримав в повному обсязі, а Адвокат надав в повному обсязі наступну правничу допомогу відповідно до умов укладеного між ними Договору про надання правничої допомоги від 08 лютого 2019 року та Договору про внесення змін від 19.11.2019року до вищезазначеного договору: складання позовної заяви про поновлення на роботі на стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу протягом шести годин (08.02.2019 року з 09:00 години до 15:00 години) вартістю 3000,00 грн., участь у судових засіданнях у суді першої інстанції протягом однієї години вартістю 500,00грн., укладання відповіді на відзив від 23.05.2019року протягом шести годин (23.05.2019року з 9.00 години до 15.00 годин) вартістю 3000,00 грн., складання уточненої позовної заяви від 12.08.2019року протягом однієї години вартістю 500,00грн. ( 12.08.2019року з 9.00 години до 10.00 годин), складання адвокатських запитів до: 1) КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ( Міжрайонна Саксаганська МСЕК) від 28.08.2019року, 2) КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» (Металургійна міжрайонна МСЕК) від 24.09.2019року протягом двох з половиною годин вартістю 1250, 00 грн.), складання уточненої позовної заяви від 19.10.2019року протягом однієї з половиною години вартістю 750,00грн. (18.10.2019року з 9.00 години до 10.30 годин), складання клопотання про приєднання доказів від 23.10.2019року протягом двох годин вартістю 1200,00грн. (23.10.2019року з 9.00 години до 11.00 годин), складання уточненої позовної заяви від 19.11.2019року вартістю 500,00 грн. (19.11.2019року з 9.00 години до 10.00 годин). Таким чином, розмір судових витрат станом на 19.11.2019 року становить 10 700,00 грн. (Том 1, а.с.212) Крім того, Договором про внесення змін від 31.12.2019 року до п.4.1 Договору про надання правничої допомоги від 08.02.2019 року внесені наступні зміни у п.4.1 та п.4.1 викладений у наступній редакції: відповідно до Договору про надання правничої допомоги, Клієнт отримав в повному обсязі, а Адвокат надав в повному обсязі наступну правничу допомогу: складання позовної заяви про поновлення на роботі на стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу протягом 6 годин (08.02.2019 року з 09:00 години до 15:00 години) вартістю 3000,00 грн., участь у судових засіданнях у суді першої інстанції протягом двох годин вартістю 1000,00грн., складання відповіді на відзив від 23.05.2019 року протягом 6 годин (23.05.2019 року з 9.00 години до 15.00 годин) вартістю 3000,00 грн., складання уточненої позовної заяви від 12.08.2019 року протягом однієї години вартістю 500,00грн. (12.08.2019 року з 9.00 години до 10.00 годин), складання адвокатських запитів до: 1) КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» (Міжрайонна Саксаганська МСЕК) від 28.08.2019 року, 2) КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» (Металургійна міжрайонна МСЕК) від 24.09.2019 року протягом двох з половиною годин вартістю 1250, 00 грн.), складання уточненої позовної заяви від 19.10.2019 року протягом однієї з половиною годин вартістю 750,00грн. (18.10.2019 року з 9.00 години до 10.30 годин), складання клопотання про приєднання доказів від 23.10.2019 року протягом двох годин вартістю 1200,00грн. (23.10.2019 року з 9.00 години до 11.00 годин), складання уточненої позовної заяви від 19.11.2019 року вартістю 500,00 грн. (19.11.2019 року з 9.00 години до 10.00 годин), складання уточненої позовної заяви від 31.12.2019 року вартістю 500,00 грн. (31.12.2019 року з 9.00 години до 10.00 годин). (Том 2, а.с.14) 08 лютого 2019 року [PERSON] сплачено, а Адвокатом отримано 3000,00 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією серії АВ-ТБ 009069 від 08.02.2019 року. (Том 1, а.с.38) 19 листопада 2019 року [PERSON] сплачено, а Адвокатом отримано 7700,00 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ББАТ № 440012 від 19.11.2019 року. (Том 1, а.с.210) 31 грудня 2019 року [PERSON] сплачено, а Адвокатом отримано 1000,00 (одна тисяча) гривень за: складання уточненої позовної заяви від 31.12.2019 року 500,00 грн., участь у судовому засіданні 17.12.2019року за одну годину 500,00 грн., що підтверджується розрахункової квитанцією серії ББАТ № 440020. (Том 2, а.с.16) Враховуючи викладене, судові витрати понесені Позивачем в даній цивільній справі, складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 11 700,00 грн., вказані витрати підтвердженні матеріалами справи, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial