Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 08.05.2002 р. помер її батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по вул. Лісовій, 14, с. Багринівці Літинського району Вінницької області Після смерті батька позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, натомість, її представник [PERSON] (котра уповноважена представляти інетереси позивача у суді відповідно до довіреності від 09.08.2016 р.(а.с. 22) надала через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути без її участі; позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити; витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем. Одночасно до вказаної заяви долучила матеріали на підтвердження позовних вимог (а.с.39-43 ). Представник відповідача - Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Просить справу розглянути без представника сільської ради (а.с. 38). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 156536 виданим 10.05.2002р. виконавчим комітетом Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] помер 08.05.2002 р. (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВІ 355004 виданим 29.11.2016 р. після смерті [PERSON], спадкоємцем являється його дочка [PERSON] (а.с. 18). Наявність родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] також підтверджується свідоцтвом про народження серії І-УР № 629780 виданим 24.03.1960 р. Багриновецькою сільською радою Літинського району Вінницької області, актовий запис № 16 (а.с.9). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ № 412254 від 28.08.1979 р. пояснюється зміна прізвища позивача із «Гуренко» на «Максимець» (а.с. 10). Згідно довідки за № 347від 15.05.2017 р., виданої виконавчим комітетом Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, земельна ділянка площею 0.25 га, для будівництва та обслуговування житвлого будинку , господарських будівель та споруд по вул . Лісовій, 14, с. Багринівці Літинського району Вінницької області, не приватизовувалась, державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 43). Відповідно до довідки за № 250 від 13.04.2017 р. виданої Багриновецькою сільською радою Літинського району Вінницької області, власником житлового будинку за адресою вул. Лісова,14, с. Багринівці Літинського району Вінницької області, являється [PERSON] (а.с. 21). Згідно листа від 11.04.2017 р. за № 595/02-14, який надіслано державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій по причині відсутності правовстановлюючих документів та роз'яснено про можливість звернення до суду для захисту своїх прав (а.с. 17). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за № 14 по вул. Лісовій, 14, с. Багринівці Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1964 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 69,8 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., допоміжною площею 15,7 кв.м., веранди літера «а», ганку, погребу «п/а», сараю «Б», сараю «б», сараю «В», погребу «п/В», сараю «Г», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, хвіртки № 4, криниці № 5. Правовстановлюючі документи відсутні(а.с. 11-15). При прийнятті рішення судом також враховано відсутність інших спадкоємців, зокрема дружини спадкодавця [PERSON], котра згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 145225 померла 26.11.2001 р. (а.с. 40). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її батька [PERSON], та складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований по вул. Лісовій, 14, с. Багринівці Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], який помер 08.05.2002 року. При зверненні до суду представник позивача у своїй заяві зазначила, що витрати зі сплати судового збору просить з відповідача не стягувати (а.с. 39). За наведених обставин суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved