Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

У березні 2021 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача - Миколаївської міської ради про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 15 грудня 1995 року він та [PERSON] уклали договір № 3237 купівлі - продажу нерухомого майна - незакінченого будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу був посвідчений 15 грудня 1995 р. на Товарній Біржі "Південна Товарна Біржа", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за № 3237, 25 грудня 1995 року зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за р. № 3005. Дана угода була виконана сторонами повністю, проте від нотаріального посвідчення угоди вони ухилилися через те, що діюче на той час законодавство дозволяло оформлювати такі уходи на товарних біржах, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Окрім того, з Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю серія МК, виданого Миколаївською міською радою народних депутатів від 12.05.1995р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1824, вбачається, що власником земельної ділянки для індивідуального будівництва за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . При цьому, на Державному акті на право приватної власності на землю, є примітка про те, що новим власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 3237 від 15.12.1995 року. Тобто, на момент укладання вищезазначеного договору позивач, в силу своєї юридичної необізнаності, не здійснив державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в разі набуття її на підставі цивільно - правового договору щодо відчуження земельної ділянки. Позивач також зазначив, що [INFO] [PERSON] померла, і спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просити визнати договір купівлі - продажу № 3237 від 15.12.1995 року - дійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0056 га для індивідуального будівництва розташовану за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, його представник - [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина його неявки суду не відома. Представник третьої особи також в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина його неявки суду не відома. Враховуючи те, що від представника відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судовим розглядом встановлено, що 15 грудня 1995 року [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклали договір № 3237 купівлі - продажу нерухомого майна - незакінченого будівництвом житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу був посвідчений 15 грудня 1995 р. на Товарній Біржі "Південна Товарна Біржа", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за № 3237, 25 грудня 1995 року зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за р. № 3005. Однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що придбане незакінчений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0056 га, для індивідуального будівництва, та право власності на дану земельну ділянку, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія МК, виданого Миколаївською міською радою народних депутатів від 12.05.1995р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1824, зареєстровано за [PERSON] . При цьому, на Державному акті на право приватної власності на землю, є примітка про те, що незакінчений будівництвом житловий будинок придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 3237 від 15.12.1995 року. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується наявною у справі Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Даних про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, судом не здобуто. Згідно з положеннями ст. 30 Земельного Кодексу України, в редакції від 1992р., на момент виникнення спірних правовідносин, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на визнання за ним права власності на земельну ділянку, розмір якої відповідає розміру ділянки, на отримання якої у власність має сторона згідно ст. 121 ЗК України та яка перебуває у його фактичному використанні відповідно до наданих документів. Встановивши наявність у позивача прав на відповідну земельну ділянку, суд має визначити порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права, задовольнивши позов про визнання за позивачем права власності на відповідну земельну ділянку та зобов`язавши відповідний державний орган погодити спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку. Окрім того, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - не виявлено.

Outcome: approved