Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь наступну заборгованість: 4000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-1349388 від 14.05.2015; 10000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-2339720 від 02.04.2015; 10000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-2339687 від 02.04.2015 та 10000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-1349376 від 14.05.2015. При цьому, посилається на те, що на підставі цих договорів про розміщення банківського вкладу нею було передано на депозит банку 34000 дол. США, однак, після закінчення строку дії вказаного договору позивачці не було виплачено суму вкладу в зазначеному розмірі та відсотки за користування ним. На підставі Постанови НБУ №934 «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» 24.12.2015 до категорії неплатоспроможних», було прийняте рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк». На момент введення в банк тимчасової адміністрації у неї залишились чотири вищевказані депозитні вклади, які остання й просить суд повернути. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.09.2018 вказаний позов залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків протягом десяти днів з моменту отримання ухвали суду. Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 26.09.2018, відкрито провадження у справі ухвалою від 16.10.2018. До суду 04.12.2018 представником ПАТ «Укр/ін./ком» скеровано відзив на позов, у якому зазначив, що на підставі постанови правління НБУ від 24.12.2015 № 934 ПАТ «Український інноваційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2015 № 239, за яким з 25.12.2015 по 24.03.2016 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженому особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ. Правлінням НБУ відповідно до постанови № 180 відкликана банківська ліцензія у ПАТ «Укрінбанк» і за рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 385 розпочато ліквідацію ПАТ. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 (справа № 826/5325/16) визнана протиправною та скасована постанова НБУ від 22.03.2016 № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 22.03.2016 № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Дане рішення набрало законної сили 13.07.2016. Отже, ПАТ «Укрінбанк» був поставлений в умови, за яких став позбавлений можливості повернення вкладів, а всі зобов`язання щодо повернення вкладів фізичних осіб взяв на себе Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з моменту запровадження тимчасової адміністрації. Постановою від 03.08.2018 об`єднаної палати Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8117/17, яка набрала законної сили, встановлено, що ПАТ «Укрінком» не є правонаступником ПАТ «Укрінбанк». Вказує, що правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку. Отже, оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.02.2019 провадження у справі зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №925/698/16. Ухвалою від 14.01.2020 провадження у справі поновлено та продовжено судовий розгляд справи. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.03.2020 залучено до участі в справі як співвідповідача - Фонд гарантування вкладу фізичних осіб. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Севастьянової А.В. поступило клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представники відповідачів в дане судове засідання не з`явилися, хоча були належно повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду причини неявки. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрінбанк» укладено чотири заяв-договорів на розміщення коштів на депозитних рахунках, а саме: на суму - 4000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-1349388 від 14.05.2015; 10000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-2339720 від 02.04.2015; 10000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-2339687 від 02.04.2015 та 10000 дол. США за строковим договором банківського вкладу № 10-1349376 від 14.05.2015 року. вказані заяви-договори є документами, що підтверджують факт укладення Договорів банківського вкладу. Із змісту заяв вбачається, що на ім`я [PERSON] відкрито 8 рахунків, на яких станом на теперішній час обліковуються кошти на загальну суму більш ніж 34 000.0 долари США з автопролонгацією. Так, відповідно до умов вказаних депозитних договорів, Банк прийняв від вкладника кошти на умовах строковості, платності і повернення. Автопролонгація передбачена, якщо Клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення, на строк, що дорівнює попередньому строку згідно з умовами Договору даного виду вкладу, чинного на дату пролонгації, включаючи розмір процентної ставки. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч.3 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" залучення у вклади (депозити) коштів від юридичних та фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів є фінансовою послугою. Правовідносини, що породжуються на підставі договору банківського вкладу виникають на підставі умови, згідно із якою вкладник передає банку вклад, а банк в свою чергу приймає вклад та розміщує його на своїх ресурсах. При цьому, метою вкладу є одержання вкладником прибутку у вигляді процентів від суми вкладу, який використовується банком у процесі своєї господарської діяльності. Тобто, в даних правовідносинах банк, використовуючи свої спроможності у сфері фінансових відносин, надає вкладнику фінансову послугу, результатом якої є прибуток для вкладника та певна вигода для банку. Частиною 2 ст.1060 ЦК України також передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог пункту 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, зобов`язання Банку за договорами банківських вкладів (депозитів) мають виконуватися Банком належним чином відповідно до умов договорів. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Однак, станом на день звернення до суду, відповідачем не виконано в повному обсязі умов вищезазначеного договору та не повернуто вищевказані кошти позивачу. У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Аналізуючи наведене, суд вважає, що існують всі правові підстави для задовлення позовних вимог.

Outcome: approved