Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ПрАТ "Європейський страховий альянс" та [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.10.2013 року приблизно о 08 годині 40 хвилин на перехресті пр. Ватутіна та пр. Маяковського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Мазда д\\н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем Шевролет д\\н [NUMBER], що належить на праві власності позивачці, та під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. З постанови судді Деснянського районного суду м. Києва вбачається, що ДТП сталася з вини відповідачки [PERSON] Відповідно до рахунки-фактури від 20.04.2016 року вартість ремонту автомобіля Шевролет становить 16366, 45 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Мазда застрахована в ПрАТ "Європейський страховий альянс". На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь шкоду у розмірі 16366, 45 грн., а також стягнута зі Страхової компанії на її користь витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, стягнути зі Страхової компанії на користь позивачки шкоду у розмірі 12568, 21 грн., стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки франшизу у розмірі 510, 00 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача - Страхової компанії - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що поданий позивачем рахунок-фактура не відповідає вимогам діючого законодавства, що регулює питання оцінки завданої шкоди. Наданий позивачкою у подальшому Звіт також не можна вважати належним доказом. Крім того, представник зазначила, що вина відповідачки [PERSON] на даний час не є доведеною. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що її вина у скоєній ДТП не є доведеною, а тому підстав для стягнення коштів немає. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, відповідачки, оглянувши матеріали справи № 3-5395/13, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.2013 року приблизно о 08 годині 40 хвилин на перехресті пр. Ватутіна та пр. Маяковського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Мазда д\\н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем Шевролет д\\н [NUMBER], що належить на праві власності позивачці, та під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Для встановлення розміру витрат на ремонт автомобіля Шевролет позивачка звернулася до ПАТ "Українська автомобільна корпорація". Згідно рахунку-фактури від 20.04.2016 року вартість ремонту автомобіля Шевролет становить 16366, 45 грн. У подальшому позивачка звернулася до ПП "Пліч-опліч" для визначення розміру завданих їй збитків. Відповідно до Висновку № 16-35/01 від 08.07.2016 року вартість ремонту автомобіля Шевролет становить 12568, 21 грн. У своїх позовних вимогах позивачка просить суд стягнути матеріальну шкоду зі Страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], так як судом встановлена її вина у скоєній ДТП. Дійсно, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Європейський страховий альянс", що підтверджується Полісом від 23.05.2013 року. Для виплати страхового відшкодування позивачка звернулася до Страхової компанії із заявою про виплату, але до цього часу грошові кошти не виплачено. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об′єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов′язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров′я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов′язкове страхування). До відносин, що випливають із обов′язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов"язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи, а коли це буде наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, питання відшкодування шкоди безпосередньо залежить від встановлення винної особи. Як вбачається з письмових матеріалів адміністративної справи, протокол про адміністративне правопорушення після ДТП був складений на водія автомобіля Шевролет [PERSON] У подальшому постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2013 року провадження по справі відносно [PERSON] за ст.. 124 КпАП України було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно вказаної постанови подані суду матеріали не містили достатніх доказів про порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказує про те, що вина водія автомобіля Мазда [PERSON] встановлена вказаною постановою судді. Але слід зазначити, що при розгляді судом вищевказаної адміністративної справи вирішувалося виключно питання наявності чи відсутності у діях водія [PERSON] порушення Правил дорожнього руху. При цьому питання щодо наявності вини у діях відповідачки [PERSON] у скоєній ДТП судом при розгляді вказаної справи не вирішувалося. У подальшому також ані судом, ані [PERSON] не було вчинено жодних дій щодо вирішення питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно винної особи та притягнення її до адміністративної відповідальності. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження вини відповідачки [PERSON] у скоєній ДТП. А тому суд вважає безпідставними посилання позивачки на те, що вина відповідачки [PERSON] у скоєній ДТП є доведеною. При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обов′язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров′ю, майну третьої особи. Але при цьому слід зазначити, що зобов"язання страховика виплатити страхове відшкодування виникає лише у разі наявності вини особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. У даному випадку при розгляді справи не було доведено вину відповідачки [PERSON] у скоєній ДТП, а тому суд вважає, що підстав для стягнення зі Страхової компанії та відповідачки страхового відшкодування та франшизи відповідно немає. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed