Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] Акціонерне Товариство «ІМЕКСБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на майнові права на квартиру під будівельним № 8-2 на 8-ому поверсі в секції 1 (А) у житловому будинку, що будується за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 33 Б та визнання права власності на предмет іпотеки. При цьому посилається на укладений між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] іпотечний договір від 14.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 67. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ІМЕКСБАНК» та просить визнати недійсним іпотечний договір від 14.12.2006р., укладений між [PERSON] та [PERSON] Акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», а також зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції зняти заборону відчуження квартири [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження майна іпотекою. При цьому посилається на те, що іпотечний договір є недійсним в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України та ч. 2 ст. 5 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" № 898-ІУ від 05 червня 2003 року, в редакції чинної на момент укладання спірного договору, який не містив поняття "іпотека майнових прав". Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 14.12.2006р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 67. Згідно зазначеного договору позивачу передане в іпотеку майнові права на квартиру під будівельним № 8-2 на 8-ому поверсі в секції 1 (А) у житловому будинку, що будується за адресою: м. Одеса, пр.-т Шевченка, 33 Б. Термін дії договору іпотеки до повного виконання позичальником зобовязань за договором кредиту від 14.12.2006р. та майбутніх додаткових угод до нього. Правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки) регулюються Законом України "Про іпотеку", за яким законодавство України про іпотеку базується на Конституції України та складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону й інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України; Законом України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", який регулює відносини у системі іпотечного кредитування, перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. За змістом ч. ч. 1,3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. За ст. ст. 1,5 Закону України "Про іпотеку" у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні. Стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України "Про іпотеку". Закон України від 19 червня 2003 року № 979-IV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-IV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договорів, забезпечених іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений між позивачами та Банком. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-100цс13, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п. п. 1,2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та обтяжень може проводитися на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно п. п. 2, 8, 36, 37, 63, 71, 73, 75, 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є. зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та/або щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження. Державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, законними і обґрунтованими є і вимоги позивача за зустрічним позовом про зняття заборони відчуження квартирою та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження її іпотекою.

Outcome: partial