Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач - АТКБ "Приватбанк" (далі - Банк) - звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 12.10.2016 року станом на 12.10.2020 року у розмірі 21785,90 гривень, яка складається з: ?заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15650,48 гривень; ? заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4943,74 гривень; ?Заборгованість за відсотками, нарахованими в порядку статті 625 ЦК України, в сумі 1041,68 грн; ?Пеня в сумі 150,00 гривень а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2 102,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] звернулася до позивача АТКБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, підписавши відповідну Заяву б/н від 12.10.2016 року. Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідач погодився з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами», які разом з підписаною анкетою-заявою, складають Договір про надання банківських послуг та відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. Крім того, як вказує позивач, укладений Договір про надання банківських послуг є змішаним договором та поєднує в собі ознаки договору банківського рахунку (ст..1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України), в зв`язку з чим, якщо банк здійснює платежі з рахунку клієнта, на якому відсутні грошові кошти, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму. Позивач (Банк) відкрив відповідачеві картковий рахунок, а Відповідач в процесі користування картковим рахунком своєчасно не розраховувався за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Посилаючись на «Умови та правила», змінені 01.03.2019 року, позивач вказує, що відповідач, окрім наданого тіла кредиту, зобов`язаний сплатити також проценти від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна Голд», а тому просив суд стягнути з відповідача прострочену заборгованість за тілом кредиту, відсотками та судовий збір, сплачений за подання позову. (а.с.1-4) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (а.с.96) В судове засідання представник позивача В.Дашко не з`явився, в позовній заяві та окремому клопотанні (а.с.1-4,87) просив судовий розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в тому числі через розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала (а.с.97-105). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.02.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.107) Зважаючи на те, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, вивчивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Повноваження позивача щодо надання банківських послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу та виписці з ЄДРПОУ 14.06.2018, банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, витягу з нової редакції Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", затвердженому постановою КМУ від 05.06.2019 № 594 (а.с.80-85). Згідно «Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку» від 12.10.2016 року, позичальник - відповідач [PERSON] , [INFO] , підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містить виключно її особисті дані (а.с.20) До вказаної анкети позивачем надані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в тому числі «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна контракт», «Універсальна Голд», які не містять підпису відповідача (позичальника) та не завірені позивачем (а.с.21-77) З Довідки АТКБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачці [PERSON] було відкрито наступні кредитні картки: ?№ [NUMBER] від 12.10.2016 року, терміном дії до квітня 2018 року; ?№ [NUMBER] від 14.03.2018 року, терміном дії до січня 2022 року (а.с.18) Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Позивачем за договором № б/н від 12.10.2016 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , загальна заборгованість за наданим кредитом складає 21785,90 гривень, (а.с.8-12) При цьому, як вбачається з вказаного розрахунку, станом на 12.10.2016 року відповідач [PERSON] мала 0,00 грн заборгованості за кредитом, а 13.10.2016 року отримала кредит в сумі 2092,00 гривень, які частково повертала позивачеві. Станом на 12.11.2018 року відповідач, згідно нарахувань позивача, мала заборгованість за кредитом в сумі 14907,33 гривень. 13 листопада 2018 року відповідач вносить на рахунок позивача 14969,95 гривень (більше, ніж попередня сума), але її заборгованість за кредитом при цьому залишилась 13347,95 гривень. Як вбачається з виписки по картковим рахункам [PERSON] , станом на 12.10.2016 року відповідач вже мала начебто заборгованість в сумі - -7380,60 гривень, і в цей же день їй було встановлено кредитний ліміт в сумі 4400,00 гривень. 28.07.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15000,00 гривень і нараховано заборгованість 18650,00 гривень. За період користування картками, з рахунку [PERSON] проводилося автоматичне списання на оплату послуг Бюро кредитних історій, юридичні послуги TRZ FINANCIAL KYIV та автоматичне погашення простроченої заборгованості зі зниженням кредитного ліміту до 12176,10 гривень з 08.02.2019 року. (а.с.13-17) Вказані зміни кредитного ліміту як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення підтверджуються Довідкою про зміну умов кредитування, виданою АТ КБ «ПриватБанк», яка не містить підпису відповідача, чи будь-яких інших доказів погодження з нею цих умов (а.с.19) Дослідивши доводи позовної заяви та надані до неї докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини 4 статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Відносини у сфері банківського кредитування регулюються, крім іншого, Законом України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів», нормами цивільного законодавства, тощо. У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно з частиною 1 статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. За змістом статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства, крім іншого, є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Згідно положень статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно частин 1-2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. З системного аналізу норм законодавства вбачається, що обов`язковими умовами кредитного договору, погодженими між позичальником та Банком є: -розмір кредиту; -умови його повернення; -строк дії договору; -розмір відсотків за користування кредитом; -розмір штрафних санкцій, якщо такі обумовлені. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач [PERSON] підписала Анкету-заяву на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку» від 12.10.2016 року, в якій зазначені виключно її особисті дані, і не містяться вище вказані обов`язкові умові кредитного договору. В наданих позивачем розрахунках заборгованості та виписці по картковому рахунку відповідачки містяться відомості, які суперечать одне одному як про розмір наданого кредиту, так і про розмір заборгованості. Зокрема, як зазначено вище, в розрахунку заборгованості станом на 12.10.2016 року заборгованість становить 0,00 грн, 13.10.2016 року встановлено кредитний ліміт в сумі 2092,00 грн, а у виписці по картковому рахунку заборгованість станом на 12.10.2016 року становить- -7380,60 гривень, а кредитний ліміт встановлено в сумі 4400,00 гривень. Доказів щодо погодження з відповідачкою збільшення чи зменшення розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки та штрафних санкцій за період з 12.10.2016 до дати звернення до суду, матеріали справи також не містять. Яку конкретно кредитну картку отримала Відповідач та на яких умовах («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна контракт», «Універсальна Голд»,) з наданих позивачем доказів визначити неможливо. Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку», які містяться в матеріалах даної справи та не мають підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.10.2016 року шляхом підписання заяви-анкети, яка, крім того, не містить ні розміру кредитного ліміту, ні форму сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН передбачено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.3. ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.7 цієї ж статті, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1-ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем поза розумним сумнівом не доведено належними і допустимими доказами укладення між ним та Відповідачем [PERSON] на погоджених умовах Договору банківського кредиту, а отже не доведено розмір заборгованості, що підлягає стягненню, в зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору відносяться на рахунок позивача. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed