Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

25 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу в.о. начальника відділу освіти Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області №32к від 31.03.2015 року її звільнено з роботи з посади методиста по кадрам відділу освіти на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штатів по райметодкабінету). Вважає таке звільнення незаконним і необґрунтованим, так як вона була звільнена з роботи без попередньої згоди профкому, їй не було запропоновано роботу на іншій аналогічній посаді, що призвело до моральних страждань. Просила поновити строк звернення до суду, визнати незаконними та скасувати наказ №13 від 29.01.2015 року "Про скорочення чисельності штату працівників районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації" та наказ №32к від 31.03.2015 року "Про звільнення [PERSON].", поновити її на роботі в займаній до звільнення посаді методиста по кадрам, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4297 грн.99 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 10000 грн. Ухвалою Казанківського районного суду від 30 червня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації в частині визнання незаконним та скасування наказу №13 від 29.01.2015 року "Про скорочення чисельності штату працівників районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації" залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила поновити строк звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ №32к від 31.03.2015 року "Про звільнення [PERSON].", поновити її на роботі в займаній до звільнення посаді методиста по кадрам відділу освіти, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі. Представник позивача [PERSON] підтримала доводи [PERSON], надані нею в обґрунтування заявлених позовних вимог, просила їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали і пояснили, що 29.01.2015 року в.о. начальника відділу освіти Казанківської райдержадміністрації було видано наказ №13 "Про скорочення чисельності штату працівників районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації", який було зачитано позивачу та повідомлено про її майбутнє вивільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України з 01.04.2015 року. 30.01.2015 року рішенням профспілкового комітету відділу освіти було надано згоду на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] та 31.03.2015 року наказом в.о. начальника відділу Казанківської райдержадміністрації №32к [PERSON] було звільнено з посади методиста райметодкабінету на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників і цього ж дня видано трудову книжку. Посилаючись на те, що позивач [PERSON] була звільнена з дотримання норм трудового законодавства та посилаючись на те, що нею пропущено місячний строк звернення до суду за захистом порушених прав, просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників. Аналізуючи зміст п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27.06.2012 року № 6-65цс12 при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Матеріалами справи встановлено, що 22.08.1989 року позивач [PERSON] відповідно до наказу №241к від 22.08.1989 року призначена на посаду методиста з по кадрам відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації (а.с.9-12). На виконання п.12 розділу 3 Прикінцевих положень Закону України ВРУ №76-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", рішення Казанківської районної ради від 17.01.2015 року №266/28 "Про районний бюджет Казанківського району на 2015 рік", у зв'язку із внесенням змін щодо зменшення обсягів фінансування на утримання районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації в.о. начальника відділу освіти було видано наказ №13 від 29.01.2015 року, яким скорочено чисельність районного методичного кабінету відділу освіти Казанківської райдержадміністрації на 8 штатних одиниць та встановлено граничну чисельність районного методичного кабінету в кількості 3 штатних одиниць (а.с.14). 29.01.2015 року в.о. начальника відділу освіти Казанківської райдержадміністрації було видано наказ №7к про попередження про наступне звільнення працівників районного методичного кабінету по п.1 ст.40 КЗпП України з 01.04.2015 року у тому числі і [PERSON], яка з наказом була ознайомлена (а.с.15). В.о. начальника відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації Бутьковська М.І. звернулася до профспілкового комітету відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.16). Згідно протоколу засідання профкому відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації від 30.01.2015 року до порядку денного членами профкому включено питання про надання згоди на попередження щодо скорочення штатних одиниць методичного кабінету, але прийнято рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з методистами районного методичного кабінету, в тому числі і [PERSON] без будь-яких обґрунтувань (а.с.47). Наказом №32к від 31.03.2015 року [PERSON], методиста по кадрам відділу освіти звільнено з посади по ст.40 п.1 КЗпП України з 31.03.2015 року у зв'язку зі скороченням штатів по рай методкабінету (а.с.17). Згідно протоколу засідання профкому відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації від 27.05.2015 року членами профкому прийнято рішення про визнання недостовірним та скасування протоколу засідання профкому від 30.01.2015 року (а.с.45-46). Покази допитаних в судовому засіданні свідків голови профкому [PERSON], секретаря [PERSON]. та члену профкому [PERSON] свідчать про те, що на засіданні профкому, яке відбувалось 30.01.2015 року, питання про надання згоди на розірвання трудового договору з методистами районного методичного кабінету, в тому числі і [PERSON] не вирішувалось, було розглянуто лише питання про надання згоди на попередження щодо скорочення штатних одиниць методичного кабінету. Згідно п.15 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судом направлено запит профспілковому комітету відділу освіти і науки Казанківської районної державної адміністрації щодо вирішення питання про надання згоди або відмови в дачі згоди на розірвання трудового договору з методистом районного методичного кабінету [PERSON] Профспілковий комітет відділу освіти Казанківської районної державної адміністрації 19.06.2015 року згоди на звільнення [PERSON] не надали (а.с.109). Згідно інформації відділу освіти про вакантні посади від 05.06.2015 року №01-18/485 з 01.02.2015 року існувала вакантна посада керівника гуртка та з 01.01.2015 року посада директора оздоровчого табору "Орлятко" (а.с.49-50). Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування того, що з урахуванням фаху, освіти, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та стану здоров'я [PERSON] була запропонована наявна вакансія керівника гуртка, директора оздоровчого табору "Орлятко". Виходячи з того, що при звільненні позивача [PERSON] відповідачем не було дотримано вимоги ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, суд вважає, що звільнення [PERSON] з роботи відбулося без законної підстави, тому в силу приписів ч.1 ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на попередній роботі. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (п.2). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8). Позивач [PERSON] була звільнена з роботи 31.03.2015 року, тому розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати є січень - лютий 2015 року (два календарні місяці, що передували звільненню). Всього за ці два місяці їй було виплачено 6286 грн. 99 коп. Кількість відпрацьованих робочих днів у січні - лютому - 40. Середньоденна заробітна плата складає: 6285 грн. 99 коп.: 40 роб. днів = 157,15 грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу (з 31.03. по 02.07.2015 р.) - 62 дні. Отже, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу складає 9743,30 грн. (157,15 грн. х 62 роб. д.). Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача [PERSON] з роботи було проведено з порушенням законодавства про працю, що призвело до моральних страждань позивача, пов'язаних з необхідністю в судовому порядку поновлювати свої права та докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тому в силу приписів ст.237-1 КЗпП України та ст.23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що є достатньою сумою для відшкодування цієї шкоди, тому в останній частині вимог про відшкодування моральної шкоди належить відмовити. У позовній заяві позивачка порушила питання про поновлення строку на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, посилаючись при цьому, що з метою захисту своїх прав 08 квітня 2015 року звернулася до голови профспілки працівників освіти, яка в свою чергу звернулася до прокуратури Миколаївської області, проте лише 20 травня 2015 року від Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області було отримано відповідь на звернення, яке було направлено прокуратурою для вирішення по суті, про порушення трудових прав. У зв'язку з викладеним, не будучи обізнаною в галузі трудового права, позивачка пропустила строк, передбачений ст.233 КЗпП України. За таких обставин, суд приходить висновку, що позивачка звернувшись до голови профспілки працівників освіти за захистом свого порушеного трудового права, розраховувала на ефективність обраного нею способу захисту порушеного права і законних інтересів, що вказує на поважність причин пропуску строку на звернення до суду, а відтак пропущений строк підлягає поновленню. Згідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, від сплати яких позивача було звільнено, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial