Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Бриз" про скасування тарифу на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Згодом подала заяву про зміну предмету позову. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2020 відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем - ЖКП ММР "Бриз" та органом місцевого самоврядування неналежно виконуються покладені на них повноваження, на підставі того, що при підготовці Рішень 26, 138, 512 Відповідачем були закладені порушення ключового нормативно-правового акту, за яким повинен відбуватися розрахунок тарифу - "Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", затвердженого постановою КМУ від 01 червня 2011 р. №869. В прохальній частині позовної заяви [PERSON] просить: 1.Визнати тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для багатоквартирного будинку за зазначеною адресою таким, що є економічно не обгрунтованим, та скасувати його дію з моменту вступу в законну силу рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №138 від 13.02.2017р. "Про встановлення побудинкових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві", а саме з 1 березня 2017 року. 2.Стягнути з відповідача на користь Позивача суму матеріального збитку в розмірі 5073,40 гривень. 3.Стягнути з відповідача на користь Позивача суму моральної шкоди в розмірі 10000, гривень. Відповідач надав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки зазначені вимоги позивача не можуть бути виконані відповідачем, на підставі того, що відповідач є неналежним відповідачем, та в нього немає повноважень на здійснення. Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Бриз" не має повноважень на прийняття оскаржуваних рішень. Необхідний обсяг повноважень для прийняття відповідних рішень має Виконавчий комітет Миколаївської міської ради. Позивачем електронною поштою було направлено відповідь на відзив, в якому позивач зазначила, що вона заперечує проти викладених у відзиві аргументів та вважає їх необгрунтованими та безпідставними через те, що відповідачем при виконанні першого етапу єдиної процедури затвердження тарифу було порушено вимоги чинного законодавства, в частині розрахунку економічно обгрунтованих витрат, а органи місцевого самоврядування не виконали вимоги другого етапу процедури та при виконанні третього етапу цієї єдиної процедури встановив своїми рішеннями економічно необгрунтоване значення тарифу. Представником відповідача - адвокатом Павловичем Є.В. надано заперечення, якими відповідач підтримує свою позицію зазначаючи, що він є неналежним відповідачем, та просить закрити провадження по справі. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Третя особа підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні. Судом було роз`яснено право позивача на залучення до участі у справі виконавчого комітету Миколаївської міської ради у якості відповідача, але позивач у судовому засіданні відмовився залучати належного відповідача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм оцінку, суд доходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено: Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 512 від 08.06.2018 « Про встановлення побудинкових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєва» п.2 встановлено побудникові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві відповідно до поверховості та технічного оснащення будинків ( будинки з ліфтами, будинки 3-5 поверхові, будинки 1-2 поверхові), з урахуванням 5% рентабельності та діючої на підприємстві системі оподаткування (додаються). Власники/орендарі нежитлових приміщень у житлових будинках компенсують житлово-експлуатаційним підприємствам експлуатаційні витрати за договором відповідно до фактичного переліку послуг з урахуванням 50% рентабельності та діючого на підприємстві податку (п.3). Відповідальність за достовірність поданих технічних характеристик будинків, споруд та розмірів прибудинкових територій несуть керівники підприємств-виконавці послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві (п.4). Позивач в зазначив, що тариф ЖКП «Бриз» розраховано невірно з огляду на таке: освітлення місць визначено невірно, оскільки в будинку немає стільки ламп, площа прибудинкової території 3646 м.кв. незрозуміло, як визначена, оскільки відсутній техпаспорт будинку. ЖЕКи не можуть займатись обслуговуванням ліфтів, оскільки у кожного споживача є договір з Миколаїв ліфт. Електропостачання до ліфтів визначено невірно, оскільки на будинку відсутній прилад обліку. По інших складових тарифу позивач зазначив, що розрахунок складових є економічно необґрунтований, тому спірне рішення необхідно скасувати. У запереченнях відповідач зазначив, що такі параметри, як довжина будівлі, ширина, висота, площа під будівлею, загальна площа будівлі не застосовується при розрахунку тарифу. Площу прибудинкової території визначено відповідно до схеми поділу прилеглих територій затверджених районними адміністраціями, до розрахунку тарифу застосовувались площі, розміри яких не перевищує розміри визначеними Правилами благоустрою. У разі відсутності на будинку приладу обліку електричної енергії, АТ «Миколаївобленерго» виставляє відповідно до середньої потужності незалежно від роботи світлоточок. Кожному підприємству виставляються такі рахунки. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Згідно зі статтею 7 Закону № 1875-IV та статтею 28 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування наділенні повноваженнями щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги (зокрема і тарифів на послуги з утримання будинків та споруд і прибудинкових територій). Відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 28 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Частиною шостою статті 59 цього Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 1875-IV до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно Закону України "Про місцеве самоврядування" та Статут Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Бриз", відповідач є юридичною особою, яка створена Миколаївською міською радою, для здійснення господарської діяльності з метою вирішення соціально-економічних проблем міста Миколаєва. Предметом діяльності Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Бриз" є виробнича, управлінська, посередницька діяльність, а також виконання окремих видів робіт та надання послуг. Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України та пунктом 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача, з огляду на наступне. Ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. П.7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначає суб`єкт владних повноважень як орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Ст. 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повнова... 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Аналогічну позицію неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 127/12616/17 зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Зважаючи на викладене та в зв`язку з поданням позивачем позовної заяви до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Бриз", яке є неналежним відповідачем у даній категорії справ, оскільки не є суб`єктом владних повноважень, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed