Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою, в якій просить визнати відомості, поширені щодо неї [INFO] [PERSON] та [PERSON] на відкритій зустрічі з виборцями кандидата на голову Брюховицької селищної ради [PERSON], висловлені у виразах : «Аферисти...», «Це заказуха...», «Продались за шинку...», такими, що не відповідають дійсності, є недостовірними, принижують її честь та гідність. Окрім цього просить зобов'язати відповідачів спростувати зазначені вище відомості шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у газетах: «Ратуша», «Поступ», «Львівська газета», «Високий замок», «За вільну Україну», «Молода Галичина» та «Суботня пошта» в п'ятнадцятиденний термін з часу набрання рішенням законної сили та стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі по 5000,00грн з кожного. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [INFO] в період 17 -18 год. відбувалась зустріч кандидата на посаду голови Брюховицької селищної ради [PERSON] з громадою. Ця зустріч проходила в смт. Брюховичі м. Львова на вул. Незалежності України, 16. На зустрічі були присутні члени ініціативної групи, у яку входить і позивачка, які активно долучились до питання виборів на посаду голови селища. Одним із кандидатів на посаду був [PERSON], відносно якого була інформація ,що він себе зарекомендував на війні у зоні АТО не з найкращої сторони. Вони вирішили організувати зустріч із ним та громадськістю селища з метою надати більше інформації молоді, членам МГО «Наші Брюховичі», про [PERSON] та інших кандидатів на посаду селищного голови. Зустріч з [PERSON] розпочалась близько 17:10год. Присутніх було біля 20 осіб, вони стояли слухали промову [PERSON], щось обговорювали, коли на великій швидкості під'їхали два автомобілі, з яких вибігла група осіб, коті одразу підбігли до неї та інших членів ініціативної групи. У групі приїжджих були відповідачі по справі. [PERSON] дав команду знімати зустріч на гаджети. Далі відповідачі викрикували до членів ініціативної групи, серед яких була і позивачка : „ Це заказуха, продались за шинку...". [PERSON] обізвав їх аферистами". [PERSON] теж знімав їх на свій телефон та викрикнув у їх адресу : «Заказуха... Продались... ». Поведінка відповідачів, на думку позивачки, була зухвалою та брутальною, принижувала її особисту гідність та честь, оскільки після [INFO] усі хто її знає, запитують, що відбулось на зборах у [PERSON], що це за інформація, про те, що вони продались. Вона вимушена виправдовуватись перед односельчанами та пояснювати, що відповідачі говорили неправду. Неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв'язку з тим, що вона була налякана, ображена та принижена в присутності інших членів Брюховицької громади. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, давши аналогічні пояснення. Просили задовольнити позов. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять у задоволенні позову відмовити за їх безпідставністю, покликаючись на мотиви, викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України). Відповідно до ст.200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Згідно положень ст.277 ЦК України та роз'яснень у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності - неповні або перекручені. Позивачка посилається на те, що відповідачами принижено її честь та гідність висловлюваннями „аферисти", „це заказуха", „продались за шинку", які були сказані відповідачами в адресу членів ініціативної групи, в яку входила і вона, при зібранні громадськості селища Брюховичі, де виступали із передвиборчою програмою кандидати на посаду голови селища Брюховичі. Як встановлено у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], такі висловлення стосувались кола невизначених осіб - опонентів із числа групи підтримки кандидата на посаду голови селища [PERSON], а не особисто позивачки. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню. Відповідно до ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Виходячи із змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" та судової практики по розгляду справ про захист честі і гідності, власні висловлювання особи щодо певних обставин, які хоча і принижують честь особи, не можуть оцінюватись з погляду достовірності, а отже і спростовуватись не можуть. Суд вважає наведені позивачем висловлювання, які вона вважає образливими, оціночними судженнями. Право висловлювати судження, оцінку, думки, закріплено у ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства і гарантована ст.34 Конституції України. Особа, погоджуючись на участь у громадській роботі, повинна розуміти, що вона буде піддаватись нападкам зі сторони опонентів. Представники громадськості потенційно можуть зазнавати гострої громадської критики чи критики окремих осіб, і не повинні мати більшого захисту своєї репутації порівняно з іншими особами. Висловлювання відповідачів на адресу ініціативної групи селища Брюховичі, хоча і вживалися із застосуванням низько-літературних виразів, не містять негативної інформації стосовно особистого життя позивачки, її особистих якостей. Такі висловлювання фактично узагальнюють емоційне ставлення групи опонентів, серед яких були відповідачі, до ініціативної групи, в яку входила позивачка, що притаманне на даний час для більшості передвиборних процесів, включаючи і вибори до найвищих органів влади. Отже, вимоги позивачки про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації є безпідставними та не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації, у задоволенні яких відмовлено, підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди немає.

Outcome: dismissed