Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

09.02.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,9977 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:002:0163; - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5461 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:002:0187; - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7249 га, яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:0066. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №108/02-14 від 03.02.2021 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що при посвідченні Комишівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 21 листопада 2007 року заповіту від імені [PERSON] , посадовою особою не були виконані вимоги діючого законодавства на день посвідчення заповіту, так як не вказано час його складення та в посвідчувальному написі заповіту не записано місце вчинення нотаріальної дії: "Село Комишівка, Ізмаїльський район, Одеська область, Україна". Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав уточнені позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяви про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,9977 га (площа земельної ділянки зазначена згідно відомостей Державного земельного кадастру), яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:002:0163, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360737, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області 22.08.2005 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5461 га (площа земельної ділянки зазначена згідно відомостей Державного земельного кадастру), яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:002:0187, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360737, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області 22.08.2005 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7249 га (площа земельної ділянки зазначена згідно відомостей Державного земельного кадастру), яка розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:0066, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360737, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області 22.08.2005 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.06.2016 року (а.с. 6), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Встановлено, що 21 листопада 2007 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі під № 742 згідно умов якого належне їй на праві особистої власності земельної ділянки площею 2,269 га розташованої на землях Комишівської сільської ради, виділене для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серія ЯА № 360737 виданим Ізмаїльською райдержадміністрацією від 22.08.2005 року, майновий пай серія ОД-XVI № 10061706 виданим Комишівською сільською радою від 14.04.2004 року, заповіла [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45927889 від 25.11.2016 року, Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 21.11.2007 року, зареєстрований за № 742 не змінювався та не скасовувався. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Згідно з ч. 1-3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. За змістом частин першої та другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Контекстуальний аналіз ч. 1 ст. 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема її статтях 1247-1249, 1253 ЦК України. Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту, як письмова з нотаріальним посвідченням. Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог 1249 ЦК України; посадовою особою органу місцевого самоврядування (ст. 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, визначеними у частинах 1-6 ст. 1252 ЦК України, з додержаннями вимог ч. 7 цієї статті. Законодавець надав особі, яка може опинитися в різних життєвих ситуаціях, можливість скласти заповіт, що може бути посвідчений доволі широким колом осіб, визначених у ст. 1252 ЦК України. Призначення цього - переконатись в дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати їй можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач, отримати це майно у спадщину. Згідно зі ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування наділені повноваженням посвідчувати заповіти (крім секретних). Відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат», та з метою вдосконалення порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування наказом Міністерства юстиції України від № 22/5 від 25.08.94 року затверджено Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України. Пунктом 33 вищевказаної Інструкції передбачено, що Посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Встановлено, що заповіт № 742 від 21.11.2007 року, складений зі слів заповідача в письмовій формі за допомогою комп`ютерної техніки, в заповіті зазначено місце та час його складання, він підписаний особисто заповідачем. Заповіт посвідчила уповноважена на це особа органу місцевого самоврядування - секретар Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Так, можливе визнання заповіту недійсним з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч. 1 ст. 1247 ЦК України, порушує принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що згідно довідки Комишівської сільської ради № 366 від 03.03.2020 року на час своє смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , а разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Крім того, встановлено, що 25 листопада 2016 року, у передбачений законом шестимісячний строк я, [PERSON] подала до Ізмаїльської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і таким чином прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. №108/02-14 від 03.02.2021 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що при посвідченні Комишівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 21 листопада 2007 року заповіту від імені [PERSON] , посадовою особою не були виконані вимоги діючого законодавства на день посвідчення заповіту, так як не вказано час його складення та в посвідчувальному написі заповіту не записано місце вчинення нотаріальної дії: "Село Комишівка, Ізмаїльський район, Одеська область, Україна". Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє первісні та зустрічні позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved