Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.11.2017 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управліня юстиції у Львівській області, актовий запис № 3800. Від подружнього життя у них народилася дочка: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на життя. На підставі чого відбувалися в сім`ї сварки, які поступово призвели до того, що сторонни стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини припинилися з 05 вересня 2019 року, з цього часу спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно не має. Позивачка вважає, шо подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечеть її інтересам та інтересам дитини. На примирення не згідна, просить позов задоволити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище чоловіка « [PERSON] ». Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак нею подано на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак ним подано на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 22.11.2017 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управліня юстиції у Львівській області, актовий запис №3800, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. У зв`язку із реєстрацією щлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження (актовий запис № 6). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у сторін напружені стосунки, вони постійно сваряться. Сторони проживають окремо з 05 вересня 2019 року. Примирення між ними є неможливим. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім`я фактично не існує, проживають окремо. А тому позовну вимогу [PERSON] про розірвання шлюбу слід задоволити. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Судом встановлено, що дитина є здоровою, проживає разом із позивачем, перебуває на її утриманні; платник аліментів є здоровим, інвалідності не має, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, місце його праці судом не встановлено, однак він є молодою працездатною особою, а від так взмозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Докази, які б спростовували дані твердження відсутні. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні, а доказів про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини немає, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Висновки суду про те, що відповідач має можливість виконувати обов`язки по утриманню дітей, як це передбачено чинним законодавством, ґрунтується на матеріалах справи, оскільки він є працездатною особою молодого віку та згідний з позовом. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. № 146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 р.» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривні, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривні, з 1 грудня - 2395 гривень. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривні, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, обов`язок обох батьків на утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, суд приходить до переконання, що такий розмір аліментів, які позивачка просить стягувати на її користь на утримання неповнолітньої дочки, а саме у розмірі 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, але не менше 10 прожиткових мінімумів встановлених для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. А тому суд вважає, що слід стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., але не меше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дітей певного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 06.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 1 п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів . Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір, який сплачений при подачі позову до суду, а саме за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 840 грн. 80 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для повного задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] .

Outcome: approved