Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Закарпатської області, [PERSON] про скасування розпоряджень голови [PERSON] РДА та визнання Державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до запису у погосподарській книзі Середньоводянської сільської ради №583 від 12.05.2015 року, у нього в тимчасовому користуванні є земельна ділянка площею 0.15 га в урочищі "Думбреїце" в с. Середнє Водяне. Земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту та використовувалася ним під городництво понад 15 років. В квітні 2015 року відповідач [PERSON] заявив свої права на земельну ділянку і надав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 1,0059 га, яка йому виділена на підставі розпорядження голови [PERSON] РДА від 17.02.2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту. Розпорядження голови [PERSON] РДА від 17.02.2010 року затверджено прект землеустрою та передано у власність [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства на території Середньоводянської сільської ради, урочище "Думбреїце" за межами населеного пункту. На підставі даного розпорядження [PERSON] 20 серпня 2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Вказані документи вважає такими, що видані з порушенням норм діючого законодавства. Вважає, що у відповідності до п.2 ст. 149 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент надання земельної ділянки у власність), якщо земельна ділянка надана в постійне користування із земель державної власності, то її вилучення проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрації, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Земельну ділянку в нього ніхто не вилучав, про існування розпоряджень та державного акту на землю йому відомо не було. У відповідності до вище викладеного, вважає, що розпорядження голови [PERSON] РДА від 17.02.2010 року про затвердженя пректу землеустрою та передачу у власність [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства на території Середньоводянської сільської ради, урочище "Думбреїце" за межами населеного пункту, видано з порушенням норм діючого законодавства. [PERSON] РДА не мала права передавати земельну ділянку у власність або користування не вилучивши дану земельну ділянку, яка перебуває у користуванні іншого землекористувача. Крім того, при наданні земельної ділянки у власність [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства на території Середньоводянської сільської ради, урочище "Думбреїце" за межами населеного пункту, були порушені норми земельного законодавства , а саме пп.б ст. 198 ЗК України, які передбачають погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Згідно акта про погодження меж земельної ділянки та державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ 869678 суміжним землекористувачем є Середньоводянська сільська рада (землі запасу сільської ради). Середньоводянська сільська рада межі земельної ділянки в урочищі "Думбреїце", яка надана у власність [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства не погодила. Також розпорядженням [PERSON] РДА видано з порушенням ст. 29 ЗК України. Згідно відповіді держземагенства у [PERSON] районі від 14.05.2015 року на адвокатський запит, земельна ділянка площею 1,0059 га, кадастровий номер 2123687000:01:001:0133, яка належить [PERSON] в урочищі "Думбреїце" для ведення особистого селянського господарства, виділена у власність із пайових земель, тобто з порушенням ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року №899. постановою КМУ "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" від 4 лютого 2004 року №122. Вважає, що громадянин [PERSON] у відповідності до ст. 1 ЗУ "ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", не відноситься до кола осіб та не мав права на виділення йому земельної дчастки (паю) на тереторії Середньоводянської сільської ради в урочищі "Думбреїце". Переважне право на отримання земельних ділянок поруч з населеними пунктами мають власники земельних часток (паїв), які проживають у цих населених пунктах. Враховуючи те, що про існування державного акту та розпоряджень йому стало відомо у квітні 2015 року, тому просив поновити строк позовної давності. Розпорядження голови [PERSON] РДА №138 від 17.02.2010 року скасувати. Розпорядження голови [PERSON] РДА №325 від 14.08.2009 року - скасувати. Визнати недійсним Державний акт на право власності на землю ІV-ЗК №034306 виданого [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 на земельну ділянку площею 1,0059 га в с. Середнє Водяне урочище "Думбреїце". В ході розгляду справи позивачем, 15.09.2015 року подано через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилається на те, що розпорядженням голови [PERSON] РДА від 14.08.2009 року були затверджені матеріали погодження, якти вибору та надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, за межами населених пунктів громадянам з додатком, то виникла необхідність уточнити позовні вимоги, виклавши їх у наступній редакції. Розпорядження голови [PERSON] РДА №138 від 17.02.2010 року про затвердження пректу землеустрою та передачу у власність [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства на території Середньоводянської сільської ради, урочище "Думбреїце" за межами населеного пункту - скасувати. Розпорядження голови [PERSON] РДА №325 від 14.08.2009 року в частині затвердження матеріалів погодження, акти вибору та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населеного пункту гр. [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 - скасувати. Визнати недійсним Державний акт на право власності на землю ІV-ЗК №034306 виданого [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва ([PERSON]), вул. Садова, 24 на земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства на тереторії Середньоводянської сільської ради урочище "Думбреїце", за межами населеного пункту. Ухвалою суду від 25.06.2015 року до участі у розгляді справи в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено Управління Держземагенства у [PERSON] районі Закарпатської області та Середньоводянську сільську раду Рахівського району Закарпатської області. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з"явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги з уточненнями від 14.09.2015 року просить задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, однак голова [PERSON] РДА, [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без участі їхнього представника. Розгляд даної позовної заяви залишають на розгляд суду. Крім цього, повідомляють, що розпорядження голови райдержадміністрації від 14.08.2009 року №325, яке просить скасувати позивач в уточнених позовних вимогах, не існує, а за № 325 зареєстровано розпорядження голови райдержадмінстрації від 10.08.09 "Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами", яке торкається цієї справи. Представник відповідача, [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у запереченні. В запереченні поданому 23.06.2015 року через канцелярію суду, представника відповідача, [PERSON] вважає заявлені позивачем позовні вимоги безпідставними, надуманими, та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Вважає абсолютно надуманим твердження позивача про те, що відповідно до запису у погосподарській книзі Середньоводянської сільської ради №583 від 12.05.2015 року, у нього в тимчасовому користуванні є земельна ділянка площею 0.15 га в урочищі "Думбреїце", в с. Середнє Водяне та що ця земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту та використовувалася ним під городництво понад 15 років. Дане спростовується самим же позивачем тим, що якби такий факт користування земельною ділянкою мав місце, то позивач не міг би не дізнатися про те, що у 2010 році земельну ділянку виділено відповідачу [PERSON]В, що він виготовив на неї державний акт та фактично використовує її. У своєму позові [PERSON] зазначає, що використовує земельну ділянку понад 15 років та це стверджується записом у погосподарській книзі Середньоводянської сільської ради, але не зазначає коли і ким вона йому надана, яким органом та чи в межах повноважень. Позивач не вказав на підставі якого рішення і якого органу йому надана у користування земельна ділянка та де вона розташована на місцевості, оскільки урочище "Думбреїце" в с. Середнє Водяне має значну площу. Як вбачається з оспорюваного позивачем державного акту [PERSON], позивач не являється навіть суміжним землекористувачем у даній місцевості, а тому аж ніяк оформлення права власності на землю збоку [PERSON] не могло порушити його право на землю, яке би давало підстави для звернення до суду за захистом порушеного права. Основним обгрунтуванням позову [PERSON] є твердження про те, що відповідачу [PERSON] була надана земельна ділянка, без вилучення цієї земельної ділянки у нього відповідно до приписів ч.5 ст.116 ЗК. Однак нічим не підтверджено позивачем його право володіння чи користування земельною ділянкою, бо один тільки запис у погосподарській книзі сільської ради не може бути правовою підставою для належного володіння чи користування земельною ділянкою . Не доведено що йдеться про одну і ту ж саму площу земельної ділянки, тобто не доводить позивач ні правової підстави володіння ним земельною ділянкою, ні визначення її на місцевості та й не враховує, що при цьому навіть і сам у позові зазначає про користування ним без будь-якої правової підстави земельною ділянкою площею 0.15 га, а скасувати просить розпорядження РДА та державний акт відповідача [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 1,0059 га. Оскільки позивачем [PERSON] абсолютно не доведено його право на користування в урочищі "Думбреїце" земельною ділянкою площею 0,15 га, не надано доказів де вона розташована на місцевості, не доведено порушення оскаржуваними розпорядженнями [PERSON] РДА і оформленим [PERSON] державним актом його прав на користування земельною ділянкою, тому позов є необгрунтованим і безпідставним. На підставі наведеного просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Середньоводянської сільської ради, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, в судове засідання не з"явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Заперечень на позов не подавав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління Держземагенства у [PERSON] районі Закарпатської області в судове засідання не з"явився, заступник голови комісії з реорганізації Управління Держземагенства у [PERSON] районі Закарпатської області - [PERSON] надіслала клопотання, в якому просила розглянути справу за відсутності представника Управління. Просить відмовити у задоволенні позову в цілому, чи з підстав пропущення строку позовної давності. Просила взяти до уваги їхній лист від 19.08.2015 року щодо суті позовних вимог. Суд, заслухавши представника відповідача, взявши до уваги заперечення представника відповідача та пояснення Управління Держземагенства у [PERSON] районі Закарпатської області викладені в листі від 19.08.2015 року, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.ст.\~3,\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.158 ЗК України\~земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян вирішуються судами. Судом встановлено, що відповідачу, [PERSON], розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 14.08.2009 року № 335 затверджено матеріали погодження, акти вибору та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населеного пункту. Розпорядженням голови [PERSON] РДА №138 від 17.02.2010 року "Про затвердження пректу землеустрою та передачу земельної ділянки у власність за межами населеного пункту" затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON], мешканцю Тячівського району, с. Діброва , вул. Садова, 24, земельну ділянку площею 1,0059 га для ведення особистого селянського господарства на території Середньоводянської сільської ради, урочище "Думбреіце" за межами населеного пункту. \~На підставі вище вказаного розпорядження голови [PERSON] РДА, гр. [PERSON], 26.08.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №869678, площею 1,0059 га., яка розташована в Закарпатській області Рахівського району, Середньоводянської сільської ради в урочищі "Думбреіце", за межами населеного пункту, з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер земельної ділянки: 2123687000:01:001:0133. Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] вказує на порушення його, як землекористувача права на земельну ділянку площею 0,15 га, в урочищі "Думбреіце" в с. Середнє Водяне за межами населеного пункту, яке на його ж думку полягало у виготовленні відповідачем [PERSON] Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 1,0059 га, яка йому виділена на підставі розпорядження голови [PERSON] РДА від 17.02.2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за межами населеного пункту. При цьому, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що відповідно до запису у погосподарській книзі Середньоводянської сільської ради №583 від 12.05.2015 року, у його тимчасовому користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,15 га, в урочищі "Думбреіце" в с. Середнє Водяне за межами населеного пункту. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Незважаючи на вище наведену норму закону позивачем не здійснено державну реєстрацію права власності чи права постійного користування на земельну ділянку, тобто у позивача [PERSON] відсутній правовстановлювальний документ на земельну ділянку площею площею 0,15 га, в урочищі "Думбреіце" в с. Середнє Водяне за межами населеного пункту. Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (обєднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". З вище наведеної норми закону, суд констатує, що чинним земельним законодавством, передбачено вичерпний перелік осіб, які можуть мати земельні ділянки у користуванні, отже позивач [PERSON] не може мати земельну ділянку на праві постійного користування. Окрім цього ст. 126 ЗК України до 01.01.2013 року визначала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Також ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) зазначала, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Відповідно до ст.. 24 ЗК України (в редакції 1990 року) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюється КМУ. Незважаючи на вище наведені норми закону як за старим ЗК України так і за чинним ЗК України позивачем не надано державного акту на право власності чи на право постійного користування землею. Також не надано договору про тимчасове користування земельної ділянки. В зв»язку з наведеним, суд приходить до висновку, що посилання позивача [PERSON] про те, що у його тимчасовому користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0,15 га, в урочищі "Думбреіце" в с. Середнє Водяне за межами населеного пункту не підтверджено жодним належним та допустими доказом. Суд не бере до уваги, як належний та допустимий доказ довідку №583 видану 12.05.2015 року виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради про те, що згідно по господарських книг сільської ради гр. [PERSON] надана у тимчасове користування земельна ділянка під огородництво площею 0,15 га, в урочищі "Думбреіце", оскільки у погосподарській книзі сільської ради закріплюється площп земельної ділянки за певним дворогосподарством, але це не посвідчує право власності, право користування чи право тимчасового користування на цю земельну ділянку, а лише обліковує наявність землі по сільській раді. Також позивачем, у встановленому законом порядку, не надано жодних доказів того, що Державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] порушує його право на користування земельною ділянкою площею 0,15 га, в урочищі "Думбреіце" в с. Середнє Водяне за межами населеного пункту Посилання позивача на те, що власники земельних часток (паїв) мають переважне право на отримання земельних ділянок поруч з населеними пунктами, в яких проживають, суд не бере до уваги, оскільки сам позивач не надав підтверджуючих документів, про те що він відноситься до таких осіб. Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, в тому числі, шляхом визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.п.2,10 ч.2 ст.16 ЦК України). Законодавець положеннями ч.ч.1,3 статті 152 Земельного кодексу України передбачає рівні умови захисту прав власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини 3 цієї ж статті Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 140 ЗК України закріплено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, якими є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; г) відчуження земельної з мотивів суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Проаналізувавши вище наведені норми закону, суд приходить до висновку, що такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Підстав для припинення права власності на земельну ділянку, зазначених у ст. 140 ЗК України позивачем не наведено. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд виходить із того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що оспорювані розпорядження голови [PERSON] РДА та виданий [PERSON] на їх підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №869678 суперечить актам цивільного законодавства і порушує права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження його земельною ділянкою. У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, слід залишити за позивачем. У відповідності до ч.6 ст. 154 ЦПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, скасовує заходи забезпечення позову. Враховуючи, що 03 червня 2015 року, Рахівським районним судом Закарпатської області було винесено ухвалу про забезпечення позову, суд у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України скасовує заходи забезпечення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed