Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, визнавши, що [PERSON], [INFO], за національністю - єврейка, та встановити факти неправильності записів №573 від 28.06.1950 року про її народження із зазначенням у графі національність мати - "єврейка" замість "русская", та актового №18 від 28.06.1958 року про реєстрацію шлюбу, де у графі національність нареченої вказати "єврейка" замість "русская". При цьому заявниця посилалася на те, що після втрати свідоцтва про народження, його було відновлено, мати в актовому записі вказана за національністю росіянка, однак вона була за національністю єврейкою, дотримувались традицій цієї національності, святкували єврейські свята, однак за радянських часів батько приховували їх походження через переслідування, він був військовим льотчиком та членом компартії, тому змінено дані в актових записах про їх дійсну національність. Враховуючи неможливість іншим шляхом відновити належність до єврейської національності, заявник вимушений звернутися до суду для встановлення таких фактів, що матимуть юридичне значення. У судове засідання представник заявника [PERSON] надав додаткові матеріали на підтвердження вказаних фактів, а саме письмові пояснення свідків, та просив розглянути справу за відсутності заявника і його представника, підтримавши вимоги за заявою. Заінтересована особа до суду не явилась, надіславши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.1 ст.169 ЦПК України, відсутні. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що у заявниці [PERSON] актовий запис про народження було втрачено та поновлено 28.06.1950 року актовий запис №573 Врадіївським рай ЗАГС Миколаївської області про народження [PERSON], [INFO], де батьками вказано [PERSON], українець, та [PERSON], українка. Відповідно до актового запису №18 від 28.06.1958 року Єланецького р/б ЗАГС Миколаївської області про реєстрацію шлюбу, заявниця уклала шлюб з [PERSON], у графі національність нареченої було вказано "українка". Мати заявниці [PERSON] у період проживання в [ADDRESS] з 1950 по 1960 роки була членом єврейської общини міста, що підтверджується архівною довідкою №10 від 15.12.2016 року місцевої рпелігійної організації "Санкт-Петербурзький єврейська релігійна община Велика Хоральна Сінагога" Російської Федерації (а.с.3). Заявниця з дитинства знає своє єврейське походження, однак сім'я приховувала його через переслідування у ті часи та військову службу батька і його приналежність до компартії, на даний час вона не має можливості підтвердити своє походження іншим шляхом. Вказані обставини підтверджуються письмовими нотаріально посвідченими заявами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Частиною 2 статті 300 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно статті 11 Закону України "Про національні меншини", громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно до ч.1, 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року). Згідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Судом також встановлено, що встановлення факту належності до єврейської національності не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, заявник не має іншої можливості підтвердити такий факт. [PERSON] заявника не викликають у суду будь-яких сумнівів. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника у цій частині законні, обґрунтовані й підлягають задоволенню. Щодо вимог про встановлення фактів неправильності в актових записах, суд виходить з наступного. В актовому записі про народження заявниці та в актовому записі про реєстрацію шлюбу вказано приналежність її матері до української національності, такі дані вносяться на підставі наданих даних батьків та самої заявниці, факт допущення помилки працівниками органів реєстрації заявником не доведено. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Рішення суду у даній справі є підставою для внесення змін до актового запису №573 від 28.06.1950 року про народження [PERSON], [INFO], із зазначенням у графі національність матері - "єврейка" замість "українка", та актового №18 від 28.06.1958 року про реєстрацію шлюбу, де у графі національність нареченої вказати "єврейка" замість "українка". На підставі встановленого,

Outcome: partial