Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

представник позивача [PERSON]- [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Солді-М», приватного підприємства «Інтера-С» про визнання недійсними договорів №0175 від 24.03.2017 року укладеного між [PERSON] (надалі - Позивач) та приватним підприємством «Солді-М» (надалі - ПП «Солді -М»), №0175 від 24.03.2017 року укладеного між Позивачем та приватним підприємством «Інтера-С» (надалі -ПП «Інтера -С») та про стягнення з ПП «Солді -М», ПП «Інтера -С» у подвійному розмірі збитків у сумі 105 000 грн., а також моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в березні 2017 року Позивач в мережі інтернет знайшла оголошення ПП «Солді -М» та ПП «Інтера -С» про продаж автомобіля марки CITROEN C4 Cactus, 2014 року випуску, який мала намір придбати. В телефонній розмові менеджер з продажу пояснив, що після проплати 20% від вартості автомобіля його буде доставлено протягом чотирьох робочих днів до автосалону в м.Рівне. 24 березня 2017 року в м.Кам'янське по вул. Широкій, 1, між Позивачем та ПП «Солді-М», ПП «Інтера -С», в особі їхнього представника Василенка Олександра Петровича, укладено договори за однаковими номерами 0175. При цьому Позивач підписала угоди не читаючи їх та не переглядаючи, сприймаючи інформацію тільки на слух, оскільки перебувала у хворобливому стані. Представник відповідачів підтвердив надані раніше роз'яснення і пояснив Позивачу, що необхідно сплатити 52 500 грн. на рахунок ПП «Солді-М» для того щоб автомобіль протягом чотирьох робочих днів було доставлено до автосалону в м.Рівне. Вказану суму було сплачено Позивачем 24.03.2017 року на рахунок ПП «Солді-М». В судовому засіданні Позивач підтримала позов у повному обсязі та пояснила, що при укладенні договорів представник ПП «Солді-М» та ПП «Інтера -С» роз'яснив Позивачу, що вартість вибраної ним моделі автомобіля марки CITROEN C4 Cactus, 2014 року випуску, становить 247 000 грн. та при оплаті першого внеску, а саме 52 500 грн., доставка даного автомобіля відбудеться впродовж чотирьох днів до автосалону в м.Рівне, а решту вартості позивач мала оплатити одразу після доставки автомобіля. Представник товариства запевнив, що товар якісний і відповідає характеристикам, які відображені на інтернет-сторінці. Дані умови влаштовували Позивача, тому вона одразу ж 24.03.2017 року оплатила перший платіж згідно наданого представником рахунку в розмірі 52500 грн. на рахунок ПП «Солді-М» та підписала надані їй представником примірники договору з додатками не читаючи їх, оскільки хворіла на конюктивіт. По спливу вищезазначеного часу замовлений нею автомобіль не було доставлено. Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові. Представники ПП «Солді -М» та ПП «Інтера -С» в судове засідання не з'явилися повторно, незважаючи на те, що були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного. Судом встановлено, що 24.03.2017 року між Позивачем (Замовник), в особі представника Василенка Олександра Петровича, та ПП «Солді-М» (Виконавець) укладено Договір № 0175 про надання послуг та про участь згідно з Умовами. За цим договором Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах Договору ПП «Інтера-С» та Додатків до нього, а саме: забезпечити оформлення Договору між ПП «Інтера-С» та Замовником; надавати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Замовника, згідно з умовами Договору та Додатків до нього. Оплата послуг по даному Договору становить 52500,00 грн., що становить 10% від суми позики, як це зазначено в п.2.1 Договору. Однак, сума 52 500,00 грн. значно перевищує суму 10% від суми позики, оскільки сума позики складає 247 000 грн. Також 24.03.2017 року між Позивачем (Контрагентом) та ПП«Інтера-С», в особі того ж представника Василенка Олександра Петровича, було укладено другий Договір № 0175, згідно п.1.1. якого ПП«Інтера-С» зобов'язується вчинити від імені Позивача певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на підставі ст.1046, 1048 ЦК України на умовах діяльності, надалі за текстом Умови, що містяться в Додатку № 2 до даного Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору. Згідно п. 1.1.1 даного Договору ПП «Інтера-С» організовує та проводить захід розподілу активів контрагентів та здійснює надання безвідсоткової позики на користь Позивача - Контрагента за рахунок активів контрагентів, однак, згідно п. 1.5 даного Договору, передбачено лише надання контрагентам безвідсоткової позики за рахунок активів контрагентів, а придбання будь-якого товару на користь Позивача - Контрагента за рахунок активів контрагентів є неможливим. З копії квитанції ПАТ КБ Приватбанк від 24.03.2017 року встановлено, що Позивач здійснила оплату в сумі 52 500,00 грн. на користь відповідача ПП «Солді-М» з призначенням платежу: оплата згідно Договору № 0175 від 24.03.2017 року про надання послуг та про участь згідно з Умовами. З копії довідки виданої ДЗ «Спеціалізована медико-санітарначастина №3 МОЗ України» встановлено, що Позивач перебувала на амбулаторному лікуванні з 20.03.2017 року по 27.03.2017 року з діагнозом конюктивіт обох очей. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно із ст. 6, ч. 2 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Отже, на правовідносини, які є предметом даного позову розповсюджується дія зазначеного Закону. Відповідно до частини 6 статті 19 цього Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно умов оспорюваного Договору укладеного між Позивачем та ПП «Інтера -С», його предметом є здійснення ПП «Інтера-С» діяльності спрямованої на надання Позивачу безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1, однак, з аналізу інших умов Договору слідує, що ПП «Інтера-С» не надає самостійно позик, а формує реєстр учасників - контрагентів, які за рахунок власних внесків формують фонди групи. Після цього здійснюється захід по розподілу грошового фонду на одержання позики або придбання товару. Таким чином, ПП «Інтера-С» формує реєстр учасників програми за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених учасниками програми, тобто за кошти учасників самої програми, здійснюється формування фонду даної програми. Крім того, з фонду програми формується Фонд реєстру, який призначений для витрачання на користь учасників коштів і знаходиться на спеціальних рахунках ПП «Інтера-С» в банківських установах. Відповідач організовує Захід з розподілу грошового фонду, який проводиться не рідше одного разу на два місяці, коли фонд учасників є достатнім. При цьому, рішення про надання безвідсоткової позики надається не всім учасникам програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість проплат (платежів). Отже, розподіл Фонду учасників проходиться по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п. 7 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», коли один учасник програми за свої власні кошти без інвестування коштів ПП «Інтера-С», оплачує іншому учаснику програми безвідсоткову позику. При цьому надання одному учаснику програми безвідсоткової позики є компенсацією за рахунок інших учасників програми. Відповідно до п. 2 ч.1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. У даному ж випадку Позивач повинна була отримати в обмін на внесені кошти безвідсоткову позику, а не товар, як її було запевнено. Відповідно до ч. 5 ст. 19 вищевказаного Закону, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності безтоварної пірамідальної схеми. Наведені правові позиціі висловлені Верховним Судом України в постановах від 23.05.2012 року у справі № 6-35цс12, від 27.03.2013 року у справі № 6-22ц13 та від 11.09.2013 року у справі № 6-40цс13, а викладені у вказаних постановах висновки згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування. Також слід зазначити, що нормою п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. У даному ж випадку ПП «Інтера-С», згідно спірного договору, надавало фінансові послуги, оскільки здійснювало свою діяльність як фінансова установа, а тому повинно було отримати відповідний дозвіл (ліцензію). Суду не було надано доказів, які б свідчили про те, що ПП«Інтера-С», на час укладення оспорюваних договорів від 24.03.2017 року, було отримано такий дозвіл (ліцензія), а тому, відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.ст. 203, 215 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, суд вважає обгрунтованими доводи Позивача про те, що укладені 24.03.2017 року Договори № 0175 між Позивачем та ПП «Солді-М», ПП «Інтера-С», були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, Позивач отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваних Договорів, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], та при умові належного роз'яснення їй усіх умов та наслідків даних Договорів не погодилася б на їх укладення. Дії ПП «Солді-М» та ПП «Інтера-С» є забороненими та порушують ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, які є безтоварними, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Тому оспорювані Позивачем правочини не відповідають чинному законодавству України, внутрішній волі Позивача на момент укладення Договорів та на даний час та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, вчинені з введенням в оману Позивача щодо істотних умов, що дає законні підстави для визнання їх недійсними. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ПП«Солді-М» на користь Позивача отримані на підставі оспорюваного Договору кошти в сумі 52 500,00 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення збитків у подвійному розмірі згідно вимог ст.ст. 229 та 230 ЦК України, то в суді не було здобуто доказів укладення спірних правочинів під впливом помилки, а також слід зазначити, що підстави для визнання правочину недійсним згідно вказаних статей є взаємовиключними. Окрім того, згідно ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стороною Позивача не надано суду доказів, які б підтвердили наявність та розмір реальних збитків чи упущеної вигоди, яких зазнала Позивач внаслідок укладення спірних правочинів. Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України). Отже, позовна вимога про стягнення збитків у подвійному розмірі згідно вимог ст.ст. 229 та 230 ЦК України не підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. з кожного відповідача, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої їй моральної шкоди, форм її прояву, розміру завданої моральної шкоди у 40000,00 грн., суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди стороною Позивача суду не надано. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої Позивачу моральної шкоди, її представник покликається на те, що внаслідок укладення договорів під впливом обману Позивач перебувала у депресії, душевних стражданнях, незручностях як в роботі так і в особистому житті, втраті особистого та робочого часу і приниженні честі та гідності. В той же час, прямих доказів на підтвердження того, що Позивач перенесла зазначені її представником форми прояву моральної шкоди і що моральна шкода завдана Позивачу саме відповідачами - стороною Позивача суду не надано. Отже, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. На підставі ст.88 ЦПК України суд пропорційно до задоволених позовних вимог, відсоток яких складає 36,2% (52500 грн. (задоволена сума вимог) х 100% : 145 000 грн.( ціна позову)), стягує з відповідача ПП «Солді-М» в користь Позивача 524 грн. 90 коп. понесених витрат по сплаті судового збору (1450 грн. (судовий збір сплачений позивачем за майнові вимоги) х 36,2 % (відсоток задоволених вимог) : 100%). Відтак, стягненню з ПП «Солді-М» підлягає сплачена Позивачем сума судового збору за майнові вимоги в розмірі 524,90 грн. та в солідарному порядку підлягає стягненню з ПП «Солді-М» та ПП «Інтера-С» сума судового збору за немайнові вимоги в розмірі 640 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів в розмірі 420 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 42 Конституції України, ст. ст. 22, 23,203, 215, 216,227, 229,230, 627, 1167 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та

Outcome: partial