Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що між [PERSON] та ТОВ «Перша українська індустріально-інвестиційна компанія» були укладено договори пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку, відповідно до якого відповідач зобов'язувався передати у власність нежитлові приміщення в житловому будинку за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 174-а, а [PERSON] зобов'язувалась сплатити вартість обєктів інвестування. Договором було встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в другому кварталі 2010 року. Діючи відповідно до умов договору інвестор свої зобов'язання виконав своєчасно та належним чином, забудовник же в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав і на час звернення до суду відповідач даний будинок не ввів в експлуатацію, не передав у власність інвестора визначені у договорах приміщення, до участі в будівництві за договором із забудовником було залучено ЗАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан», позивач та відповідач за договорами відступлення права вимоги стали сторонами у зобовязанні за договорами. Відповідач порушує права позивача як інвестора, тому він предявив до нього позов. Під час судового розгляду позовні вимоги було уточнено, частина вимог була залишена без розгляду, до участі в справі було залучено третю особу. Загалом позивач просив в судовому порядку визнати за ним майнові права на проінвестовані об'єкт спорудження, а також визнати право власності на частку в обєкті незавершеного будівництва, а саме на проінвестовані ним нежитлові приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав в повному обсязі, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних умов, порушення термінів здачі обєкту, фактичне припинення будівництва, зміну нумерації приміщень кооперативом. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся, причин неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи ЖБК «Нектарний» [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на нікчемність договору, недотримання законодавства при укладенні договору та зміні сторін у інвестиційних договорах. Представник третьої особи ТОВ «Перша Українська індустріально-інвестиційна компанія» в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся, причин неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень проти позову не подав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши та оцінивши подані докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність проінвестованих згідно договору нежитлових приміщень в будинку, який не введений відповідачем в експлуатацію. Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадян матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України "Про інвестиційну діяльність". Згідно статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володити, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином, об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема укладених сторонами договорів, довідки про повну сплату коштів, актів та інших письмових доказів, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва нежитлових приміщень, тим самим позивач як інвестор вклав у будівництво об'єкту нерухомості власні кошти, а тому він до здавання об'єкту нерухомості - будинку № 174-а по вулиці Київській в м. Обухів Київської області - в експлуатацію є власником майнових прав на об'єкти інвестування - нежитлові приміщення №№ 5/2, 6/1 в будинку № 174-а по вулиці Київській в місті Обухів Київської області, оскільки відповідно до виданої забудовником довідки в повному обсязі сплатив кошти за інвестування загальної площі вказаного обєкта. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Судом встановлено, що правовідносини сторін випливають з договору про участь у фонді фінансування будівництва предметом вимоги позивача та зобов'язання боржника є не грошова вимога, а вимога отримання у власність об'єкту інвестування, тобто нерухомого майна. Позивачем повідомлено дані, які не спростовані відповідачем, про можливість здійснення процедури ліквідації відповідачів, ухилення відповідачів від виконання договору та врегулювання спірних правовідносин, змін юридичної адреси відповідачів. Також вказані підстави дають для суду підстави вважати, що внаслідок процедури ліквідації відповідача для задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна або окремої його частини позивач може позбутися своїх майнових прав, які охороняються законом але їм не захищені, оскільки дослідження матеріалів справи свідчить, що проблема правового захисту індивідуальних інтересів інвесторів, як і виключення можливості зловживання такими інтересами, у сучасному законодавстві України ефективно не вирішена, а тому суд захищаючи інтереси позивача вважає за необхідне визнати за ним майнові права на об'єкт спорудження (інвестування). Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до приписів ч.ч.2,3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Поданими суду доказами підтверджується те, що позивач не є власником спірного нерухомого майна, будинок не завершений будівництвом, не введений в експлуатацію, право власності на спірне нерухоме майно державою не зареєстроване, тому правових підстав для захисту прав позивача у обраний ним спосіб шляхом визнання права власності суд не вбачає, а позовні вимоги в цій частині вважає безпідставними. Поряд з тим, суд вважає достатнім способом захисту законних прав та інтересів позивача задоволення доведеної частини позовних вимог щодо визнання майнових прав. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач заперечень на позов не подав і не довів їх всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України, тому при вирішенні позову суд покладає в основу рішення подані позивачем докази, які дають достатні підстави для часткового задоволення позову. Доводи третьої особи про нікчемність правочину суд вважає безпідставними, оскільки правочин укладений у передбаченій законом формі, містить всі необхідні суттєві умови, підписаний сторонами, не оспорений сторонами, прийнятий до виконання сторонами, із його змісту не вбачається таких порушень закону, які б вказували на порушення публічного порядку і мали б безпосереднім наслідком нікчемність договору, при цьому третя особа не є стороною правочину і не оспорювала його у судовому порядку. За таких обставин, такі доводи суперечать встановленій ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення третьої особи не ґрунтуються на зібраних у справі доказах та не узгоджуються із чинним законодавством, тому позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial