Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві власності належить двокімнатна квартира загальною площею 50,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначив, що дана квартира раніше належала відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Виконкомом Боярської міської ради 17.05.2001 р. 16 серпня 2006 року квартира була передана відповідачем в іпотеку банку за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєснник С.А. в якості забезпечення зобов'язання за кредитним договором №0054/06/00-Z від 16 серпня 2008 року. В подальшому правонаступником банку став позивач за договорами відступлення прав за договором кредиту та іпотеки, що полягало в односторонній відмові повернення кредиту. За порушення умов вищевказаного кредитного договору, позивач на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, зареєстрував право власності на квартиру. Вказав, що в квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, як колишні власники. Звільняти квартиру відмовляються, до квартири його не пускають, чим чинять перешкоди в користуванню позивачем своєю власною квартирою. Позивач вважає, що наявність зареєстрованих осіб порушує його право на вільне користування, розпорядження його майном. Посилаючись на ст.16, ч.1 ст.316, ч.1 ст.328, ч.1,2 ст.319, ч.1 ст.383, ч.1 ст.321, 391, ч.2 ст.386, ч.1 ст.405, ст.401, п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, ст.ст.64, 156 ЖК України позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, а саме двокімнатною квартирою загальною площею 50,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та виселити [PERSON] та [PERSON] із даної квартири. У судове засіданні позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник подала суду письмову заяву про відкладення розгляду справи, однак доказів поважності не явки в судове засідання не надала. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53083418 від 11 лютого 2016 року підставою виникнення права власності на вищезазначену квартиру за новим власником, тобто [PERSON] були: Договір іпотеки, серія та номер: 4434, виданий 16.08.2006, видавник: Колєсник С.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Договір про відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер 198, виданий 29.01.2016, видавник: Русанюк З.З., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Договір про відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер 139, виданий 02.02.2016, видавник: Джуринська Л.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, а також державну реєстрацію права власності за новим власником проведено 11.02.2016р. державним реєстратором: приватним нотаріусом Апатенко Мариною Анатоліївною, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ. Підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за позивачем зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28187532 від 11.02.2016 року, приватний нотаріус Апатенко М.А., КМНО, м. Київ. Відповідно до даної інформаційної довідки щодо відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно попереднім власником спірної квартири був відповідач [PERSON] з 01.08.2006 року на підставі свідоцтва про право власності від 17.05.2001 року, видане виконкомом Боярської міської ради на підставі рішення №490/1 від 08.12.1997р. За наданими суду відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 15.04.2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими у спірній квартирі, тоді як позивач [PERSON] в даній квартирі зареєстрованим не значиться. На підставі позову та досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до суду про виселення відповідачів з квартири (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України "Про іпотеку". Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. По даній справі позивачем не надано суду доказів про те, що ним здійснювався досудовий порядок врегулювання спору, тобто надсилалась письмова вимога відповідачам про звільнення спірного житлового приміщення у тридцяти денний строк. Крім того, позивачем взагалі не надано ніяких доказів, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні житлом. За таких обставин у суду немає законних підстав задовольнити позовні вимоги позивача. Крім того, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла надається інше постійне житло. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, від 24 червня 2015 року в справі № 6-447цс15, від 1 липня 2015 року в справі № 6-875цс15, від 16 грудня 2015 року в справі №6-1469цс15. У даній справі судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка була власністю відповідача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.05.2001 року, видане виконкомом Боярської міської ради на підставі рішення №490/1 від 08.12.1997р., тобто квартиру придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів. Тому неможливо виселити відповідачів із спірної квартири без надання їм іншого постійного житла. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed