Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

До Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшов позовом [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 1 квітня 2017 року відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США терміном на 4 місяці під 7% відсотків у місяць, які зобов`язався повернути до 31 липня 2017 року, що вбачається з розписки від 29 травня 2017 року, написаної ним влосноручно. На момент подання позовної заяви до суду відповідач свої зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів не виконав та ухиляється від повернення суми боргу. У зв`язку з цим позивач, посилаючись на приписи чинного законодавства, просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 3000,00 доларів США та 840,00 доларів США відсотків за користування коштами. Сторони в\~судове засідання\~не з"явилися.\~Позивач подав\~до суду\~заяву,\~в якій\~просив слухати\~справу без\~його участі,\~позов підтримав,\~просив задовольнити\~(а.с.44).\~Відповідач,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним чином,\~про що\~свідчить рекомендоване\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення.\~Увстановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Причини неявки відповідача суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 1 квітня 2017 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США під 7 % в місяць, терміном на 4 місяці, які зобов`язався повернути до 31 липня 2017 року, а також зобов"язувався сплачувати відсотки щомісячно у розмірі 210,00 доларів США, про що написав розписку від 29 травня 2017 року (а.с. 9-10). Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 цієї статті Кодексу правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з чч. 1 і 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до положень ст.ст. 525-526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц зазначила, що законодавство України не містить заборони укладати цивільні правочини, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Україн позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, відповідно до якої у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Доказів повернення відповідачем боргу позивачу та сплати відсотків суду не надано. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 3000,00 доларів США та 840,00 доларів США відсотків за користування коштами підлягають до задоволення. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Позивач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 28 травня 2012 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Заборгованість відповідача становить 3840,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату подання позову до суду (15 червня 2018 року) еквівалентно сумі 100683,26 гривень. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1068,30 (одна тисяча шістдесят вісім гривень 30 копійок) гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved