Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

09 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22 червня 1983 року виконкомом Губиниської ради народних депутатів Новомосковського району, зареєстрованого в реєстрі за № 70, є власником житлового будинку [ADDRESS]. За зазначеною адресою постійно проживають та зареєстровані: його онук - [PERSON], жінка онука - [PERSON] та їх малолітній син - [PERSON]. Окрім них, у будинку зареєстрований його син - [PERSON], що є відповідачем у справі. Відповідач не проживає у будинку з літа 2013 року, а реєстрація відповідача порушує його права, як власника нерухомого майна. У зв'язку з чим, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за вищезазначеною адресою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовче засідання не з'явились, але представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 119). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. У підготовче засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який не обмежений у своїх повноваженнях (а.с. 22), не з'явився, але надав суду заяву про визнання позову у зв'язку з примиренням, претензій матеріального та морального плану до позивача не має (а.с. 120). Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання про відсутність повноважень Управління з приводу зняття/реєстрації місця проживання фізичних осіб (а.с. 107). Ухвалою суду від 05 травня 2016 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с. 36). Ухвалою суду від 23 травня 2016 року провадження у справі зупинялось до розгляду іншої цивільної справи (а.с. 49-50). Ухвалою суду від 01 листопада 2017 року провадження у цій цивільній справі відновлено (а.с. 61-62). Ухвалою суду від 21 лютого 2018 року провадження у справі зупинено до вирішення питання щодо відводу головуючому (а.с. 74-85). Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року представнику відповідача відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді (а.с. 88). Ухвалою суду від 02 березня 2018 року провадження у справі поновлено. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як установлено судом, позивач на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 01 вересня 1983 року, виданого на підставі рішення виконкому Губиниської селищної Ради народних депутатів № 70 від 22 червня 1983 року, записаного в реєстрову книгу за № 1499-6, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно довідки Виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 3189 від 13 листопада 2015 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], [INFO], його племінник - [PERSON], [INFO], дружина племінника - [PERSON], [INFO], та син племінника - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 617/2 від 22 лютого 2016 року, [PERSON], [INFO], з 07 березня 2003 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідач [PERSON] у зазначеному будинку [ADDRESS] зареєстрований, однак не проживає, що підтверджується відповідним актом обстеження матеріально-побутових умов № 188 від 10 липня 2018 року (а.с. 114). Крім того, відповідач визнав позовні вимоги, про що його представником, який не обмежений у своїх повноваженнях, подана суду відповідна заява (а.с. 22, 120). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вимога позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів виконавчого комітету відповідної ради, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. Разом з тим, відповідно до п. 3 "Правил реєстрації місця проживання" затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. У зв'язку з чим, наразі у Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні повноваження щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб. А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Крім того, у зв'язку з тим що позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, останній на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial