Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

25.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 1 500 гривень щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем від шлюбу мають малолітню дитину, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги, остаточно просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На задоволенні позовних вимог наполягала на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Представник відповідача, не обмежена у повноваженнях, остаточні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 4 ст.174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 ст.183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 22.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області шлюбі (а.с.5). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає разом з позивачем (а.с.6). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач на даний час працює провідним інженером з охорони праці в ПрАТ «УДП», має регулярний дохід (а.с.77, 78). Відповідач працює на посаді першого помічника механіка судового в ПрАТ «УДП», також має регулярний дохід (а.с.18). Стан здоров'я відповідача добрий, стягнень за виконавчими документами не має. Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні та згідно вимог ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає задоволенню. Крім того, заявлений розмір аліментів не суперечить діючому законодавству, оскільки максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до законодавства про виконавче провадження, про що також відзначено в п.17 Постанові Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст.88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved