Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У січні 2017 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у листопаді 2016 року на адресу позивача надійшла позовна заява МТСБУ про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 14 листопада 2013 року по вул. Теліги, 8 в м. Києві за участю автомобіля «Део», д.н.з. [NUMBER], автомобіля «Дачія», д.н.з. [NUMBER], автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER], та автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є водій [PERSON] МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи - водія автомобіля «Дачія», після чого направило на адресу відповідача [PERSON] вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу. У відповідь на вказану вимогу відповідач повідомив МТСБУ, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була забезпечена у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу №АС/8568409. Позивач вказує, що відповідач вчасно не сплатив грошові кошти (страхову премію) за реалізацію договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 12 листопада 2013 року №АС/856849, укладеного між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та власником автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] За таких обставин, посилаючись на ст.ст. 16, 18, 21, 29 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 92, 203. 204, 207, 215, 979, 983, 989, 998 ЦК України, позивач просить визнати вказаний договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/856849 недійсним. Судом до участі у справі в якості третьої особи було залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, матеріали справи містять пояснення, згідно яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки згідно Полісу №АС/8568409 він набув чинності 12.11.2013 року і діяв станом на 14.11.2013 року, вказаний договір відповідає вимогам закону, містить штамп і печатку страховика, інформацію про отримання страховиком страхової премії. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. За приписами ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Таким чином, договір страхування є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України). Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що12 листопада 2013 року між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8568409. Строк дії полісу встановлено з 12 листопада 2013 року по 11 листопада 2014 року включно. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Шкода», д.н.з.[NUMBER]. Згідно п. 10 полісу, страховий платіж в розмірі 709 грн. 46 коп. сплачено 12 листопада 2013 року. Вказаний поліс підписано обома сторонами і скріплено печаткою ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». (а. с. 6). Згідно з довідкою ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 19 грудня 2016 року грошові кошти (страхова премія)за реалізацію договору №АС/8568409 надійшли на поточний рахунок ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 08 квітня 2014 року. (а.с. 15) Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначив, що всупереч умовам договору відповідач вчасно не сплатив страховий платіж на користь позивача, що на думку представника позивача є підставою для визнання такого договору недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 2 ст. 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Ст. 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 998 ЦК України, для визнання недійсним договору (полісу) обов'язковогострахуваннявласниківназемнихтранспортнихзасобіввід12 листопада 2013 року №АС/8568409. Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття укладення договору і набрання ним чинності. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору теоретично може не збігатися з моментом набрання ним чинності. Набрання чинності договором страхування породжує для страховика обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування у разі настання страхового випадку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Отже, неналежне виконання страхувальником взятого на себе за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів зобов'язання щодо сплати страхового платежу не може слугувати правовою підставою для визнання такого договору недійсним. Дана обставина має бути врахована при вирішенні питання про наявність обов'язку страховика здійснити виплату страхового відшкодування за умови не набрання чинності укладеним договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed