Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, зняти заборону відчуження та арешт з нерухомого і рухомого майна, яке належить [PERSON] , накладені: -на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року по цивільній справі №2-11529, реєстраційний номер обтяження 10219995 від 07.09.2010 року, реєстратор Шоста Харківська державна нотаріальна контора; -на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 24 вересня 2010 року за №21533856 в межах суми 101516,00 грн., реєстраційний номер обтяження нерухомого майна 10285366 та реєстраційний номер обтяження рухомого майна 10285381 від 24.09.2010 року, реєстратор Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року по цивільній справі №2-11529/10 було накладено заборону відчуження та арешт на все майно, належне фізичній особі-підприємцю [PERSON] . На виконання вказаної ухвали суду у Єдиному реєстрі зареєстровано арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10219995, реєстратор Шоста Харківська державна нотаріальна контора. Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 24.09.2010 року відкрито виконавче провадження 21533856 по виконанню ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року та накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] в межах суми 101516,00 грн.: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10285366, зареєстровано 24.09.2010 року Харківською філією державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, арешт рухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10285381, також зареєстровано 24.09.2010 року Харківською філією державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Зазначає, що на виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м.Харкова 04.07.2012 року за №2-1223/2011. 20.02.2013 року державний виконавець Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мирна Т.В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1223/2011 по стягненню з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 30 950,00 грн. та пені в сумі 5000,00 грн. на користь [PERSON] . Згідно відповіді Шевченківського ВДВС ГТУЮ в Харківській області від 16.10.2018 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням. Також у відповіді зазначалось, що виконавче провадження по виконанню ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року про заборону ФОП [PERSON] відчужувати належне йому майно в межах суми позовних вимог 101 516,00 грн. на виконанні не перебуває. Також вказано у відповіді, що станом на 16.10.2018 року відкритих виконавчих проваджень, боржником за якими був би [PERSON] , немає. Позивач зазначає, що виплатив стягнуті з нього за рішенням суду гроші кошти, але арешт з усього майна, яке йому належить на праві власності, до теперішнього часу не знято. Щодо арешту гаражу [ADDRESS], накладеного Первомайською державною нотаріальною конторою Харківської області 14.04.2005 року на підставі постанови АА №799044 державного виконавця Первомайського ДВС від 21.01.2005 року, як на невизначене майно, то позивач вказує, що йому з цього приводу нічого не відомо. Зазначає, що за ним право власності на вказаний гараж не зареєстровано, та гаражу такого не існує. Розгляд справи проведено у порядку загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у ньому. В подальшому в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.07.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Первомайський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без участі представника відділу, проти задоволення позовних вимог не заперечував, поклався на розсуд суду. Згідно письмових пояснень, відсутні відкриті, завершені, закінчені виконавчі провадження, які перебувають(ли) на примусовому виконанні відділу, за якими стороною значився [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року по цивільній справі №2-11529/10 накладено заборону відчуження та арешт на все майно, належне фізичній особі-підприємцю [PERSON] з метою забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу і стягнення збитків. На виконання вказаної ухвали суду у Єдиному реєстрі зареєстровано арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10219995, реєстратор Шоста Харківська державна нотаріальна контора. Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 24.09.2010 року відкрито виконавче провадження 21533856 по виконанню ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року та накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] в межах суми 101516,00 грн.: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10285366, зареєстровано 24.09.2010 року Харківською філією державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, арешт рухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10285381, також зареєстровано 24.09.2010 року Харківською філією державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Вказані обставини підтверджуються Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №28606727 від 24.09.2010 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №140147880 від 04.10.2018 року. Також встановлено, що на виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м.Харкова 04.07.2012 року за №2-1223/2011 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 30 950,00 грн. та пені у розмірі 5000 грн. 20.02.2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мирною Т.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1223/2011 по стягненню з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 30 950,00 грн. та пені в сумі 5000,00 грн. на користь [PERSON] у зв`язку з фактичним виконанням. Згідно відповіді Шевченківського ВДВС ГТУЮ в Харківській області №14.1-31/41165 від 16.10.2018 року виконавче провадження по виконанню ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.08.2010 року про заборону ФОП [PERSON] відчужувати належне йому майно в межах суми позовних вимог 101 516,00 грн. на виконанні не перебуває. З листа Шевченківського ВДВС ГТУЮ в Харківській області №42083 від 23.10.2018 року вбачається, що відкриті виконавчі провадження, боржником за якими був би [PERSON] , на виконанні у відділі не перебувають. З листа Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Харківській області №3177/14.7-36 від 06.03.2019 року вбачається, що відкриті виконавчі провадження, за якими стороною є [PERSON] , на виконанні у відділі не перебувають. Крім того, з довідки КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» №90 від 22.02.2019 року вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS], станом на 31.12.2012 року в КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» на ім`я [PERSON] не зареєстровано. На прибудинковій території будинку квартирного типу [ADDRESS] відсутні будівлі гаражів. Відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Нормами частин 1 та 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла до 05.10.2016 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Разом тим, станом на дату розгляду справи, арешт всього майна боржника за виконавчим документом - [PERSON] , не скасовано. Однак, як зазначалось вище, відкриті виконавчі провадження, за якими стороною є [PERSON] , на примусовому виконанні Шевченківського ВДВС ХМУЮ в Харківській області не перебувають. У відповідності до приписів ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням. За приписами ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Як передбачено ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Отже, виходячи зі змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 05.10.2016 року), правом зняти арешт за виконавчим провадженням, яке не перебуває на виконанні відділу або відомості щодо якого відсутні у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та Автоматизованій системі виконавчого провадження, державний виконавець не наділений, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю заборгованості позивача перед стягувачем та фактичним виконанням судового рішення, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved