Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" в особі Камянсько-Дніпровського відділення ТОВ "Фінансова компанія "Надія України" звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором кредиту та поруки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору кредиту № ДК 190-41 від 17.11.2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 40 000 грн. 00 коп. з оплатою по процентній ставці 3,5 % на місяць на строк до 17.09.2015 р. (включно) згідно видаткового касового ордера № 428 від 17.11.2014 року. На забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за договором кредиту 17.11.2014 р. з відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки № 185, згідно якого відповідачі зобовязалися нести солідарну відповідальність з відповідачем [PERSON] у разі невиконання чи неналежного виконання нею вищевказаного договору кредиту. Відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання, погасив частково проценти за користування кредитом - в сумі 12 591 грн. 00 коп. та тіло кредиту в розмірі 31 400 грн. 00 коп. Станом на 26.10.2015 року загальна сума заборгованості за договором кредиту складає 19 067 грн. 70 коп., з яких сума основного боргу 8 600 грн. 00 коп., сума нарахованих процентів за користування кредитом 1 401 грн. 33 коп., пеня за порушення строків оплати по договору 9 065 грн. 70 коп. Після уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 18 067 грн. 03 коп., судові витрати в розмірі 1 218 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені. Суд вважає причину їх неявки не поважною. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, представниця відповідачки [PERSON] - [PERSON], позов визнала частково, просивши суд відмовити у задоволенні стягнення пені за порушення строків оплати за договором. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносин. Судом установлено, що відповідно до договору кредиту № ДК 190-41 від 17.11.2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON], відповідач отримав кредит на розмірі 40 000 грн. 00 коп. з оплатою по процентній ставці 3,5 % на місяць на строк до 17.09.2015 р. (включно) згідно видаткового касового ордера № 428 від 17.11.2014 р. На забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за договором кредиту 17.11.2014 р. з відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки № 185, згідно якого відповідачі зобовязалися нести солідарну відповідальність з відповідачем [PERSON] у разі невиконання чи неналежного виконання нею вищевказаного договору кредиту. Відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання, погасивши частково проценти за користування кредитом - в сумі 12 591 грн. 00 коп. та тіло кредиту в розмірі 31 400 грн. 00 коп. Станом на 26.10.2015 р. загальна сума заборгованості за договором кредиту складає 19 067 грн. 70 коп., з яких сума основного боргу 8 600 грн. 00 коп., сума нарахованих процентів за користування кредитом 1 401 грн. 33 коп., пеня за порушення строків оплати по договору 9 065 грн. 70 коп. На повідомлення позивача з вимогами погасити заборгованість (а.с. 22-24) відповідачі не відреагували. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. На підставі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З положень ст.ст. 553, 556 ЦК України вбачається те, що особливим видом договорів є договір поруки, змістом якого є забезпечення виконання дійсного зобов'язання, а саме - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником частково або в повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оскільки встановлено, що відповідач в порушення умов договору кредиту та в порушення ст.526 ЦК України виконав свої зобов'язання перед позивачем по погашенню кредиту тільки частково, у звязку з простроченням виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за договором позивачем нараховано пеню за весь час прострочення та на підставі ст. 625 ЦК України у позивача виникло право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, поручителі згідно договору поруки зобов'язалися перед позивачем виконати зобовязання позичальника у повному обсязі, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за договором кредиту № ДК 190-41 від 17.11.2014 року суд враховує заяву позивача від 29.02.2016 року про зменшення позовних вимог у звязку з частковим погашенням основного боргу відповідачем [PERSON] в сумі 1000 грн., що підтверджується квитанцією № П443/3995703/1 від 26.02.2016 року (а.с. 48-49). Отже, загальна сума заборгованості за договором кредиту складає 18 067 грн. 03 коп. В силу приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у них обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру пені за сумою заборгованості. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 1 218 грн. судового збору (а.с.1), які відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів. У той же час суд не погоджується з позивачем в частині солідарного стягнення з відповідачів сплаченого позивачем судового збору. Так, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Вказана норма права не передбачає стягнення судових витрат у солідарному порядку, тому судові витрати підлягають стягненню у частковому порядку з кожного відповідача.

Outcome: approved