Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано судом та є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідач від попереднього шлюбу має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , на яку аліменти не сплачує. На підставі рішення Згурівського районного суду від 02 вересня 2015 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У грошовому виразі аліменти, які сплачує відповідач складають приблизно 1000,00 грн. З часу прийняття рішення матеріальне становище відповідача покращилося, зокрема його дохід зріс до 20000,00 грн в місяць. Відповідач працює неофіційно. Крім того, відповідач має земельну ділянку, яку здає в оренду та отримує орендну плату. До доходів відповідача також входить пенсія, яку він отримує по інвалідності. Також відповідач має намір продати будинок в с. Аркадіївка, а тому отримає додаткові кошти. Дитина часто хворіє та потребує більших витрат на лікування. Відповідач має заборгованість із сплати аліментів в розмір 4317,81 грн. Пеня нарахована позивачкою на заборгованість складає 1510,50 грн. З огляду на вищевикладене, позивачка просить суд збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дочки до 4000,00 грн щомісячно, стягнути з відповідача на її користь заборгованість із сплати аліментів та пеню, судові витрати покласти на відповідача. Відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву. Невизнання позову відповідач обгрунтовував тим, що його матеріальне становище з часу прийняття рішення про стягнення аліментів не поліпшилось. З 24 жовтня 2019 року відповідач ніде не працює та перебуває в пошуку роботи. Відповідачу встановлено ІІ групу інвалідності, а тому він може працювати лише на роботах із відповідними умовами. Посилання позивачки на те, що його дохід зріс до 20000,00 грн в місяць є надуманим. Щодо перебування у власності відповідача земельної ділянки, то ця обставина була вже оцінена судом при прийнятті рішення про стягнення аліментів. Наявність заборгованості по аліментах, що нарахована державним виконавцем, відповідачем не оспорюються. Оскільки він визнає таку заборгованість, то спір в даному випадку відсутній. Таку заборгованість мають стягувати на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а не рішення суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Надаючи пояснення суду, позивачка погоджувалась з тим, що розмір аліментів може бути меншим, ніж 4000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки учасників справи та ухвалити рішення з урахування обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Оцінюючу добуті в судовому засіданні докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 02.09.2015 року, яке набрало законної сили 13.09.2015 року, з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 06 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (копія рішення суду - а.с.7, копія виконавчого листа - а.с.13). Станом на 17.06.2020 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 4317,81 грн (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по АСВП № 59902058 - а.с.9-10). Позивачкою проведено розрахунок пені від суми заборгованості - 863,20 грн (розрахунок - а.с.8). Дитина проживає з позивачкою (довідка про склад сім`ї - а.с.11). Позивачка працює в ФОП « [PERSON] » на посаді продавця продовольчих товарів та отримує відповідну заробітну плату (довідка з місця роботи - а.с.12). Відповідач [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим йому встановлено ІІІгрупу інвалідності (копія витягу з історії хвороби - а.с.35, копія епікризу - а.с.36. копія консультативного заключення - а.с.37, копія медичної карти амбулаторного хворого - а.с.38-39). 24.10.2019 року відповідач звільнився за офіційним місцем роботи, з того часу не працевлаштований (копія трудової книжки - а.с.34). Відповідач отримує пенсію по інвалідності (копія посвідчення - а.с.33). Відповідно до положення ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. П.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що розмір, аліментів який присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON] , 2012 року народження, є недостатнім для належного забезпечення дитини всім необхідним. З часу присудження аліментів рівень доходів сторін змінився, зокрема кілька разів збільшувався розмір заробітних плат і пенсій. Відповідач вже майже рік як не працевлаштований офіційно, проте це не має жодним чином позначатись на інтересах дитини. Обмеження щодо працевлаштування відповідача, що пов`язані з його інвалідністю, не виключають можливість його працевлаштування на роботу з достойним рівнем її оплати. Також відповідач у відзиві не заперечує щодо здійсненням ним неофіційної трудової діяльності та отримання ним неофіційних доходів. За даними Мінфіну станом на липень 2020 року середня заробітна плата по Київській області зросла до 11968,00 грн. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача має бути збільшений до 3000,00 грн, що складає приблизно ј частину від середньої заробітної плати по області. Решта розміру аліментів визначених позивачкою до стягнення не підлягає. Суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які присуджені до стягнення з відповідача до 3000,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Положення ст. 191 СК України в даному випадку не підлягають до застосування, оскільки не стосуються присудження аліментів у зміненому розмірі. В частині стягнення заборгованості по аліментах в розмірі 4317,81 грн суд вважає, що вказана вимога до задоволення не підлягає, оскільки розмір заборгованості, визначений державним виконавцем, відповідачем не оспорюється та підлягає стягненню з нього в порядку Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем без ухвалення рішення суду щодо стягнення цієї заборгованості. На відміну від цього, стягнення пені є прерогативою стягувача, а тому позовна вимога про стягнення пені підлягає до задоволення. Відповідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З огляду на це, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] пеню, що обрахована у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, в розмірі1510,50 грн. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial