Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду із позовом до Бабухівської сільської ради та просить визнати неправомірною бездіяльність Бабухівської сільської ради щодо нерозгляду її заяви про проведення обмірів та встановлення фактичного розміру земельної ділянки з метою подальшої приватизації земельної ділянки, вирішення питання щодо надання дозволу на інвентаризацію земельної ділянки в с.Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області для обслуговування будівлі. У позовній заяві зазначено, що позивачка постійно проживає у [ADDRESS]. Має намір приватизувати земельну ділянку під належним їй житловим будинком в с.Бабухів Рогатинського району. 13 вересня 2013 року вона звернулася із письмовою заявою до Бабухівської сільської ради з проханням провести обміри та встановити фактичні розміри земельної ділянки, яка тривалий час знаходиться у її користуванні. 10 січня 2014 року вона повторно звернулася з аналогічною заявою. Проте жодних заходів Бабухівською сільською радою щодо проведення обмірів земельної ділянки вжито не було. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Визнати бездіяльність Бабухівської сільської ради щодо непроведення обмірів земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні незаконною. Зобов'язати Бабухівську сільську раду вжити передбачених законом заходів щодо проведення обмірів та встановлення фактичних розмірів земельної ділянки, що перебуває у користуванні [PERSON] У судовому засіданні представники позивачки [PERSON], який діє на підставі договору №13/14 від 26.02.2014 року про надання правової допомоги у цивільній справі, [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 13 січня 2014 року позов підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснили, що [PERSON] не має можливості приватизувати земельну ділянку через відсутність розміру земельної ділянки, встановлених меж між суміжними господарствами [PERSON] і [PERSON]. Просили позов задовольнити повністю, визнати бездіяльність Бабухівської сільської ради щодо порушених у зверненнях їхньої довірительки питань від 13.09.2013 року, 10.01.2014 року - незаконною. Зобов'язати Бабухівську сільську раду вжити передбачених законом заходів щодо проведення обмірів та встановлення фактичних розмірів земельної ділянки, що перебуває у користуванні [PERSON] Представник Бабухівської сільської ради - сільський голова Дзера Л.І. позову не визнав зовсім, пояснив, що заяву [PERSON] від 13.09.2013 року про надання дозволу на складання технічної інвентаризації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 20.10.2013 року було розглянуто на сесії Бабухівської сільської ради. Сесія прийняла рішення надати дозвіл гр.[PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться у користуванні. Заяву [PERSON] від 10.01.2014 року було розглянуто 24.01.2014 року. Згідно акта відновлення та встановлення межових знаків від 24.01.2014 року в складі голови комісії Наталенка В.В., членів комісії Культенка А., Наргірняка В.Б., Забігач С.І., сільського голови Дзери Л. в присутності сторін [PERSON] і [PERSON] встановлено, що згідно картографічних матеріалів 1957 року, ширина земельної ділянки [PERSON] становить 12 м, [PERSON] - 10 м. Комісія провела обміри та встановила, що 1 м 60 см є зайвими. Цю ширину було поділено між суміжними господарствами порівну. Після чого даний акт було винесено на затвердження сесії Бабухівської сільської ради. Однак 27.01.2014 року [PERSON] направила на адресу сільської ради заяву, в якій не погодилася із встановленими межовими знаками, просила не затверджувати даний акт на сесії сільської ради. Комісія 14.02.2014 року повторно виходила для встановлення межових знаків, однак [PERSON] відмовився від встановлення межових знаків. Таким чином провести обміри ділянки без попереднього встановлення меж між суміжними господарствами неможливо. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю, оскільки Бабухівською сільською радою не залишено поза увагою жодне звернення [PERSON] Земельна комісія Бабухівської сільської ради не має технічної можливості встановити точні розміри земельної ділянки, це компетенція спеціалізованої організації, яка буде проводити земельно-кадастрову інвентаризацію ділянки по виготовленню Державного акта. Позивачка [PERSON] не дає згоди на затвердження акта по встановленню меж між суміжними господарствами. Через її заперечення сесія Бабухівської сільської ради не прийняла рішення. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог. Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності українського народу. Від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. У відповідності до ст.80 Земельного кодексу України, територіальні громади є суб'єктами прав власності на землі комунальної власності. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність, або надання їх в користування (ч.2 ст.116 Земельного кодексу України). На підставі наведено саме Бабухівська сільська рада є органом місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями щодо розпорядження землями відповідної територіальної громади. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з заяви [PERSON] від 08.10.2013 року, яка зареєстрована у виконавчому комітеті Бабухівської сільської ради 08.10.2013 року, цього дня позивачка звернулася із письмовою заявою про надання дозволу на проведення інвентаризації земельної ділянки, встановлення межових знаків і виготовлення Державного Акта (а.с.25). 20.10.2013 року на двадцять другій сесії (другому пленарному засіданні) шостого скликання Бабухівської сільської ради було розглянуто заяву [PERSON] Прийнято рішення надати дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться у користуванні (а.с.26). Відповідно до вимог ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їх імені та у їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. За ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується Державними актами. Тобто, це єдиний документ, який посвідчує вищезазначене право. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку. Право приватної власності є непорушним. Порядок видачі Державних Актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності не земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року N 43. Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999 року N 43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Таким чином для виготовлення Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку позивачу необхідно зазначити орієнтовні розміри земельної ділянки, що підлягає приватизації. Позивачкою такі розміри у заяві не зазначені, не зазначено і розмір земельної ділянки у рішенні сесії Бабухівської сільської ради від 20.10.2013 року про надання дозволу на складання технічної документації. Тому позовні вимоги в частині зобов'язання Бабухівської сільської ради встановити розмір земельної ділянки, яка є у користуванні [PERSON], підлягає до задоволення. Власник земельної ділянки відповідно до вимог ст.106 ЗК України має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За змістом п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за N 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно із п. 2.1 вищевказаної Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Статтею 107 Земельного Кодексу України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 10.01.2014 року про встановлення межових знаків відповідно до картографічних матеріалів за 1957 рік - 24 січня 2014 року земельною комісією за участю сільського голови Дзери Л.І. і суміжних користувачів [PERSON] і [PERSON] було складено акт про відновлення та встановлення межових знаків. Комісія рекомендувала вищезазначений акт затвердити на черговій сесії сільської ради (а.с.33). 27 січня 2014 року [PERSON] звернулася до сільського голови, голови земельної еомісії із заявою не виносити на сесію сільської ради затвердження акта, оскільки не погоджувалася із встановленими комісією 24.01.2014 року межами (а.с.34-35). 09 лютого 2014 року на двадцять п'ятій сесії Бабухівської сільської ради за заявою [PERSON] акт відновлення межі від 24.01.2014 року не затверджено. Направлено земельну комісію сільської ради 14.02.2014 року для відновлення межі за фактичним користуванням (а.с.23). 14 лютого 2014 року земельною комісією Бабухівської сільської ради повторно було складено акт по відновленню та встановленню межових знаків між господарствами [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] не дозволив встановити межові знаки і відмовився від встановлення меж (а.с.24). Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За наведених вище обставин і доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення в частині зобов'язання Бабухівської сільської ради раду провести обміри та встановити розміри земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON]. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до Бабухівської сільської ради слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: partial