Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 11.04.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Citroen Berlingo д.н.з. [NUMBER] (страховий поліс АМ [NUMBER] ) Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.06.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП по факту ДТП, яка мала місце 06.05.2018 року за участю застрахованого транспортного засобу, а також залишення водієм місця ДТП. В результаті дій відповідача було пошкоджено транспортний засіб марки Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] якому заподіяно матеріальну шкоду. На підставі поданих документів та страхового полісу зазначене ДТП визнано страховим випадком та позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 4154,90 грн. Враховуючи те, що відповідач після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди, вважає, що у позивача виникло право регресної вимоги з урахуванням положень п. 38.1.1 в) ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". В ході досудового врегулювання спору 18.04.2019 року на адресу відповідача направлялась вимога в добровільному порядку відшкодувати вказану суму страхового відшкодування, разом з тим на таку вимогу відповідач належним чином не відреагував. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу відшкодовану потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4154,90 грн. та судові витрати, а справу слухати в спрощеному позовному провадженні без участі представника позивача. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання судових повісток та копій позовної заяви з додатками і ухвали про відкриття провадження. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено укладено договір обов`язкового страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АМ3429899. Забезпеченим транспортним засобом за даним договором є автомобіль марки Citroen Berlingo д.н.з. [NUMBER] . Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 тис.грн., розмір франшизи - 1000 грн. (а/с 7,8). З повідомлення про настання випадку вбачається, що у травні 2018 в м.Чернівці по вул. Сагайдачного, 66 сталась ДТП за участю транспортних засобів марки Citroen Berlingo д.н.з. [NUMBER] та Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] (а/с 9). 17.07.2018 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового за договором страхування № АМ3429899 (а/с 10). Відповідно до розпорядження позивача №09-05-12710 від 31.07.2019 року та платіжного доручення №1019 від 31.07.2018 року позивачем на користь [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 4154,90 грн. (а/с13,14). Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.06.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП, яка мала місце 16.05.2018 року о 22 год. 46 хв. в м.Чернівці по вул. Сагайдачного, 66 за участю транспортних засобів марки Citroen Berlingo д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] , що перебуває в користуванні [PERSON] , а також у вчиненні правопорушення передбаченого ст.. 122-4 КУпАП по факту того, що він, після вчинення ДТП залишив місце пригоди (а/с 15). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Особами, відповідальність яких застрахована, відповідно до п.1.4 ч.1 України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом ч. 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. За правилами статті 36 Закону страховик,

Outcome: approved