Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання звільнення незаконним і поновлення на посаді, посилаючись на те, що з 02.09.1991 року працювала викладачем Тальнівської музичної школи. З 21.09.2010 року на підставі наказу № 59 начальника відділу культури і туризму Тальнівської РДА Черкаської області її було призначено на посаду директора Тальнівської дитячої музичної школи. 07.07.2015 року за наказом начальника відділу культури Тальнівської РДА відносно неї було видано наказ № 69 "Про оголошення догани" за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці без поважних причин у робочий день 12.06.2015 року. 07.09.2015 року за наказом начальника відділу культури Тальнівської РДА відносно неї було видано наказ № 83 "Про звільнення у звязку з накладенням дисциплінарного стягнення", яким визнано прогулами без поважних причин робочі дні 12.06.2015 року, 18.08.2015 року 20.08.2015 року та 21.08.2015 року. Свою відсутність на робочому місці 12.06.2015 року мотивує тим, що перебувала в м. Черкаси в обласному методичному кабінеті навчальних закладів культури і мистецтв при управлінні культури Черкаської ОДА з приводу подачі письмого звіту про роботу Тальнівської дитячої музичної школи за 2014-2015 навчальний рік. Що стосується відсутності на робочому місці 18.08.2015 року, 20.08.2015 року та 21.08.2015 року, мотивує тим, що брала відгули за роботу у вихідні і святкові дні. Позивачка вважає дані накази є незаконними, оскільки винесені з порушенням вимог КЗпП України, які завдали їй моральної шкоди, що змушує її звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати протиправними та скасувати наказ № 69 від 07.07.2015 року "Оголошення догани" за яким її притягнено до відповідальності у вигляді догани та наказ № 83 від 07.09.2015 року "Про звільнення у звязку з накладенням дисциплінарного стягнення", за яким її звільнено з посади директора Тальнівської дитячої музичної школи, поновити її на посалі директора Тальнівської дитячої музичної школи, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.09.2015 року до дня поновлення на посаді, а також стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 6000 грн. на відшкодування моральних збитків та судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що 07.07.2015 року до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни, а саме: за відсутність на робочому місці без поважних причин у робочий день 12.06.2015 року, так як свою поїздку в м. Черкаси ні з ким з керівництва не погоджувала, відрядження належним чином не оформила. 18.08.2015 року 20.08.2015 року та 21.08.2015 року вона також була відсутня на роботі без поважних причин, до керівництва із заявою про надання відгулів не зверталась, нікого про свою відсутність в ці дні не попереджала. Вважає, що оспорювані накази є законними і відповідач правомірно застосував до позивачки дисциплінарні стягнення за порушення трудової дисципліни у виді догани та звільнення. Всудовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - начальник відділу культури Тальнівської РДА [PERSON] пояснила, що [PERSON] 09.06.2015 року приносила до неї заяву на щорічну відпустку, заяви про надання їй 18.08.15-21.08.15 року днів відпочинку за відпрацьований час у святкові та вихідні дні не було, і це питання з нею як з керівником не погоджувалось. Позивачка неодноразово була відсутня на робочому місці, про що ніколи не повідомляла керівництву, питання про поїздки на різні конкурси та міроприємства приймала самостійно, не оформлюючи своє відрядження належним чином, а лише власними наказами. 12.06.2015 року всі керівники збиралися в РДА з приводу обговорення питань фінансування оплати праці працівників культури, викликали [PERSON], але було виявлено, що на робочому місці вона відсутня, про причини відсутності нікого не повідомила, про що був складений відповідний акт та виданий наказ про оголошення їй догани. Крім того, 17.08.2015 року виникло питання про святкування Дня Незалежності України та Дня Державного Прапора України, та необхідності участі в ньому директорів закладів культури спільно з трудовими колективами, та в період з 18.08.2015 року по 21.08.2015 року було виявлено, що директор музичної школи [PERSON] знову відсутня на роботі без поважних причин, що стало підставою для притягнення її до відповідальності у виді звільнення з роботи згідно наказу № 83 від 07.09.2015 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали суду аналогічні показання про те, що працюють викладачами дитячої музичної школи. Робота є понадурочною, якщо є різні концерти, свята. Подвійний розмір оплати праці їм не оплачується, хоча в колективному договорі передбачено такі умови, відгули беруть в канікулярний час. Питання про надання відгулів вирішується окремо для вчителів за погодженням із директором дитячої музичної школи та окремо для директора музичної школи за погодженням із керівництвом відділу культури. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює з 1979 року секретарем-діловодом дитячої музичної школи. Працівники школи часто їздять на різні конкурси, фестивалі у святкові та вихідні дні. Директор видавала відповідні накази про відрядження, які останнім часом не оплачувались за відсутності фінансування, тому працівникам надавались відгули. 08.06.2015 року директор [PERSON] писала одну заяву на щорічну відпустку та другу на відгули, з яких вона зробила копії. Копії цих заяв 08.06.2015 року вона не змогла здати, оскільки була відсутня начальник відділу культури. На цих копіях заяв вона зробила вихідну реєстрацію. 18.08.2015 року до школи прийшли [PERSON] та [PERSON] з перевіркою відпрацювання робочого часу працівниками школи. Нею було повідомлено, що [PERSON] знаходиться у відгулах, але в цей день заяву [PERSON] про відгули вона не показала. На наступний день вони знову приходили з перевіркою, і вона надала їм копію заяви [PERSON] про відгули. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює викладачем дитячої музичної школи. Підтвердила, що бачила, як [PERSON] в червні 2015 року писала заяву на відгули, так як давала їй дану заяву як зразок для написання. 12.06.2015 року позивачка їздила в м. Черкаси для здачі звіту. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює бухгалтером у відділі культури Тальнівської РДА. 18.08.2015 року, 20.08.2015 року та 21.08.2015 року вона разом з [PERSON] та [PERSON] проводили перевірку робочого часу у дитячій музичній школі. На робочому місці в ці дні [PERSON] була відсутня. Секретарем-друкаркою було надано копію заяви на відгули [PERSON], на якій не було ніяких резолюцій та реєстраційних штампів. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює бухгалтером по заробітній платі у відділі культури Тальнівської РДА. Разом з [PERSON] та [PERSON] 18.08.2015 року, 20.08.2015 року та 21.08.2015 року перевіряли дитячу музичну школу. Директора на робочому місці не було. Секретар-діловод [PERSON] надала копію заяви [PERSON] про відгули. В червні 2015 року до неї надійшов наказ на основну щорічну відпустку [PERSON] Інших наказів на її відпустку не було. 18.08.2015 року вона особисто звонила до [PERSON], але остання не відповіла. 12.06.2015 року [PERSON] також була відсутня на роботі. Свідок [PERSON] суду показав, що з 18 по 24 серпня 2015 року він разом з родиною в період відпустки відпочивав на морі в смт. Залізний Порт Херсонської області. Під час його перебування у місцевому кафе швидкого харчування побачив позивачку [PERSON], яка працювала в даному кафе продавцем. Він одразу впізнав її, оскільки колись навчався у Тальнівській дитячій музичній школі. Його дуже здивував той факт, що директор музичної школи працює продавцем у кафе, навіть зробив фотографії. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 02.09.1991 року прийнята на роботу на посаду викладача класу спеціального фортепіано і концертмейстером. З 21.09.2010 року переведена на посаду директора дитячої музичної школи (а.с. 10). Згідно наказу відділу культури Тальнівської РДА за № 69 від 07.07.2015 року [PERSON] оголошено догану на підставі ст. 147 КЗпП України - за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці без поважних причин у робочий день 12.06.2015 року (а.с. 20). Як вбачається з наказу відділу культури Тальнівської РДА за № 83 від 07.09.2015 року на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за її відсутність на роботі без поважних причин 12.06.2015 року, 18.08.2015 року, 20.08.2015 року та 21.08.2015 року (а.с. 22). Та обставина, що [PERSON] була відсутня на роботі у робочі дні 12.06.2015, 18.08.2015, 20.08.2015 та 21.08.2015 року визнана сторонами по справі і в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Стаття 140 КЗпП України передбачає, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. У відповідності до ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Відповідно до ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 ч. 1 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При розгляді справи про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, попередня робота працівника, тощо. Як вбачається з пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, які узгоджуються з її письмовими поясненнями від 15.06.2015 року (а.с. 126), наданих на імя начальника відділу культури щодо її відсутності на робочому місці 12.06.2015 року, вона в цей день перебувала у м. Черкаси із річним звітом про роботу дитячої музичної школи за 2014-2015 навчальний рік, керівництво вона не повідомила про своє відрядження, поїхала у відрядження на підставі внутрішнього наказу № 76/1 від 11.06.2015 року (а.с. 16), який до відділу культури також не надавала. На телефонні дзвінки відповісти не могла, так як телефон має неполадки та був в сумці, і вона не чула дзвінків. Вказана обставина підтверджується довідкою Управління культури Черкаської ОДА від 14.09.2015 року № 05-03-01/1710 (а.с. 24), та відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в силу п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яким визначено, що прогул це відсутність на роботі без поважних причин, в тому числі більше трьох годин протягом робочого дня, 12.06.2015 року не можна визнати днем прогулу для позивачки, так як вона перебувала в цей день в м. Черкаси в обласному методичному кабінеті навчальних закладів культури і мистецтв, виконуючи свої посадові обовязки (п. 7.8 посадової інструкції (а.с. 150-153) щодо звітування перед організацією вищого рівня за діяльність школи, хоча при цьому нею і був порушений порядок оформлення відряджень, що в свою чергу може бути окремою підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, в порушення ст. 148 КЗпП України позивачка притягнута до відповідальності під час перебування її у відпустці, тому в цій частині позов підлягає до задоволення та визнання незаконним та скасування наказу № 69 від 07.07.2015 року відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації «Про оголошення догани [PERSON]П.» за відсутність на робочому місці без поважних причин 12.06.2015 року. Відповідно до ст. 71 КЗпП України робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті. Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Статтею 72 КЗпП України передбачено, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами\~ст. 107 цього Кодексу. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 73 КЗпП України у святкові та неробочі дні допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених ст. 71 цього Кодексу. Робота у зазначені дні компенсується відповідно до ст. 107\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Як вбачається з п. 24 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Діяльність Тальнівської дитячої музичної школи регламентується її Статутом, відповідно до пунктів 5.5 та 5.6 якого директор призначається на посади та звільняється з посади начальником відділу культури Тальнівської РДА; директор в межах своєї компетенції видає накази, обов'язкові для працівників закладу і контролює їх виконання (а.с. 133-143). Як вбачається з посадової інструкції директора Тальнівської дитячої музичної школи, з якою була ознайомлена позивачка 30.08.2011 року (а.с. 150-153), п.п. 7.4 та 7.5 передбачено, що на час відсутності директора його заміняє заступник по учбово-виховній роботі в межах своєї компетенції; завідувач господарством в межах своєї компетенції. На час своєї відпустки директор своїм наказом призначає тимчасово виконувати обовязки одного з своїх заступників. Відповідно до п. 4.1 директор школи несе відповідальність за невиконання своїх посадових обов'язків, передбачених цією інструкцією. Як вбачається з пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, остання пояснила, що за специфікою її роботи вона за необхідності працює у святкові та неробочі дні, які відповідно до діючого законодавства не оплачуються у подвійному розмірі, тому вона має право на дні відпочинку (відгули). Нею був виданий наказ по музичній школі № 9/1 від 30.01.2015 року про надання додатково оплачуваних днів відпочинку (відгулів) за бажанням працівників, які працювали у святкові та неробочі дні (а.с. 12). Надання відгулів викладачам та персоналу школи здійснюється на підставі наказу, виданого директором школи, тобто нею. Так, нею 08.06.2015 року були написані на імя начальника відділу культури [PERSON] дві заяви: про надання щорічної основної відпустки та надання їй відгулів на чотири дні з 18.08.2015 року по 21.08.2015 року за відпрацьоаний час у святкові та вихідні дні, які вона особисто занесла до начальника [PERSON], отримавши її усне погодження. Напередодні щорічної відпустки вона ще раз зайшла до начальника, яка її впевнила, що все добре. Своїм внутрішнім наказом по школі на час її відсутності поклала виконання обовязків директора школи на [PERSON] З письмових пояснень позивачки (а.с. 128-130), наданих нею 02.09.2015 року на імя начальника відділу культури, крім іншого вбачається, що з 18 по 21.08.2015 року вона перебувала у відгулах згідно раніше поданої заяви від 08.06.2015 року та погодженої із начальником, її обовязки на час відсутності виконував [PERSON]; 25 та 26.08.2015 року вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати згідно її заяви від 17.08.2015 року; з 18.08.2015 року по 26.08.2015 року включно вона перебувала за межами Черкаської області. В подальшому під час розгляду справи позивачка вказала на поважність причин її відсутності на роботі 18-21.08.2015 року, надавши суду виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого про те, що вона з 14.08.2015 року по 22.08.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицьової хірургії у Черкаській обласній лікарні (а.с. 104). Дана обставина була спростована наданим представником відповідача листом № 01-23/124 від 25.01.2016 року (а.с. 116) та листом № 01-28/241 ід 09.02.2016 року, який надійшов на запит суду (а.с. 124) про те, що [PERSON] у вказаний період на стаціонарному лікуванні у КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» не перебувала. В подальшому позивачка пояснила, що перебувала на лікуванні у приватній лікарні, надавши суду відповідний документ, який судом на підставі ст. 131 ЦПК України не був прийнятий. Крім того, слід відмітити те, що про обставини перебування позивачки на лікуванні в період з 14.08.2015 по 22.08.2015 року ані при подачі позову, ані при наданні первинних пояснень позивачка не вказувала, хоча ст. 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Суд критично ставиться до пояснень позивачки, які є суперечливими, не узгоджуються з показаннями свідка [PERSON] в частині - хто носив заяву про відгули до начальника відділу культури, хто робив її копії. Надані нею копії заяви (а.с. 17, 130) мають розбіжності: одна містить вихідний номер та дату реєстрації, інша такі відомості не містить, що судом ставиться під сумнів, зокрема твердження позивачки та показання свідка [PERSON] (яка є близькою родичкою позивачці), що її заява була негайно зареєстрована 08.06.2015 року у вихідній кореспонденції музичної школи. Також пояснення позивачки про те, що на весь час її відсутності на роботі в звязку з відпусткою її обовязки виконував [PERSON], є також суперечливими та спростовуються матеріалами справи, а саме: наказом начальника відділу культури [PERSON] № 54 від 09.06.2015 року (а.с. 147-149) та наказом директора школи № 82 від 17.06.2015 року про те, що виконання її обовязків на час її відсутності покладено на іншу особу на період з 22.06.2015 року по 17.08.2015 року включно (а.с. 19). З цього випливає, що 17.06.2015 року позивачка достовірно знала, що на період її відсутності з 18 по 21.08.2015 року її обовязки не покладені на іншу особу, і вона на виконання своїх посадових обов'язків (п. 7.5 посадової інструкції) повинна була призначити і могла зясувати, хто буде виконувати її обовязки на період перебування її у відгулах з 18 по 21.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному\~\~з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами ту обставину, що погодила свою заяву про надання їй днів відпочинку з 18 по 21.08.2015 року включно із начальником відділу культури, тому суд розцінює її відсутність на роботі у вказаний період як самовільне використання без погодження з роботодавцем днів вдгулів, що в свою чергу є прогулом. Крім того, слід відмітити, що позивачкою також не доведено те, що вона залучалась до роботи у вихідні та святкові дні згідно письмових наказів (розпоряджень) власника або уповноваженого ним органу та з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації, як того вимагають статті 71 та 73 КЗпП України та колективний договір. Судом також встановлено, що відповідачем дотримані вимоги КЗпП України щодо накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення до позивачки, з урахуванням наданих пояснень, обставин та мотивів її поведінки, які окремо були викладені в доповідній записці (а.с. 131-132), правильно визначив поведінку позивачки за наведених обставин, саме як порушення трудової дисципліни, про що свідчать дослідженні в судовому засіданні докази, правомірно, із врахуванням доведеності її вини,\~застосував до позивачки дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни у виді звільнення. З урахуванням того, що судом було встановлено, що 12.06.2015 року не є днем прогулу для позивачки, тому в цій частині наказ підлягає визнанню як незаконний. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем процедура притягнення особи до дисциплінарної відповідальності порушена не була, а обставини, за яких було накладено дисциплінарне стягнення є підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Доказів, на спростування обставин, з підстав яких було накладено дисциплінарне стягнення, позивачем суду не надано. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, зясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позову в сумі 487,20 грн. (як позовну вимогу немайнового характеру). Переплачена позивачкою сума судового збору, що становить 1218 грн., оскільки п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлені пільги щодо сплати судового збору, підлягає поверненню позивачці за її клопотанням ухвалою суду на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» .

Outcome: partial