Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. З урахуванням уточнень позовних вимог в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 11 січня 2005 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № DNRORK64320267, згідно якого відповідач надав її кредитні кошти в розмірі 7 377 грн. на придбання товарів суспільного споживання. 22 травня 2006 року відповідно платіжного доручення № 6022725922 та № 6022725923 вона сплатила суму заборгованості в розмірі 5 127,89 грн. та пеню в розмірі 414,41 грн. Однак в жовтні 2007 року вона отримала постанову ДВС у Самарському районі м. Дніпропетровська про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 7 795,56 грн. Після звернення до відповідача було з'ясовано що відповідачем не було зараховано грошові кошти які вона сплатила 22 травня 2006 року та за нею рахується заборгованість. Остання сума в розмірі 500 грн. була списана відповідачем 16 липня 2010 року. В квітня 2014 році позивач оформила у відповідача картку для отримання заробітної плати. Так, в період з квітня 2014 року по грудень 2014 рік відповідачем із її зарплатної картки було списано 8 383,90 які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Окрім того позивач просить суд визнати дії відповідача неправомірними по нарахуванню прострочених відсотків за користування кредитом, пені та комісійної винагороди по кредитному договору № DNRORK64320267 від 11 січня 2005 року та по утримуванню сум з будь яких рахунків відкритих на її ім*я. Такі дії відповідача спричинили їй значну моральну шкоду яку позивач оцінює в 5 000 грн. та просить стягнути з відповідача. Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Судом встановлено, що 11 січня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № DNRORK64320267, згідно якого відповідач надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 7 377 грн. на придбання товарів суспільного споживання /а.с. 6/. 16 червня 2006 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська задоволено позовні вимоги ЗАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № DNRORK64320267 від 11 січня 2005 року /а.с. 7/. Згідно наданого розрахунку ПАТ КБ "ПриватБанк" за позивачем станом на 14 жовтня 2014 року рахується заборгованість по кредитному договору № DNRORK64320267 від 11 січня 2005 року в розмірі 33 533,98 грн. /а.с.116-118/. Відповідно п. 2.2.4 кредитного договору № DNRORK64320267 від 11 січня 2005 року позичальник довіряє Банку списувати кошти із своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або знімати готівкові кошти із цих рахунків у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання/зняття коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядком. Якщо валюта коштів, розміщених на зазначених рахунках, відмінна від валюти Кредиту, то Банк здійснює продаж готівкової іноземної валюти в касі Банку для одержання суми, необхідної для сплати платежу, при цьому курс продажу іноземної валюти повинен відповідати курсу покупки цієї валюти, установленому в касі Банку на день здійснення цього платежу. Так, на момент підписання договору сторонами у відповідності до вимог ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди з усіх істотних умов. Заява підписана позивачем особисто, в ній зазначено, що вона ознайомлена та згодна із Умовами надання банківських послуг та Тарифами, та всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно із ч. 2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Згідно із п. 1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому ними договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентному сумі заборгованості по договору. Оскільки позивач прострочила сплату за кредитним договором банк скористався обумовленим договором правом погасити кредит шляхом договірного списання коштів з іншого рахунку клієнта. [PERSON] є клієнтом банку, користується послугами банку. Згідно анкети-заяви від 31 травня 2010 р., приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк", погодилася з тим, що Умови та Правила складають між сторонами договір про надання банківських послуг, що є публічною офертою. При цьому прийняла на себе зобов'язання виконувати ці умови та правила. Згідно із п. 1.38 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", договірне списання - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Відповідно до п 26.1 ст. 26 даного Закону платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та\\або третіх осіб. Можливість договірного списання банком передбачена також пунктом 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004р., а саме, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" мав розпорядження [PERSON] на списання грошових коштів з усіх рахунків клієнта при наявності на них необхідних коштів у межах сум, які підлягають сплаті банку (договірне списання), то дії банку щодо списання коштів з її картрахунку є законними. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання неправомірні дії відповідача стосовно нарахування прострочених відсотків за користування кредитом, пені та комісійної винагороди по кредитному договору від 11 січня 2005 року, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки відповідачем до суду було надано розрахунок заборгованості позивача по кредитному договору від 11 січня 2005 року який не підлягає сумніву. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. суд також вважає за необхідне відмовити, оскільки вони є похідними від визнання дій відповідача неправомірними та стягнення незаконно списаних грошових коштів в задоволенні яких судом відмовлено. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволенні позовних вимог позивача. Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed