Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач ГО «Самоврядна громада Жукова, 53А», ([ADDRESS], а/с 1), звернулась до суду з позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації(м. Київ, пр.. Маяковського, 29) про визнання дій незаконними , скасування розпорядження. До участі в справі позивачем в якості третьої особи було залучено [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ). Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Для здійснення некомерційної господарської діяльності 04 січня 2017 року Громадська організація «Самоврядна громада Жукова 53-А», код ЄДРПОУ 39334425, прийняла в оперативне управління службове приміщення [NUMBER] площею 15,3 кв.м, розташоване по [ADDRESS] .Правовою підставою для прийняття зазначеного приміщення в оперативне управління є Наказ №11 від 28 грудня 2016 року та відповідний договір від 01.01.2017 укладений з власником - Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А», яке прийняло цей будинок на баланс на підставі Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 571 «Про передачу багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] з балансу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А», та відповідного (тристороннього) Акту приймання - передачі основних засобів (форма 03-1) від 19.10.2016 року підписаного та скріпленого печаткою відповідача, в управління ОСББ передано всі площі зазначеного будинку.Однак 21.04.2019 року невідомі особи в рейдерський спосіб зламали замки вхідних дверей приміщення Організації, вивезли в невідомому напрямку все майно і незаконно заволоділи вказаним приміщенням Організації, чим завдали майнової шкоди та повністю паралізували статутну діяльність Організації.13.09.2019 року з матеріалів кримінального провадження №42019101030000097 стало відомо, що порушення речового права Організації на вказане нерухоме майно, відбулось на підставі розпорядження Деснянської РДА від 28.04.2017 №246, яким всупереч ч. 1 ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» видано правовстановлюючі документи на чужий для РДА будинок, та відповідно на чуже майно, серед якого й приміщення Організації - кімната [NUMBER], яке з 04.01.2017 перебуває на праві оперативного управління Організації. (Оскаржуваним розпорядженням на приміщення Організації видано ордер на імя [PERSON] та його сина [PERSON] , що в подальшому став підставою для відчуження приміщення на користь третіх осіб).Вважає, що оскаржуване розпорядження є незаконним, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.Згідно ст.ст 1, 2 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, і в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня.На виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. (ст.6 Закону)Згідно ч.1 статті 36 закону місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління виключно майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління. Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками.Проте, як вбачається з Розпорядження від 05.10.2016 №571, а також відповідного тристороннього акту приймання передачі (форма 03-1) - багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] з 19.10.2016 року був переданий в управління ОСББ «Самоврядна громада Жукова 53-А» та відповідно з цього часу не був майном підприємств, що належить до сфени управління відповідача. Таким чином Деснянська РДА з цього часу не мала права розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна, зокрема видавати розпорядження про видачу ордерів, тощо, оскільки це прямо суперечить положенням ст. 36 Закону.Отже дії Відповідача по винесенню оскаржуваного розпорядження є незаконними, оскільки вчинені всупереч ст. 2, 6, 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» - з явним перевищенням повноважень. Більш того, окрім грубого порушення Закону України «Про місцеві державні адміністрації», зміст оскаржуваного розпорядження суперечить положенням Житлового Кодексу Української PCP, зокрема: положенню статей 128, 129 ЖК УРСР (чинних на час винесення оскаржуваного розпорядження) згідно яких ордер для вселення на надану жилу площу у гуртожитку видається не на підставі розпоряджень місцевих РДА, а на підставі рішень інших установ, зокрема за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації (роботодавця). При чому ордер (що згідно ст. 129 ЖК УРСР видається у гуртожиток) є лише формалізованим підтвердженням наявності такого рішення та є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення гуртожитку, що виключає можливість видачі ордерів на заселення у гуртожитки місцевими РДА, та є беззаперечним доказом незаконності дій відповідача при винесенні оскаржуваного розпорядження «про видачу ордерів мешканція гуртожитку»; положенням статті 58 ЖК УРСР, якими встановлено, що ордери можуть бути видані лише на вільне жиле приміщення, позаяк оскаржуваним розпорядженням ордер гр. [PERSON] було видано:по-перше на зайняте приміщення, що вбачається з самого розпорядження та підтверджується вказаним вище Договором від 01.01.2017 та актом приймання - передачі нежитлового приміщення від 04.01.2017, відповідно до якого з цього часу приміщення Організації юридично і фактично було зайняте позивачем; по-друге на нежитлове службове приміщенням, що відноситься до допоміжних (призначених для забезпечення експлуатації будинку житлового комплексу та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців), що підтверджується технічною документацією на будинок, а також листом відповідача від 12.09.2014 №102/03/11-6095.Дана правова позиція підтверджується висновком Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.08.2013 року, «Аналіз судової практики застосування Закону України №500 «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/n0003740-13 , а також правовими позиціями викладеними у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі №6-2556цс16, та постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 11.01.2019 у справі №757/16157/17-п.Отже, зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що воно є нікчемним, оскільки не є правовою підставою для надання жилої площі у гуртожитку, та містить завідомо неправдиві відомості щодо реєстрації та постійного проживання гр. [PERSON] та його сина в приміщенні Організації (кімнаті [NUMBER]).З наведеного вбачається, що ордер на приміщення Організації був виданий неправомочною особою, на зайняте, нежитлове приміщення чужого будинку, на підставі нікчемного розпорядження виданого неправомочною особою (відповідачем).Вчиненням оскаржуваних дій по винесенню розпорядження на майно позивача, відповідач грубо порушив положення ч.4, ст. 23, ст. 137 Господарського кодексу України, ч.5 ст. 319, ст. 321 Цивільного Кодексу України, а також положення ч. 4 ст. 13, та ст. 41 Основного закону, чим порушив права позивача.Згідно ст. 137 ГКУ правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.За змістом ст. 1 б ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Посилаючись на викладене позивач просив: визнати дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, що полягають у видачі нею Розпорядження від 28.04.2017 №246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку» незаконними та скасувати розпорядження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04 серпня 2021 року, в порядку ст. 178 ЦПК України представником відповідача подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з заявленими позовними вимогами відповідач не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що Громадська організація «Самоврядна громада Жукова 53-А» вимагає у судовому порядку визнати незаконними дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, що полягають у видачі нею розпорядження від 28.04.2017 № 246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку» та скасувати вказане розпорядження.В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на Договір про спільну діяльність від 01.01.2017, укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» та Громадською організацією «Самоврядна громада Жукова 53-А» та зазначає, що Відповідач не мав жодних правових підстав та відповідних повноважень для прийняття розпорядження, оскаржуваного в межах даного позову.В обґрунтування заперечень та з метою повного, всебічного і об`єктивного висвітлення всіх обставин справи, вважаю за доцільне послідовно навести підстави та обставини прийняття Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією розпорядження від 28.04.2017 № 246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку», оскаржуваного у межах даної позовної заяви.Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» створено комунальне підприємство «Керуюча компанія зобслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.Пунктом 9 вищезазначеного рішення встановлений обов`язок КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.На виконання зазначеного рішення, Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 30.01.2015 № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна».Узагальнюючи викладене, слід зазначити, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та перебуває у сфері управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. У Додатку до рішення Київради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» наведений перелік гуртожитків міста Києва, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, які залишено у статусі "гуртожиток" та надано дозвіл на приватизацію їх жилих приміщень.У пункті 25 вказаного Додатку, також зазначено, що гуртожиток по [ADDRESS] віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва. Пунктом 3 Рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», зі змінами, внесеними до нього Рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Зважаючи на те, що третя особа - [PERSON] мав реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надав відповідний акт обстеження житлового приміщення на підтвердження того, що він проживає саме у кімнаті № [NUMBER], за його заявою йому був виданий ордер серії Б на займане житло.Вищенаведене об`єктивно свідчить про наявність у Відповідача правових підстав для видачі [PERSON] ордеру на право зайняття кімнати у гуртожитку шляхом прийняття відповідного розпорядження, оскаржуваного у межах заявленого позову.Рішенням Київської міської ради від 15.12.2011 року № 844/7080 «Про впорядкування прийняття майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передачі його у володіння та користування, передачі до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, закріплення майна на праві господарського відання або оперативного управління» (зі змінами і доповненнями), районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право забезпечувати передачу житлового комплексу або його частини, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передані до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій (за винятком нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва), з балансу суб`єкта господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва, що віднесений до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.На підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 571 «Про передачубагатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова, 53-А» (копія додана Позивачем до позовної заяви), гуртожиток за вищевказаною адресою був переданий на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова, 53-А».Узагальнюючи вищевикладене, гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, віднесений до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, знаходиться на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» (нині - «ЕКОС-53а»).У позовній заяві Позивач посилається на те, що Громадській організації «Самоврядна громада Жукова 53-А» на підставі договору про спільну діяльність від 01 січня 2017 року, укладеного між Позивачем та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А», службове приміщення № [NUMBER] площею 15.3 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , передано в оперативне управління.Зокрема, з пункту 1.2. вказаного Договору про спільну діяльність вбачається, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» передає службове приміщення № [NUMBER] площею 15.3. кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , в оперативне управління, як власник цього майна. З такими доводами Позивача Відповідач категорично не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та є правовим свавіллям, оскільки суперечать нормам чинного законодавства.Як було зазначено вище, розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 571 «Про передачу багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова, 53-А», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» визначено балансоутримувачем будинку.Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на момент прийняття Відповідачем оскаржуваного розпорядження, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.Разом з тим, відповідно до вищенаведеної правової норми, власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на момент прийняття Відповідачем оскаржуваного розпорядження, визначені права та обов`язки балансоутримувача, серед яких відсутні права/обов`язки щодо здійснення балансоутримувачем передачі нерухомого майна іншим юридичним чи фізичним особам в оперативне управління. Оперативне управління є речовим правом і його правовий режим регулюється Господарським кодексом України (ч. 1 ст, 137 ГК України).Відповідно до частини 2 статті 135 Господарського кодексу України, власник має право особисто або через уповноваженні ним органи засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві оперативного управління для здійснення некомерційної господарської діяльності.Враховуючи вищезазначене, майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління установам (організаціям), які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні. Аналогічна правова позиція встановлена постановою Великої палати Верховного суду від 22 січня 2019 по справі № 910/15100/17. Засади комунальної власності на нерухоме та рухоме майно, що належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах та їх повноваження щодо цього майна, визначені статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.Згідно з частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.На території міста Києва, як суб`єкт права власності від імені та в інтересах територіальної громади міста Києва діє Київська міська рада, яка відповідно до статей 5, 6 та 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", здійснює правомочності щодо володіння, користування й розпорядження об`єктами права комунальної власності. Предметом договору про спільну діяльність від 01 січня 2017 року, є передача громадській організації «Самоврядна громада Жукова 53 А» в оперативне управління комунального майна, яке належить на праві власності територіальній громаді міста Києва, від імені та в інтересах якого виступає орган місцевого самоврядування в особі Київської міської ради.За врахуванням наведеного, доводи Позивача про те, що з моменту передачі гуртожитку за вказаною вище адресою на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» зазначений будинок «.. .не був майном підприємств, що належить до сфери управління відповідача...» є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.Окремо звертаю увагу суду на те, що в межах заявленого позову Громадська організація «Самоврядна громада Жукова 53-А» вимагає визнати протиправним та скасувати розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.04.2017 № 246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку», у розумінні розпорядчого документу в цілому.З такими позовними вимогами неможливо погодитись у зв`язку з наступним.Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.04.2017 № 246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку» містить 3 пункти, з яких лише пункт 2 стосується приміщення № [NUMBER] площею 15.3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , та переданого у користування [PERSON] .Пунктами 1 та 3 оскаржуваного розпорядження передбачено видачу ордерів третім особам: [PERSON] та [PERSON] відповідно, отже зазначені пункти безпосередньо стосуються їх прав та обов`язків.Таким чином, визнання недійсним розпорядчого документу в цілому неухильно призведе до порушення прав третіх осіб, оскільки створить для них певні юридичні наслідки у вигляді позбавлення права на зайняття житлових приміщень.Крім того представник відповідача зауважила що, позивач пропустив строк, відведений Законодавцем для звернення до суду з позовом про визнання незаконними дій Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, що полягають у видачі нею розпорядження від 28.04.2017 № 246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку» та скасування вказаного розпорядження, що обґрунтовується наступним.Розпорядчий документ, оскаржуваний в межах заявленого позову, виданий Відповідачем 28.04.2017, що підтверджується його копією, доданою Позивачем до позовної заяви. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом підготовчого розгляду справи проти задоволення вимог позову заперечували в повному обсязі. 01 березня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про зміну позовних вимог шляхом їх фактичного зменшення та просив суд визнати дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, що полягають у видачі нею Розпорядження від 28.04.2017 №246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку» незаконними та скасувати розпорядження в частині пункту 2 (видача ордеру на окрему кімнату № [NUMBER]). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. В судовому засіданні представник позивач підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом судового розгляду справи проти задоволення вимог позову заперечували в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» створено комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Пунктом 9 вищезазначеного рішення встановлений обов`язок КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва передати новоствореному комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року. На виконання зазначеного рішення, Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 30.01.2015 № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна». У Додатку до рішення Київради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» наведений перелік гуртожитків міста Києва, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, які залишено у статусі "гуртожиток" та надано дозвіл на приватизацію їх жилих приміщень. У пункті 25 вказаного Додатку, також зазначено, що гуртожиток по вулиці Жукова Маршала (нині - Кубанської України) 53-А віднесений до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва. Пунктом 3 Рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», зі змінами, внесеними до нього Рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва», районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до листа Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 102/03/11-6095 від 12 вересня 2014 року на лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна з питань щодо внесення змін до технічної документації будинку [ADDRESS] було повідомлено, що всі приміщення розташовані на першому поверху гуртожитку є нежитловими і відносяться до допоміжних, які передаються у спільну власність власників житлових приміщень у гуртожитку і окремо приватизації не підлягають, як місця загального користування. На підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 року № 571 «Про передачу багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова, 53-А», гуртожиток за вищевказаною адресою був переданий на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова, 53-А». Для здійснення некомерційної господарської діяльності 04 січня 2017 року Громадська організація «Самоврядна громада Жукова 53-А», код ЄДРПОУ 39334425, прийняла в оперативне управління службове приміщення [NUMBER] площею 15,3 кв.м, розташоване по [ADDRESS] . Правовою підставою для прийняття зазначеного приміщення в оперативне управління є Наказ №11 від 28 грудня 2016 року та відповідний договір від 01.01.2017 укладений з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А», яке прийняло цей будинок на баланс на підставі Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 571 «Про передачу багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] з балансу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А», та відповідного Акту приймання - передачі основних засобів від 19.10.2016 року підписаного та скріпленого печаткою відповідача,в управління ОСББ передано всі площі зазначеного будинку. Зокрема, з пункту 1.2. вказаного Договору про спільну діяльність вбачається, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада Жукова 53-А» передає службове приміщення № [NUMBER] площею 15.3. кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , в оперативне управління. Відповідно до акту приймання - передачі нежитлового приміщення (Додаток № 1 до Договору про спільну діяльність від 01 січня 2017 року) службове приміщення [NUMBER] передано ГО «Самоврядна громада Жукова 53А» для здійснення некомерційної господарської діяльності. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на момент прийняття Відповідачем оскаржуваного розпорядження, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до вищенаведеної правової норми, власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Статтею 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на момент прийняття Відповідачем оскаржуваного розпорядження, визначені права та обов`язки балансоутримувача, серед яких відсутні права/обов`язки щодо здійснення балансоутримувачем передачі нерухомого майна іншим юридичним чи фізичним особам в оперативне управління. Оперативне управління є речовим правом і його правовий режим регулюється Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 137 ГК України). Відповідно до частини 2 статті 135 Господарського кодексу України, власник має право особисто або через уповноваженні ним органи засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві оперативного управління для здійснення некомерційної господарської діяльності. Враховуючи вищезазначене, майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління установам (організаціям), які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні. Аналогічна правова позиція встановлена постановою Великої палати Верховного суду від 22 січня 2019 по справі № 910/15100/17. Засади комунальної власності на нерухоме та рухоме майно, що належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах та їх повноваження щодо цього майна, визначені статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно з частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. На території міста Києва, як суб`єкт права власності від імені та в інтересах територіальної громади міста Києва діє Київська міська рада, яка відповідно до статей 5, 6 та 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", здійснює правомочності щодо володіння, користування й розпорядження об`єктами права комунальної власності. Відповідно до наданих відповідачем матеріалів справи № 23308 (справа розпочата 24.11.2011 року) [PERSON] зареєстрований в гуртожитку за адресою [ADDRESS] 1 ліжко- місце в квартирі 3 поверх 5 з 16.10.2010 року. До даного гуртожитку [PERSON] був вселений на підставі ордеру № 19 від 07 вересня 2010 року СБУ-15 ВАТ «Київоздоббуд». Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 712 від 24.11.2011 року [PERSON] постановлений на квартирний облік за місце проживання. 11.10.2012 року до гуртожитку за адресою [ADDRESS] був зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] , 2011 року народження, який розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 769 від 25 грудня 2013 року був постановлений на квартирний облік разом з батьком. [PERSON] надав відповідний акт обстеження житлового приміщення на підтвердження того, що він проживає саме у кімнаті № [NUMBER], Відповідно до акту від 08.09.2016 року обстеження кімнати № [NUMBER], в ній проживають [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданого технічного паспорту, кімната [ADDRESS] знаходиться на першому поверсі п`ятиповерхового будинку. Оскаржуване Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.04.2017 № 246 «Про видачу ордерів мешканцям гуртожитку» містить 3 пункти, з яких пункт 2 стосується приміщення № [NUMBER] площею 15.3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . 04 травня 2017 року [PERSON] видано ордер № 015478 серії Б на житлове приміщення [ADDRESS] . Згідно змісту Преамбули та ст.ст. 1-2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Цей Закон не поширюється на громадян, які, зокрема, мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом. Для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: 1) володіння жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах - право володіння жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі приватизації мешканцями гуртожитків жилих і нежилих (житлових і нежитлових) приміщень у таких гуртожитках відповідно до цього Закону та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також на підставі правочинів, укладених відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не заборонено законом; 8) користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, - право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України, - у випадках, визначених цим Законом; 9) ліжко-місце - умовна частина площі жилого приміщення у гуртожитку (кімнати, жилого блоку чи секції), визначена та виділена для тимчасового проживання в ньому одночасно декількох одиноких осіб однієї статі, не пов`язаних між собою сімейними та/або родинними стосунками. Площа одного ліжко-місця визначається власником гуртожитку з розрахунку на одну особу для кожного типу гуртожитку та не може бути меншою за розмір, визначений відповідно до санітарних норм, затверджених згідно із законодавством; 14) проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР . Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до змісту п.п. 1, 13, 17, 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації №028/о "Консультаційний висновок спеціаліста" з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз. Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У пункті 10 Примірного положення (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. При цьому, у статті 59 ЖК Української РСР визначено підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним, які слід застосовувати й до правовідносин щодо користування гуртожитками. Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку, у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп вказано, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. На розширення вказаного положення Конституції України в частині першій статті 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Житловий фонд - це всі приміщення, в яких, згідно з нормами закону, може проживати людина. Сюди належать усі форми власності і типи приміщень: від звичайних квартир до гуртожитків, готелів і навіть будинків для людей похилого віку. Під час здачі об`єкта після будівництва всі вони проходять перевірку профільними органами і комісіями та визнаються придатними для життя. Протягом судового розгляду стороною відповідача не було доведено факту належного переведення приміщення нежитлового фонду (приміщення на першому поверсі будинку [ADDRESS] ) до житлового фонду. Також, представником не доведено повноваження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на видачу ордеру на зайняте приміщення. На підставі ст.51 Конституції України, та

Outcome: partial