Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся до суду до відповідачів - ВДВС Жовтневого РУЮ, [PERSON], [PERSON] із позовом, в якому просив звільнити з-під арешту, накладеного відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції, квартиру загальною площею 56,40 кв.м., житловою площею 37,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 18.09.2007р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] й [PERSON], для забезпечення виконання умов кредитного договору № NKTGGK04040106 від 17.09.2007 року, був укладений договір іпотеки, згідно з п. 33.3 якого [PERSON], [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 37,00 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало відомо, що 12.01.2010 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження (№ 17625085) було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], зокрема й на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 37,00 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 21322028 від 07.05.2014р. Окрім того, постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Опята Ю.Ю. від 12.10.2012р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (виконавче провадження № 34647255) було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Як наслідок, ПАТ КБ «ПриватБанк» має перешкоди у здійсненні права продажу предмета іпотеки з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем, оскільки ВДВС Жовтневого РУЮ на предмет іпотеки накладено арешти. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача - ВДВС Жовтневого РУЮ надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідачі - [PERSON] й [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з п.1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5.3.1. Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 № 74/5 звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно п.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Судом встановлено, що 18.09.2007 р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] й [PERSON], для забезпечення виконання умов кредитного договору № NKTGGK04040106 від 17.09.2007 року, був укладений договір іпотеки, згідно з п. 33.3 якого, [PERSON], [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 37,00 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.7-9). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало відомо, що 12.01.2010 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження (ВП № 17625085) було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON], зокрема й на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 37,00 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 21322028 від 07.05.2014р. (а.с. 12). Окрім того, постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Опята Ю.Ю. від 12.10.2012р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 34647255) було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 18.09.2007 р., а постанови про накладення арештів на нерухоме майно були винесені 12.01.2010р. та 12.10.2012р., тобто пізніше, ніж заставне майно було передано в іпотеку ПриватБанку. При цьому, вартість предмету застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Окрім цього, 22.08.2013р. [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розпоряджатися належною їй 1/2 часткою квартири [ADDRESS] (а.с.10). 22.08.2013р. [PERSON] також на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розпоряджатися належною їй 1/2 часткою квартири [ADDRESS] (а.с.11). Отже, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], [PERSON] було досягнуто згоди щодо добровільної реалізації предмету іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. Суд, аналізуючи вищезазначені обставини справи, прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки державний виконавець відповідно до статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" за обставин, що склалися, не мав законних підстав проводити арешт заставленного майна - квартири загальною площею 56,40 кв. м., житловою площею 37,00 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], а тому вказаний предмет іпотеки слід звільнити з-під арештів, накладених відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції. На підставі викладеного та

Outcome: approved