Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1390 куб. см., що належить на праві власності [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості останнього перед товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50008196 від 15.04.2013, що станом на 24.09.2019 становить 1265572,20 грн., шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. та судовий збір в розмірі 18983,59 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №50008196, у якому зазначено, що договір між сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні Кредиту. На підставі та на виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного Кредитного договору, позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 214088,76 грн. - еквівалент суми кредиту в доларах США - 26297,60 долара США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п.2.2. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.04.2018, для купівлі автомобіля марки «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1390 куб. см. У Кредитному договорі Сторони погодили, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування. Відповідач, згідно з п.1.2. Загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу Кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Отже, між Сторонами виникли зобов`язальні правовідносини стосовно надання відповідачу грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності, відплатності, строковості та цільового використання. Окрім того, відповідно до п.1.6. Загальних умов зобов`язання відповідача перед позивачем за кредитним договором забезпечено Договором застави транспортного засобу №50008196 від 15.04.2013, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Маринець О.С., згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1390 куб. см., що належить йому на праві власності. 17.04.2013 між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-13-00361. Через неналежне виконання умов кредитного договору №50008196 від 15.04.2013 станом на 24.09.2019 відповідач свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 1265572,20 грн. Таким чином, позивач просив в рахунок погашення заборгованості відповідача, станом на 24.09.2019 в розмірі 1265572,20 грн. за кредитним договором №50008196 від 15.04.2013, звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на предмет застави. Ухвалою суду від 24.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 22.07.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно стягнення заборгованості, який розпочався з моменту звернення позивача до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу, а не з моменту набрання законної сили рішенням у справі №761/12539/15-ц, яким виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви та просив відмови у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. 15.04.2013 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №50008196 на суму 214088,76 грн. (еквівалент суми кредиту в доларах США 26297,60 дол. США), строком - 60 місяців, процентна ставка - 9,90% змінна відповідно до статті 2.2 Загальних умов кредитування, цільове призначення - придбання автомобіля «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1390 куб. см. Згідно Графіку погашення кредиту, повернення кредитних коштів має відбуватись частинами щомісячно. Також сторони підписали Загальні умови кредитування, як додаток до Кредитного договору №50008196 від 15.04.2013. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 Цивільного кодексу України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЗУ "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Згідно ст. 19 ЗУ "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 20 ЗУ "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ч.1 ст. 17 ЗУ "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку із неналежним виконанням боржником основного зобов`язання позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Із матеріалів справи вбачається, що 27.04.2013 між сторонами у справі був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50008196, предметом якого став автомобіль «Volkswagen», модель Beetle, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1390 куб. см. Заставою за цим договором забезпечено вимоги заставодержателя за кредитним договором №50008196 від 15.04.2013, укладеним між сторонами. Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором станом на 24.09.2019 становила 1265572,20 грн. Отже, вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави, відповідає умовам договору та вимогам закону. Стосовно строку позовної давності, який на думку відповідача, було пропущено позивачем, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 08.04.2015 позивач звернувся до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису. 08.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 543333,32 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави. Вказаний виконавчий напис був чинним до прийняття Верховним Судом Постанови від 26.06.2018, якою скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2016 та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 19.07.2016 та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, а виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що з 08.04.2015 (дня вчинення виконавчого нотаріусом про звернення стягнення на предмет застави) по 26.06.2018 (з моменту прийняття Постанови Верховним Судом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) право позивача щодо задоволення своїх майнових вимог за рахунок переданого в заставу майна порушене не було, а було захищене чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса, перебіг позовної давності почався саме з моменту коли судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що виконавчий напис, яким позивач задовольнив свої кредиторські вимоги, визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 372/2017/13-ц. Таким чином, перебіг позовної давності почався з моменту коли ТОВ «Порше Мобіліті» дізнався про порушення свого права на звернення стягнення на предмет застави, а саме - з моменту прийняття Верховним судом Постанови про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави таким, що не підлягає виконанню, тобто з 26.06.2018, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як убачається з матеріалів справи між ТОВ «Порше Мобіліті» та Адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» було укладено договір про надання юридичних послуг від 10.04.2018, до якого було укладено заявку на надання юридичних послуг № 54 від 20.09.2019, до яких було укладено акт про надані послуги № 1 від 23.09.2019. Вартість витрат на правову допомогу, відповідно до вказаного акту складає 15 000,00 грн. Зазначені витрати позивач підтверджує рахунком на оплату № 180410_54_1 від 23.09.2019, актом № 1 про надані послуги до заявки на надання юридичних послуг № 54 від 20.09.2019 до Договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018, платіжним дорученням № 51001148 від 30.09.2019 (а.с.173 - 182, том 1) . Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: approved