Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

В червні 2018 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі ПАТ "СК "АХА Страхування") звернулося до суду із позовом, в якому зазначено, що 25 червня 2016 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля Volvo В6, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля Subaru\~Forester\~державний номерний\~знак\~ [NUMBER], в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За фактом настання страхового випадку, ПАТ "СК "АХА Страхування" , на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, виплатило власнику автомобіля Subaru Forester державний номерний знак\~ [NUMBER] - [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 244429,80 грн. Посилаючись на те, що у зв"язку із виплатою [PERSON] страхового відшкодування до ПАТ "СК "АХА Страхування" перейшло право вимоги до відповідача, як особи яка відповідальна за заподіяний збиток, позивач просить стягнути з останнього вказану суму виплаченого страхового відшкодування. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що 25 червня 2016 року близько 3 години 50 хвилин на 207 кілометрі + 600 метрів автомобільної дороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля Volvo - В6F, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля Subaru-Forester державний номерний знак\~ [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Романівського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2016 року водія автомобіля Volvo - В6F, державний номерний знак [NUMBER]-\~[PERSON]., визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 31471Га\\05АВ від 28 квітня 2016 року, майнові інтереси особи, яка експлуатує автомобіль Subaru\~Forester\~державний номерний\~знак\~ [NUMBER] були застраховані в ПАТ "СК "АХА Страхування". Водночас, відомості про страхування цивільно-правової відповідальністі власника наземного транспортного засобу у відповідача у матеріалах справи відсутні. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту АХА2141792 від 10 серпня 2016 року та умов договору страхування, укладеного між ПАТ "СК "АХА Страхування" та [PERSON], сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті останній, склала 244429,80 грн. Враховуючи, несплачені [PERSON] платежі за договором добровільного страхування наземного транспорту № 31471Га\\05АВ від 28 квітня 2016 року, позивачем було виплачено останній 231583,80 грн страхового відшкодування , що підтверджується платіжним дорученням № 260 755 від 11 серпня 2016 року. За змістом статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПАТ "СК "АХА Страхування" перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі статті 993 ЦК України - в порядку суброгації. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved