Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, Захарівської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження районної державної адміністрації №74 від 16.02.2000 р. він отримав сертифікат серії -№0554915 на право на земельну частку (пай) розміром 8,7 умовних кадастрових гектарів на території Карабанівської сільської ради Одеської області, колишнього КСП "Дружба". В 2019 році вирішив виділити земельну частку (пай) в натурі та оформити право власності на земельну ділянку. Однак, ним при зберіганні було втрачено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії -№0554915. Саме тому він звернувся до Захарівської районної державної адміністрації Одеської області з проханням видати дублікат. Але, отримав відмову у видачі дубліката, у зв`язку із відсутністю бланків сертифіката на право на земельну частку (пай). Також ним було здійснено оголошення-повідомлення в газеті ПП "НовинаР" про загублення сертифікату на земельну частку (пай), на ім`я [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Захарівської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ГУ Держгеокадастру в Одеській області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації №74 від 16.02.2000 р. [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 8,7 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Карабанівської сільської ради, колишнього КСП "Дружба". З листа міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах ГУ Держгеокадастру в Одеській області №1431/.125-20 від 18.09.2020 р. вбачається, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) гр. [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії -№0554915 виданого на підставі розпорядження районної державної адміністрації №74 від 16.02.2000 р., розмір земельної частки (паю) складає 8,7 умовних кадастрових гектарах, колишній КСП "Дружба" на території Карабанівської сільської ради. Згідно довідки виданої Карабанівською сільською радою Захарівського району Одеської області №806 від 14.09.2020 р., по бувшому КСП "Дружба" середній розмір земельного паю складає 5,00 га. Згідно копії газети ПП "НовинаР" №25 (8499) від 20.06.2020 р. гр. [PERSON] було подано оголошення про загублення сертифікату на земельну частку (пай) серії-№0554915, на ім`я [PERSON] . Листом Захарівської РДА Одеської області №Т-201 від 10.09.2020 р., гр. [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай), у зв`язку із відсутністю бланків сертифікатів на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Водночас, оформити своє право власності на земельну частку (пай) без самого бланку сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач не може, оскільки данйи документ втрачено. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved