Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суд із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі із 11 червня 1994 року, який розірваний 03 липня 2015 року. В період шлюбу сторонами було придбано: - Будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,0608 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; - Автомобіль марки "NISSAN SUNNI 1.4 LX" 1991 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] (право власності право власності зареєстроване на ім'я [PERSON].); Згідно договору купівлі-продажу будинку від 24.10.2001 року право власності на вказаний будинок оформлено на відповідача [PERSON] Земельна ділянка, на якій він розташований, також належить відповідачеві відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31.03.2010р. Але відповідно до вимог законодавства позивач має право на 1/2 частину даного будинку, так як це майно придбане сторонами за час перебування в шлюбі. Також вона вважає, що до неї переходить право власності на ? частину земельної ділянки, на якій розміщена належна їй ? частина будинку. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку відмовився вирішити спір про поділ спільного сумісного майна подружжя, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання переліченого майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл майна подружжя. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] змінили позовні вимоги, відмовившись від позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на ? частину автомобіля марки "NISSAN SUNNI 1.4 LX" 1991 року випуску, д.н.з. [NUMBER], в решті позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що за час шлюбу з відповідачем [PERSON] вони спільно придбали житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Оскільки будинок був оформлений на ім'я відповідача, то відповідно і земельна ділянка, внаслідок її приватизації, оформлена також на його ім'я. Вона просила визнати за нею право власності на 1/2 частину даного будинку та земельної ділянки. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що відповідач не заперечує щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину належного їм житлового будинку [ADDRESS]. При цьому заперечували проти визнання земельної ділянки об'єктом спільної сумісної власності, оскільки [PERSON] набув її у власність внаслідок реалізації свого права на приватизацію, а тому дана земельна ділянка є його особистим майном. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, вважає, що позов [PERSON], з урахуванням змінених позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 03 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11 червня 1994 року у відділі РАЦС Золотоніського МРУЮ Черкаської обл. за актовим записом № 89 - розірваний. Із договору купівлі-продажу від 24.10.2001 року вбачається, що в період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS]. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2008 року вбачається, що згідно договору купівлі-продажу власником вищевказаного нерухомого майна зазначений [PERSON]. Із Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31.03.2010 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0608 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС України) "майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя". Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбними договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" п. 19 "вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу". Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а тому визнає за нею право власності на половину спільного сумісного майна подружжя, а саме: на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться по [ADDRESS]. Щодо визнання права власності на ? частину земельної ділянки за позивачем, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У частині 4 ст. 120 ЗК України зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За правилами ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, у учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає право власності на земельну ділянку, отриману при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. При розгляді справи суд враховує висновок про застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду України від 16.22.2015 року у справі № 6-2710цс15, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим. Суд, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального закону, приходить до висновку, що до [PERSON] із набуттям права власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. перейшло право власності на відповідну частину земельної ділянки, а тому [PERSON] має належати 1/2 частина від загальної площі земельної ділянки 0,0608 га, як частка у спільній сумісній власності майна подружжя, а тому суд визнає право власності на 1/2 частину земельної ділянки за [PERSON], а за [PERSON] - право власності на іншу 1/2 частину земельної ділянки.

Outcome: approved