Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

ПАТ "Кредобанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що між ПАТ "Кредобанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-211165 від 14.08.19 р., відповідно до умов якого, позичальник отримав кредит в сумі 1000000 грн. строком на 60 місяців до 13.08.2024 р. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем 1 умов договору, виникла заборгованість, яка і стала предметом спору у даній справі. Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] , а тому, до спірних правовідносин, слід застосовувати законодавство про виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Відтак, вважає, що солідарним відповідачем у даній справі є [PERSON] . Просив стягнути солідарно з відповідачів основну заборгованість по кредиту в сумі 96665,91 грн., заборгованість по відсоткам в сму 52326,70 грн, судовий збір та витрати на професійну допомогу в сумі 14899,26 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомленні шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судова влада. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснюється. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує наступне. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви між Публічним Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-211165 від 14.08.19 року. Відповідно до п. 1 Договору, позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Позичальник доручає Банку здійснити переказ кредитних коштів в з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.5 Договору на поточні потреби в сумі 100000 грн. (п. 2.4) Відповідно до п. 2.3 Договору встановлено термін кредитування 60 місяців до 13.08.2024 р. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 55% річних (п. 4.1). Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360", за ставкою визначеною п. 4.1 Договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов Договору (п. 4.2).. Пунктом 4.5 Договору визначено реальну річну процентну ставку 71,19 % річних. Крім того, сторони підписали Додаток № 1 до договору, яким визначили графік щомісячних платежів за кредитним договором. Позивач належним чином виконав умови договору та надав відповідачу 1 кредині кошти в сумі 100000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 47042649 від 14.08.19 р. та випискою руху коштів по рахунку з 14.08.19 р. по 26.05.21 р. Однак, відповідач 1 не виконав умови договору в частині своєчасного повернення крединих коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед Банком в сумі 148992,61 грн. 27.04.21 р. Банк направив відповідачу 1 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів в сумі 142642,75 грн., що підтверджується описом вкладення та реєстром поштових відправлень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України). Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виписками по особовому рахунку підтверджується, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 1000000 грн.. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідачем 1 порушено умови договору в частині виконання грошових зобов`язань, а саме: останнім несвоєчасно та не в повному обсязі здійснено повернення наданих банком кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі148992,61 грн., яка складаєстья з основної заборгованості в сумі 96665,91 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 52326,70 грн. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 6.9 Договору, Банк у випадках, передбачених п. 3.3 Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним Договором, про що письмово повідомляє позичальника. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого Банком, заборгованість позичальника по тілу кредиту становить 96665,91 грн. Така заборгованість відповідачем не спростована. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. А відтак, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивачем здійснено нарахування відсотків за період з 14.08.19 року по 14.05.21 року в розмірі 52326,70 грн. заборгованості по процентам. Здійснивши розрахунок, суд погоджується з обгрунтованістю позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 на користь позивача 52326,70 грн. відсотків. Щодо солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору, суд враховує наступне. Згідно умов кредитного договору, банк надав відповідачу 1 у власність кредитні кошти в сумі 100000 грн. на потчні потреби. Згідно анкети-заяви №CL-211165, позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п. 2.4 Договору, кредитні кошти надані відповідачу 1 на поточні потреби. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. При цьому, позивачем не доведено та з умов Договору не вбачається, що кредитні кошти в сумі 100000 грн. були одержані відповідачем не на особисті потреби позичальника та були використані ним в інтересах сім`ї. Разом з тим, суд критично оціню посилання позивача на правову позицію викладену в Постанові Верховного суду у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 р., оскільки, вказана постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи та правовідносини, з яких виник спір у даній справі не є подібними. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборговасті по кредитному договору, а тому, в цій частині позову слід відмовити. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як встановлено судом, позивачем надано лише перший та останній аркуш договору про надання правової допомоги, довіреність № 11821 та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. При цьому, з наданої копії примірника договору не вбачається, який сторони обумовили обсяг робіт, гонорар адвоката, попердній розрахунок витрат тощо. Документів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку у розмірі 14899,26 гривень не надано. Суд приходить до висновку про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також відсутність розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 14899,26 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача 1.

Outcome: approved