Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду в квітні 2018 року із позовною заявою до відповідача [PERSON], в обґрунтування якої посилається на те, що вона та відповідача є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. В зареєстрованому шлюбі вони не перебували. Відповідач від народження сина [PERSON] прожив з ними лише три місяці, а після залишив і до цього часу не проживає з ними та свідомо не виконує батьківські обов'язки, постійно змінює місце перебування, не надає жодної допомоги у вихованні чи матеріальному утриманні дитини та взагалі уникає спілкуванння з нею та сином. 17.04.2018 року [PERSON] надав позивачці заяву про добровільну відмову від батьківських прав відносно сина [PERSON]. Дана заява нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М. Таким чином, на думку позивачки, відповідач сам виявив бажання бути позбавленим батьківських прав. Позивачка вказує, що спорів стосовно місця проживання дитини між нею та [PERSON] не було ніколи, син проживає в м.Нетішин разом з нею та знаходиться на її утриманні. З часу народження дитини відповідач не приймав участь у вихованні та утриманні дитини, що на її переконання свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків, хоча останній має реальну можливість їх виконувати, але не вчиняє відповідних дій. позивачка вказує, що відповідач не цікавився сином, його здоров'ям, вподобаннями, ніколи не запитував як він росте, живе, розвивається. З урахуванням наведеного, позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задоволити, та надала пояснення, які аналогічні змісту позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. 01.08.2018 року на електронну адресу суду надійшло звернення відповідача про перенесення судового засідання, призначеного на 01.08.2018 року, оскільки він не може прибути до суду в визначений день. Також відповідач повідомив суд, що надані позивачкою факти є не правдивими (а.с.36). Проте, в послідуючі судові засідання відповідач не з'явився, про причини неявки та їх поважність суд не повідомляв, відзив та заперечення на позов [PERSON] останнім до суду не подавались, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходили. З урахуванням положень ч.3 ст.131, ст.223 ЦПК України суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача в загальному порядку. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що орган опіки та піклування намагався зв'язатися із відповідачем, проте жодних дій зі сторони відповідача не було вжито для того, щоб його не позбавляли батьківських прав, а тому було прийнято висновок про доцільність його позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 04.06.2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання про що повідомлено сторони (а.с.31). Ухвалою суду від 17.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.44). Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 02.02.2017 року (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.07.2018 року та паспорту громадянина України позивачка [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.40-41). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 05.04.2018 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], оскільки він не виконує батьківських обов'язків щодо малолітнього сина, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його життям та здоров'ям, не підтримує з ним родинні стосунки, тривалий час не бачив дитину, з дитиною не спілкується, що є підставою для позбавлення його батьківських прав (а.с.10-11). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 21.02.2018 року встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає у належних умовах для виховання та розвитку (а.с.18). Зі змісту вказаного висновку також вбачається, що відповідач [PERSON] на розгляд комісією питання про позбавлення його батьківських прав не з'являвся, про причини неявки не повідомляв. Зі змісту письмових пояснень бабусі малолітнього [PERSON] вбачається, що остання підтверджує факт невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків відносно її малолітнього онука [PERSON]. Зокрема, [PERSON] зазначає, що відповідач з березня 2017 року дитиною не цікавиться, не відвідував сина, не телефонував, матеріальної допомоги на його утримання не надає (а.с.12). Пояснення аналогічного змісту також надали письмово хрещений батько малолітнього - [PERSON] (а.с.13), тітка [PERSON] (а.с.15). Відповідно до листа КМЗ Нетішинської імської ради «СМСЧ м.Нетішин» №316-1 від 27.02.2018 року, за інформацією дільничного лікаря-педіатра за період спостереження дитини [PERSON], [INFO], (станом на 26.02.208 року) на прийом з дитиною з'являлася мати [PERSON], при відвідуванні дитини вдома з хлопчиком була мати (а.с.14). Згідно змісту заяви від 17.04.2018 року, посвідченої нотаріально приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., зареєстрованої в реєстрі за №585, відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень викладених в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи судом встановлені незаперечні факти винних дій відповідача [PERSON] щодо ухилення від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - сина [PERSON], так як протягом тривалого часу він не турбується про фізичний та духовний розвиток сина, не цікавиться його життям та участі у вихованні дитини не приймає. Дитиною опікується мати, яка займається її вихованням та утриманням. При вирішенні даного спору суд враховує також положення Конвенції про права дитини. Так, відповідно до положень ч.1 ст. 20 Конвенції про права дитини дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. За приписами частини та другої першої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Проте, будь-яких доказів того, що батьківські обов'язки не виконуються відповідачем [PERSON] з поважних причин, як того вимагають ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, судом не здобуто. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в частині вимог про позбавлення батьківських прав позов підлягає задоволенню, оскільки переконаний, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини, сприятиме її повноцінному фізичному та духовному розвитку. Разом з тим, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно роз'яснень, викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що малолітній син позивачки та відповідача на даний час проживає з матір'ю, обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття, суд вважає доцільним та можливим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволити та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 19.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для того, щоб допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, передбаченого цим рішенням суду. Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн., оскільки відповідно до ухвали суду від 04.06.2018 року було задоволено клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved