Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

02 липня 2015 року, [PERSON], звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеною позовною заявою до ПАТ «[PERSON] та кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту) та інших сумм та уточнивши в ході розгляду справи свої позовні вимоги просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь вклад у розмірі 138 544,37 грн., відсотки у розмірі 25491,40 грн., 3% річних, що становить 3108,71 грн. та врахувати індекс інфляції за несвоєчасне повернення коштів, що становить за вересень місяць 4017,79 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач порушує укладений між сторонами договір про банківський строковий вклад і відмовляється повертати позивачеві депозитний вклад. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи їм повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви від них, де сторони просять справу розглядати за їх відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач їх не визнає. З урахуванням поданих сторонами по справі заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. 22 вересня 2014 року [PERSON] уклав договір №305835/30530/07-14 з відділенням №13 Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» про банківський страховий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті на суму 128\~100 грн. /а.с.4-5/ За цим договором позивач передав в банк, а банк прийняв на збереження суму коштів у розмірі 128 100 грн. Ці кошти банк поклав на депозитний рахунок позивача №26305010900980/2630.5.046200.007, що підтверджується квитанцією №129914 від 22.09.2014 року із зазначенням у графі- призначення платежу - "надходження коштів на депозитний рахунок [PERSON], згідно дог. банк вкладу «Великолепная семёрка»" №305835/30530/07-14 від 22.09.2014 р. /а.с.6/ Згідно умов договору п.1 строк вкладу становить з 22 вересня 2014 року по 21 грудня 2014 року. Відсоткова ставка згідно п.1.2 збільшується з кожним періодом з 20% по 21,2 % річних. У відповідності до п. 2.11 договору після закінчення строку, визначеного п.1.1.13 цього Договору, кошти з депозитного рахунку повертаються Клієнту за його вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на отримання Вкладу. 10 листопада 2014 року ще до закінчення остаточного строку договору на підставі заяви позивача сума що залишилась, а саме у розірі 90946,23 грн. була перерахована з вкладного рахунку №26305010900980/2630.5.046200.007 на новий вкладний рахунок №2630.4.046200.008 відкритий на підставі Договору №305835/37636/3-14 від 10 листопада 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» (а.с.а.с.8). Згідно п.1 умов цього договору строк вкладу становить з 10.11.2014 року по 10.02.2015 року. Відсоткова ставка згідно п.2 становить 21,6% річних на умовах капіталізації. 11 листопада 2014 року між сторонами також був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» №305835/38388/07-14 та відкритий депозитний рахунок № 26305010900980/2630.3.046200.009 на який покладено 40 000 грн., що підтверджується квітанцією №165641 від 11.11.2014 року із зазначенням у графі- призначення платежу - "надходження коштів на депозитний рахунок [PERSON], згідно дог. банк вкладу «Великолепная семёрка»" №305835/38388/07-14 від 11.11.2014р. /а.с.10-11,12/ Згідно заяви позивача від 01.12.2014 року сума депозитного вкладу за договором №305835/38388/07-14 від 11.11.2014 року булла перерахована на вкладний рахунок №2630.2. 046200.011, відкритий на підставі договору №305835/41306/5-14 від 01.12.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний». Згідно умов цього договору строк вкладу становить до 01 травня 2015 року. Пункт 6 договору наголошує, що після закінчення строку, визначених п.1 цього договору-заяви, вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.2 Основних умов (а.с.14). 13 січня 2015 року сума вкладу булла збільшена на 693,57 грн., що підтверджується ксерокопією квитанції №225181 від 13.01.2015 року (а.с.15). Згідно заяви позивача від 10.02.2015 року сума депозитного вкладу за договором №305835/37636/3-14 від 10.11.2014 року була перерахована на вкладний рахунок №2630.2. 046200.011, відкритий на підставі договору №305835/41306/5-14 від 01.12.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний». Таким чином, на встановлену дату 10 лютого 2015 року діяв лише один договір банківського вкладу №305835/41306/5-14 від 01.12.2014 року. Даний вклад був накопичувальним і не використані відсотки також лягали на тіло депозиту. Загальна сума вкладу становила 138 544,37 грн., що також підтверджується довідкою відповідача від 14.05.2015 року та від 15.12.2015 року № 4212. /а.с.17, 68/ Але, 01 травня 2015 року банком позивачу [PERSON] кошти депозитного вкладу №305835/41306/5-14 від 01.12.2014 року не були повернуті. Як вбачається з матеріалів справи, з цього приводу [PERSON] 05 травня 2015 року звернувся до керівництва ПАТ «[PERSON] та кредит» з письмовою заявою, щодо повернення йому коштів. Але кошти до теперішнього часу позивачеві повернуті не були. В свою чергу ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» в особі Криворізької філії АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» свої зобов'язання за Договором не виконав, суму вкладів позивачу ані по закінченню дії договорів, ані станом на момент звернення позивача до суду, відповідач не повернув суму даних вкладів, чим порушив права позивача. Згідно наданої відповідачем довідки №4212 від 15.12.2015 року загальна сума вкладу «Пенсійний» №305835/41306/5-14 від 01.12.2014р. становить 138\~544,37 грн. Також, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому відсотки за користування його коштами. Так згідно договору №4 про банківський вклад передбачаються відсотки у розмірі 24,6 річних, тому станом на 28 січня 2016 року сума складатиме у розмірі 25491,40 грн. (138\~544,37 х 24,6% : 365 днів х 273/з 01.05.2015р. по 28.01.2016р./ днів). Окрім цього, позовні вимоги містять відповідальність банку за невиконання зобовязань передбачені ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних, що на 28 січня 2016 року складає суму у розмірі 3108,71 грн. А також за невиконання зобовязань, на думку позивача, банк повинен сплатити індекс інфляції в сумі 4017,49 грн. В матеріалах справи мається заява та заперечення представника відповідача [PERSON] де вона просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю за наступних підстав. Постановою Правління Національного банку України №612 від 17 вересня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «[PERSON] та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію. Пунктами 1,2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Поняття кредитор банку визначено у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими є юридична або фізична особа, яка має підтверджені вимоги до боржника щодо майнових зобовязань. Відтак, на думку відповідача, між сторонами у даній справі склались зобовязальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Пенсійний» №305835/41306/5-14 від 01.12.2014р. на 5 місяців в національній валюті, який носить майново-грошовий характер, а отже позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, а відповідач є боржником у спірних правовідносинах, і вказані вимоги підпадають під обмеження, встановлені положеннями п.1,2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, діючим законодавством заборонено задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зазначений позивачем у позовній заяві спосіб. Натомість, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено окремий порядок заявлення кредиторами власних вимог до банку, в який було введено тимчасову адміністрацію. /а.с.36, 50-51/ Але з такими висновками відповідача погодитись не можна з наступних підстав. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.ст.525,\~526,\~530 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно дост. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі , у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу(депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до\~ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу Відповідно до ч.1,2,4\~ст.1060 ЦК України, Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до п.2 ч.6\~ст.1061 ЦК України, у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтом (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сумм з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Станом на 01 травня 2015 року відповідач суму грошових коштів по вкладу «Пенсійний» №305835/41306/05-14 від 01.12.2014 року позивачу не повернув. Тобто, свої зобовязання за договором банківського вкладу не виконав, що змусило позивача звернутися до суду. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі ст. 256 ЦК України зобовязання узяті на себе стороною повинні виконуватися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс 13, відповідно до якої з банку на користь вкладника слід стягувати проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)". Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав". Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Проте, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивач на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. В ПАТ [PERSON] «[PERSON] та Кредит» 17 вересня 2015 року була запроваджена тимчасова адміністрація. Пунктом 16\~ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до п. 4\~ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього\~Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до пункту 1 частини 5\~статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Крім того, відповідно до п.3 ч.5\~ст.36 цього Закону, під час дії тимчасової адміністрації забороняється здійснення нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Пунктом 1 ч.6\~ст.36 цього Закону\~встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] звертався до відповідача з заявою про повернення йому депозитного вкладу (а.с.16), ще до створення тимчасової адміністрації банку. Але в порушення договору, укладеного між сторонами, відповідач вклад позивачу не повернув. Враховуючи викладені обставини, суд вважає доведенною обставиною, що дії відповідача щодо не повернення позивачу суми вкладу за вищевказаним договором є неправомірними, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми вкладу по вищезазначеному договору є законними та обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у загольному розмірі 138544,37 грн. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення відсотків за користування коштами позивача у розмірі 25491,40 грн. (138544,37 х 24,6% : 365 днів х 273/з 01.05.2015 року по 28.01.2016 року/днів). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних суд зазначає наступне. Позивачем до стягнення предявлено 3% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 3108,71 грн. при цьому період розрахунку зазначає з 01.05.2015 року по 28.01.2016 року\~273 дня. Суд зазначає, що наведений розрахунок проведений з порушеннями, а тому проводить свій розрахунок. Враховуючи, що відповідно до умов договору №305835/41306/05-14 від 01.12.2014 року строк повернення депозиту до 01 травня 2015 року, першим днем прострочення виконання зобовязання є 02.05.2015 року. Отже строк розрахунку 3% річних складатиме: з 02.05.2015 року по 28.01.2016 року/як того зазначає позивач/. Таким чином, сума 3% річних від прострочення виконання зобовязання по договору №305835/41306/05-14 від 01.12.2014 становить: 138544,37 х 3% х 272 дні прострочення / 365 = 3097,32 грн., яка і підлягає стягненню. Щодо вимог про стягнення з відповідача грошового еквіваленту процентів індексу інфляції, суд зазначає, що станом на вересень 2015 року грошовий еквівалент процентів індексу інфляції за договором №305835/41306/05-14 від 01.12.2014 року складає: (138544,37 х 103,09% /інд.інф. за травень-вересень 2015 року 102,2х100,4х99,0х99,2х102,3/) : 100% - 138544,37 = 5403,23 грн. У відповідності до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Позивач у своїх вимогах просить стягнути грошовий еквівалент процентів індексу інфляції у розмірі 4017,79 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача грошовий еквівалент процентів індексу інфляції у розмірі 4017,79 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди відповідно до ст. ст.\~23\~та\~611 ЦК України, суд виходить з того, що, по-перше, умови укладених позивачами з відповідачем договорів банківських вкладів не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання; і, по-друге, положення\~глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вони знайшли своє підтвердження у судовому засідання з досліджених доказів. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 1711,51 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial