Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до АТ "Харківобленерго" про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок втрати професійної працездатності, посилаючись на те, що 18 грудня 2000 року біля 20г. 20хв. в м. Ізюмі на перехресті пров. Алмазного та а/д Київ-Харків-Довжанський з вини гр-на [PERSON] , водія АК "Харківобленерго", що керував автомобілем ГАЗ-5327, який належав цій компанії, та його участю, сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок цієї ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, став непрацездатним, у зв`язку з чим було встановлено другу групу інвалідності, після чого на підставі висновку №161 ВЛК ГУМВС України в Харківській обл. від 19.04.2001 року був визнаний непридатним до військової служби та у відповідності з наказом №151 від 01.08.2001 року був звільнений зі служби з Ізюмського МРВ УМВС України в Харківській обл. за станом здоров`я, де обіймав посаду міліціонера ПСМ. Наведені вище факти підтверджуються вироком Ізюмського міського суду по карній справі №1-221 від 23.08.2001 року, свідоцтвом про хворобу №161 від 19.04.2001 року та наказом про звільнення №151 від 01.08.2001 року. У відповідності з довідкою МСЕК серія 12 ААА №976354 від 04.04.2019 року йому було повторно встановлено третю групу інвалідності строком до 01 травня 2020 року. Також у відповідності з довідкою №Г-128/119-29/02-2019 від 24.05.2019 року, наданою УФЗБО ГУНП в Харківській обл., на теперішній час його грошове утримання на посаді поліцейського Ізюмського відділу поліції повинно було б складати 10100,00 грн. на місяць. На підставі поданої у 2017 році позовної заяви про відшкодування втраченої заробітної плати, яка була задоволена рішеннями Ізюмського міськрайонного суду від 12.09.2018 року та Харківського апеляційного суду від 08.02.2019 року, АТ "Харківобленерго" здійснювала щомісячні виплати по цій справі строком до 01.05.2019 року. На підставі вищевикладеного, просивстягнути з відповідача на свою користь втрачену заробітну плату в розмірі 10100,00 грн. щомісячно з 01 травня 2019 року по 01 травня 2020 року. 15.08.2019 року відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву, зазначаючи, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив стягнути з відповідача втрачену заробітну плату в розмірі 10100,00 грн. щомісячно з 01 травня 2019 року по 01 травня 2020 року та витрати на проведення судово-медичної експертизи в розмірі 7728 грн. 50 коп. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказувала, що згідно зі ст. 1195 ЦК України, на яку, як на підставу для стягнення, посилається позивач, передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. У якості доказу позивачем надано до матеріалів справи довідку про грошове забезпечення, видану ГУНП в Харківській області без номеру та дати, у якій зазначено що станом на 01.05.2019 заробітна плата поліцейського Ізюмського відділу поліції складає розмір 10100 грн., де: посадовий оклад поліцейського - 1700 грн.; оклад за звання - 1000 грн.; вислуга за 25 років 6 місяців та 20 днів; премія 149 % / 6050 грн.; надбавка за стаж служби 50 % / 1350 грн. Але даний документ не може бути належним доказом по справі стосовно визначення розміру відшкодування, оскільки містить інформацію, яка не відповідає вимогам ч. 1 ст. 1195 ЦК України, а саме: містить інформацію про дохід за зовсім іншою професією та посадою (поліцейський Ізюмського відділу ГУНП в Харківській області), замість доходу професії та посади (міліціонера ПСМ Ізюмського МВ ГУ МВС України в Харківській області), з якої був звільнений позивач, як того вимагає зазначена норма права; містить інформацію про дохід станом не на момент ушкодження здоров`я позивача - 18.12.2000, що передбачено зазначеною нормою права, а на 01.05.2019 (момент подання позову). Крім того, до зазначеної у довідці суми 10100 грн. грошового забезпечення поліцейського (заробітна плата) включені суми премії та надбавки за стаж служби з урахуванням 25 річного стажу позивача.Але його трудовий стаж на момент звільнення з посади міліціонера (ушкодження його здоров`я) складав лише 9 років, 9 місяців та 29 днів. На підставі вищевикладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки сума позовних вимог розрахована невірно. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 18 грудня 2000 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський з вини водія [PERSON] під час керування належним АК "Харківобленерго" автомобілем марки ГАЗ 53-27, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах, сталася ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження і йому було встановлено ІІІ групу інвалідності.(а.с.10) Наказом Ізюмського МРВ УМВС України в Харківській області від 01 серпня 2001 року № 151 старшого сержанта міліції [PERSON] було звільнено з роботи з посади міліціонера ПСМ Ізюмського МВ ГУ МВС України в Харківській області за станом здоров`я. (а.с.8) Зазначені обставини були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили та відповідно до приписів ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок втрати професійної працездатності задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Харківобленерго" на користь [PERSON] втрачену заробітну плату в розмірі 6487 грн. 16 коп. щомісячно, починаючи з 01 травня 2017 року по 01 травня 2019 року, витрати на проведення судово-медичної експертизи в розмірі 7212 грн. 64 коп. Відповідно до висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 08-331/2019, проведеної експертами відділу судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 31 січня 2020 року встановлені такі висновки: Згідно даним з «Висновку експерта» №405/2015/пп у гр. [PERSON] внаслідок подій від 18.12.2000 мали місце наступні тілесні ушкодження: тупа гостра закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку важкого ступеня з формуванням вогнища розтрощення головного мозку та крововиливами під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома) та підпавутинну мозкову оболонку (субарахноїдальний крововилив) з наявністю забійної скальпованої рани лобової ділянки ліворуч і верхньої повіки лівого ока; тупа закрита травма черевної порожнини, що супроводжувалася розривом селезінки, з наступним видаленням її (спленектомія від 18.12.2000) за медичними показниками. За даними останнього акту огляду МСЕК за № 344 від 04.04.2020р., гр. [PERSON] було встановлено діагноз: «Стійкі наслідки важкої черепно- мозкової травми (2000р.) з забоєм головного мозку, субдуральним крововиливом, стан після двобічної краніотомії, видаленням гематоми, післятравматичний церебральний арахноїдит правої лобово-тім`яної області з легким лівобічним геміпарезом, вестибуло-атактичним синдромом». Крім того, за даними з медичної карти стаціонарного хворого №1473 Ізюмської центральної районної лікарні відомо, що гр. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.03.2019 по 25.03.2019 із діагнозом: «Наслідки черепно-мозкової травми (2000р.), забій головного мозку з вираженою внутрішньо-черепною гіпертензією, епісиндромом». 17.01.2020 у рамках проведення даної комісійної судово-медичної експертизи було оглянуто гр. [PERSON] експертною комісією за участю лікарів-фахівців суміжних спеціальностей - нейрохірурга, невропатолога, хірурга, за результатами якого з урахуванням даних з наданої медичної документації, останньому було встановлено наступний діагноз: «Стійкі залишкові явища важкої гострої черепно-мозкової травми, що не проникає (2000), із забоєм головного мозку з вестибуло-атактичним, лікворно- гипертензійним синдромами, судомним синдромом у вигляді Джексоновських і генералізованих тоніко-клонічних нападів зі стійким цефалгічним синдромом», що підтверджує діагноз, який було встановлено за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.04.2019. Враховуючи вище наведене, станом на 04.04.2019, з урахуванням даних експертного дослідження станом на 17.01.2020, загальна працездатність гр. [PERSON] втрачена на 60% відповідно до п. в) ст. 2 «Інструкції Міністерства фінансів СРСР від 08.01.1986р. №2 «О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы» та на 30% відповідно до п. б) ст. 66 Додатку до «Інструкції Міністерства фінансів СРСР від 12.05.1975р. №110 «О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы», що загалом складає 90% . Професійна працездатність гр. [PERSON] у якості міліціонера втрачена повністю, тобто на 100%. (а.с.80-94). Відповідно до довідки до акта МСЕК серія 12 ААА №976354 від 04.04.2019 року позивачу була повторно встановлена ІІІ група інвалідності з 2 квітня 2019 року строком до 01.05.2020 року (а.с.4). Згідно довідки ГУНП в Харківській області станом на 01.05.2019 року щомісячне грошове забезпечення нараховано 10100,00 грн. на місяць (а.с.7). За змістом ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. За змістом ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Позивачу [PERSON] завдана шкода ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія, що перебував у трудових відносинах з АК "Харківобленерго" та керував належним відповідачу транспортним засобом. Позивач отримав інвалідність та втрата його професійної працездатності складає 100%, а тому суд вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності у повному обсязі. Отже, з огляду на встановлені обставини та наведені норми права суд вважає, що наявні підстави для визначення розміру стягнення на користь [PERSON] на підставі довідки про грошове забезпечення, виданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області, оскільки така довідка містить інформацію про розмір грошового забезпечення поліцейського Ізюмського відділу поліції, станом на 01.05.2019 р., тобто з урахуванням збільшення розміру заробітної плати. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивач втратив професійну працездатність на 100%, його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене, витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. та відшкодуванню витрат на проведення судово-медичної експертизи в розмірі 7728 грн. 50 коп. покладаються на відповідача.

Outcome: approved