Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

[PERSON] у березні 2010 року звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому посилалася на те, що у вересні 2008 року надійшов претензійний лист від Коростенського відділення Житомирської філії ЗАТ КБ "ПриватБанк". З тексту даної претензії їй стало відомо, що від її імені нібито укладено договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти з кредитним лімітом 1500 гривень. Даного договору вона не укладала і взагалі до вищезазначеного претензійного листа про його існування не знала. Крім того, її особу, як позичальника, працівниками банку під час укладання оскаржуваного договору начебто встановлено за паспортом ВМ 244799, виданим на її ім'я 12.02.1997 року Коростенським МРВ УМВС. Хоча це було не можливо, оскільки цей паспорт був пошкоджений, а надалі знищений і замінений іншим паспортом. З вересня 2008 року вона систематично особисто та зі своїм адвокатом, як усно так і письмово зверталася до представників відповідача у м. Коростені та у м. Житомирі, з метою перевірки її доводів про недійсність оспорюваного правочину, однак жодних заходів до цього відповідачами не було вжито. Такою протиправною поведінкою щодо неї відповідачі завдали їй моральної і матеріальної шкоди. Так з вересня 2008 року вона постійно зазнає моральних страждань через постійні телефонні дзвінки, письмові вимоги працівників банку виконати умови договору якого вона не укладала. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в розмірі 40000 гривень. Тому просила суд визнати недійсним договір № SAMDN40000012566193 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 28.03.2007 року, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь 11700 грн. матеріальної шкоди, 40000 грн. моральної шкоди, а також 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала та уточнила ціну позову та просила суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку: 14300 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката; 60000 грн. моральної шкоди; 1986 грн. 12 коп. витрат, пов'язаних з оплатою судових експертиз. Представник відповідача Коростенського відділення Житомирської філії комерційного банку "Приватбанк" Адаменко Т.С. у якої є довіреність від ПАТ КБ "Приватбанк" заперечила проти задоволення даного позову, оскільки позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Тому просила у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.03.2007 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" в особі Коростенського відділення Житомирської філії комерційного банку "ПриватБанк" укладено договір № SAMDN40000012566193 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти (а.с.97). Аналізуючи надані сторонами докази та доведення перед судом їх переконливості, суд з наданих стороною позивача доказів та висновку експерта № 1/1499 від 01.04.2014 року (а.с.164 - 168), який суд приймає до уваги, вбачає, що є усі підстави для визнання оспорюваного договору недійсним. Свій висновок суд мотивує тим, що відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень…" Висновок свій суд також обґрунтовує і тим, що висновок експерта є категоричним і не ставить під сумнів виконання підписів у документах, зокрема "…Підписи , розташовані в графі "Клиент" договору № SAMDN40000012566193 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 28.03.2007 року та в графах "Клієнт Підпис" та Платіжну картку і ПІН-код отримав" заяви про банківські послуги від 31.05.2007 року виконані різними особами…" Даний висновок експерта підтверджує те, що позивачка не укладала оспорюваного договору. Натомість у попередньому висновку експерта, який міститься на а.с.119 - 126 визначено ймовірність виконання підписів у документах та відповіді на запитання які не задавались експерту. Тому суд цей висновок не приймає до уваги, як такий, що не відповідає як Закону України "Про судову експертизу" так і іншим актам, які регулюють надання висновків під час проведення експертизи. Також суд приймає до уваги і вважає доказом ту обставину, що у договорі №SAMDN40000012566193 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 28.03.2007 року паспорт [PERSON] зазначено "…[NUMBER], выдан Коростенским ГРО УМВД Украины в Житомирской обл. 12.02.1997…", тоді як "… цей паспорт був навіть не втрачений, а пошкоджений і в зв'язку з чим ще 21.08.2005 зданий мною до ВГІРФО Коростенського МРВВС, знищений і замінений паспортом [NUMBER] від 25.08.2005…" Тобто на момент укладення даного договору 28.03.2007 року в [PERSON] паспорту серії [NUMBER] (а.с.8) на підставі якого нібито був укладений оспорюваний договір, а був з 25.08.2005 року паспорт серії [NUMBER]. Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України - "Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі." За приписами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України визначено, що "Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу." При цьому в частині 2 статті 207 Цивільного кодексу України визначено - "Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)." Отже позов в частині визнання недійсним договору № SAMDN40000012566193 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 28.03.2007 року, укладеного між [PERSON] та закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" в особі Коростенського відділення Житомирської філії комерційного банку "ПриватБанк" - підлягає задоволенню, оскільки в момент вчинення цього правочину сторонами недодержання вимог, які встановлені частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України. Щодо вирішення позову в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, то суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню частково, оскільки в даному випадку відповідач - Коростенське відділення Житомирської філії комерційного банку "Приватбанк" не являється юридичною особою і за цим позовом несе відповідальність - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Що ж до ціни позову, то на а.с.18 є "Угода - доручення про надання адвокатських послуг від 30.10.2008 року", а на а.с.19, 34 - є копії квитанцій адвоката про отримання від позивачки коштів "за адвокатські послуги згідно з угодою-дорученням від 30.10.2008 р." Тому підлягає відшкодуванню уся сума документально підтверджена. Так само і підлягає до задоволення позов в частині стягнення витрат, пов'язаних з оплатою позивачем судових експертиз, адже в даному випадку позивачка доводила перед судом недійсність оспорюваного правочину, внаслідок його неукладення нею, зокрема підписаного не нею, а іншою особою. Адже відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати." Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що позов у цій частині взагалі не доведено будь-якими доказами, а тому він не підлягає задоволенню.

Outcome: partial