Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У серпні 2020 року позивач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО"), про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 січня 2017 року між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ/112289, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] . 07 червня 2017 року на пр-ті Героїв Сталінграда, 2-Д в м. Києві водій автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись заднім ходом, здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] . Пригода відбулась унаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем у справі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля склала 38753,28 грн. Позивач зазначив, що вказана подія за участю застрахованого автомобіля визнана ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" страховою та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. На виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18 січня 2017 року серії АМ/112289 ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" сплатило страхувальнику [PERSON] страхове відшкодування у сумі 38753,28 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", позивач звернувся до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" відмовило ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у виплаті страхового відшкодування з покликанням на те, що усупереч приписам пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілою чи ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" не подано заяву про страхове відшкодування упродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку суброгації сплачену ним суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18 січня 2017 року серії АМ/112289, що складає 38753,28 грн. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", в якому зазначила про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення з неї у порядку суброгації сплаченої позивачем суми страхового відшкодування у сумі 38753,28 грн. Третя особа подала до суду пояснення на позовну заяву ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", в яких зазначила, що ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" правомірно відмовило позивачеві у сплаті страхового відшкодування у порядку суброгації, позаяк ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" з заявою про страхове відшкодування лише 22 грудня 2018 року, тобто з пропуском річного строку, встановленого пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів". Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задоволено. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, позивач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, представник позивача Козацька Т.С. надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, у поясненнях щодо позову просила суд розглянути справу за відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. 18 січня 2017 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ/112289, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] (а. с. 5-10). 07 червня 2017 року на пр-ті Героїв Сталінграда, 2-Д в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] , під кермуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнута до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а. с. 13). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 07 червня 2017 року за участю автомобілів Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] , та Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] , становила 38753,28 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 23 червня 2017 року № 1055948_РФ_036334, складеним дочірнім підприємством "Авто Інтернешнл" (а. с. 17). Ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Зважаючи на те, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Mazda CX-5, д.н.з. [NUMBER] , спричинено механічних пошкоджень, страховиком за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18 січня 2017 року серії АМ/112289 складено страховий акт від 13 липня 2017 року № UA2017060700059/L02/01, яким цей випадок визнаний страховим, та прийнято рішення про виплату страхувальнику [PERSON] страхового відшкодування у сумі 38753,28 грн (а. с. 18-19). П. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. 14 липня 2017 року ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" сплатило [PERSON] страхове відшкодування у сумі 38753,28 грн (а. с. 20). За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ураховуючи те, що ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" сплатило потерпілій [PERSON] страхове відшкодування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у сумі 38753,28 грн перейшло до зазначеного страховика. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, за приписами ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Цивільна відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/008819645. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 100000,00 грн, франшиза за договором - 0 грн (а. с. 25). Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", позивач звернувся в порядку суброгації до цієї страхової компанії з вимогою відшкодувати ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування. За положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Проте нормою пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. При цьому зазначений у пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", є преклюзивним і поновленню не підлягає (такий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц). Потерпіла [PERSON] заяву про страхове відшкодування ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" не подавала. Натомість ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у порядку суброгації звернулося до ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" з заявою про страхове відшкодування лише 22 грудня 2018 року, тобто з пропуском річного строку, встановленого пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів". З огляду на викладене ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" правомірно відмовило позивачеві у виплаті страхового відшкодування з покликанням на приписи пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а. с. 22). Проте така відмова не позбавляє потерпілого на одержання повного відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 761/8048/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 214/3912/16-ц). Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, деліктне зобов`язання, за яким [PERSON] повинна відшкодувати збитки, спричинені унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, продовжує існувати, але з моменту сплати ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18 січня 2017 року серії АМ/112289 потерпілій [PERSON] , позивач став кредитором у вказаному зобов`язанні. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Згідно з положеннями ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор. Тому у разі суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої заподіяно шкоду (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 лютого 2018 у справі № 521/16989/13-ц, від 19 липня 2019 року у справі № № 740/2334/16-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19). Дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої заподіяно шкоду майну потерпілої особи, трапилась 07 червня 2017 року, натомість з позовом до суду про відшкодування шкоди у порядку суброгації ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося лише 20 серпня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Підстав для переривання перебігу позовної давності, визначених ст. 264 ЦК України, позивачем не наведено. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відзиві представник відповідач [PERSON] просив суд застосувати позовну давність до вимог ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна". Ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що позовна давність щодо вимог ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування шкоди у порядку суброгації спливла, відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поважності причини пропущення позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed