Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа- Служба у справах дітей Надвірнянської РДА про визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні нею. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] його вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким встановити порядок користування приміщенням квартири [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] ізольовану жилу кімнату площею 11,9 кв.м., згідно технічної документації, [PERSON] ізольовану жилу кімнату площею 9,7 кв.м., згідно технічної документації. Житлову кімнату площею 18,7 кв.м., кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та балкон, відповідно до технічної документації, залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Зобов'язати [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням та не чинити [PERSON] перешкод в користуванні ним, а також стягнути з відповідача в користь позивача документально підтвердженні судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача визнала частково та підтримала доводи [PERSON], наведені в її запереченні проти позову від 23.12.2014 року. Не заперечує щодо встановлення порядку користування приміщенням квартири [ADDRESS], однак вважає, що при прийнятті судом рішення, слід врахувати інтереси неповнолітніх дітей, які будуть порушені у випадку встановлення порядку користування квартирою, як цього вимагає позивач [PERSON] Просить суд встановити порядок користування квартирою по [ADDRESS], згідно якого виділити в користування [PERSON], враховуючи законні права та інтереси двох неповнолітніх дітей різної статі: дочки- [PERSON]., [INFO] та сина [PERSON], [INFO], ізольовану житлову кімнату житловою площею 11,9 кв.м. під №8 та ізольовану житлову кімнату житловою площею 9,7 кв.м. під №6, згідно технічного паспорта. [PERSON], в користування виділити кімнату житловою площею 18,7 кв.м., за №5, згідно технічного паспорта. Залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, балкон, вбудовану шафу. В частині вимог [PERSON] зобов'язати [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням та не чинити перешкод [PERSON] в користуванні ним-відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Надвірнянської РДА в судовому засіданні пояснила, що вимоги позивача суперечать інтересам неповнолітніх дітей. Тому доцільно виділити [PERSON] в користування дві кімнати - ізольовану житлову кімнату житловою площею 11, 9 кв.м. та ізольовану житлову кімнату житловою площею 9,7 кв.м. Позивачу [PERSON] слід виділити в користування кімнату житловою площею 18,7 кв.м. Решта приміщень можна залишити у спільному користуванні позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника Служби у справах дітей Надвірнянської РДА, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Ст.57 цього Кодексу передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі в них народилося двоє дітей: донька- [PERSON]., [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Надвірнянського районного суду від 05.12.2013р. шлюб між подружжям розірвано. З'ясовано також, що за час перебування в шлюбі подружжям за спільні кошти на підставі договору купівлі від 28.04.2007р. було придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] площею 54,9 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м. і яка складається із трьох житлових кімнат, кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та балкону. Рішенням Надвірнянського р-нного суду від 30.09.2014р. спільне майно подружжя поділено та визнано за кожним з подружжя право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.11.2014р. дане рішення залишено без змін. Ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки. В зв'язку з цим, сторони не дійшли згоди щодо користування своїми частками квартири [ADDRESS], що змусило позивача звернутися до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні нею. Також судом встановлено, що в квартирі, що розташована в [ADDRESS] також проживають і зареєстровані двоє дітей позивача та відповідача: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та довідкою КП "Надвірнянський житловик" від 19.12.2014 року за №4425, які долучені до матеріалів справи. Крім того, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2013 року ( справа №348/3287/13-ц ) після розірвання шлюбу неповнолітні діти - дочка [PERSON] та син [PERSON] залишені проживати разом з матір'ю дітей- відповідачем [PERSON] Дані обставини підтверджені поясненнями представника відповідача, представника третьої особи, письмовими матеріалами справи та не заперечуються представником позивача. Відповідно до вимог ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити їх виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Згідно ч.1 ст. 156 ЖК Кодексу члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Також, ст.ст. 383, 358 ЦК України передбачено, що власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Встановлення порядку користування житлом з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з співвласників. Оскільки сторони не досягли згоди щодо порядку володіння та користування квартирою, вимоги щодо визначення порядку користування квартирою з урахуванням часток кожного з співвласників є обґрунтованими. Однак, беручи до уваги вищенаведене, на переконання суду, запропонований позивачем варіант порядку користування житлом не повністю відповідає вимогам закону та інтересам сторін. Зокрема позивачем не враховані інтереси неповнолітніх дітей, їхній вік та стать. У відповідності до п.52 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і наданні їм жилих приміщень в Українській РСР", затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р.№470, які діють і на даний час, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Як видно з свідоцтв про народження, дочці позивача та відповідачки- [PERSON]. вже виповнилося 14 років, а їхньому сину- [PERSON] виповнилося 8 років, а тому їх спільне проживання в одній кімнаті разом з матір'ю буде порушувати права дітей, негативно впливати на їх розвиток та виховання. Крім того, сама площа жилої кімнати 9,7 кв.м. є недостатньою для проживання і забезпечення виховання та розвитку дітей. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 14.02.2015 року, складеного працівниками Надвірнянської РДА в квартирі по [ADDRESS] дітям матір'ю відведено 2 кімнати площею 11,9 кв.м та 9,7 кв.м. Усними поясненнями представника Служби у справах дітей Надвірнянської РДА в судовому засіданні підтверджено необхідність в інтересах неповнолітніх дітей виділити [PERSON] з дітьми саме вказані вище кімнати площею 11,9 кв.м та 9,7 кв.м., а позивачу [PERSON] кімнату площею 18,7 кв.м., що в свою чергу не буде порушувати його права. Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу та балкон, згідно технічної документації, доцільно залишити у спільному користуванні позивача та відповідача. Таким чином, враховуючи наведене, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Позивачу слід виділити кімнату житловою площею 18,7 кв.м., за №5, згідно технічного паспорта. Відповідачу з дітьми виділити в користування дві житлову кімнати площею 11, 9 кв.м. та 9,7 кв.м., №8 та №6, у відповідності до технічного паспорта. Залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, балкон та вбудовану шафу. Що стосується вимоги [PERSON] щодо зобов'язання [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням та не чинити йому перешкод в користуванні ним, то дана вимога, на думку суду, є заявленою позивачем передчасно, оскільки суд не вправі зобов'язувати відповідача робити чи не робити якісь дії в майбутньому не маючи, як того вимагає ЦПК України, доказів, що відповідач колись буде вчиняти якісь протиправні дії відносно позивача чи створювати в йому в подальшому якісь незручності. Ст. 391 ЦК України передбачено ,шо власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.15 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист, а захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Однак, оскільки позивачем не наведено жодних доказів, що відповідач на даний час чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, або є реальна небезпека такого порушення його права в майбутньому, в цій частині позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. У відповідності із ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] підлягають стягненню 243грн.60 коп. судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору. На підставі ст.ст. 70,176 СК України, ст.ст. 317, 319, 358, 361, 383 ЦК України,ст. 156 ЖК України та

Outcome: approved