Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 червня 2016 року, після чого 07 липня 2016 року звернувся в суд з уточненим позовом до відповідача Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання недійсними та скасування рішень Кам'янопотоківської сільської ради Полтавської області, а саме: сорок першої сесії шостого скликання від 26 вересня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], громадянці [PERSON]», п'ятдесят третьої сесії шостого скликання від 24.07.2015 року «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]», позачергової п'ятдесят п'ятої сесії шостого скликання від 30 вересня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в селі Кам'яні Потоки та передачу її в оренду громадянці [PERSON]» та стягнення судових витрат. В обґрунтування позову вказував, що 26 вересня 2014 року рішенням сорок першої сесії сільської ради шостого скликання [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. 24 липня 2015 року рішенням Кам'янопотоківської сільської ради п'ятдесят третьої сесії шостого скликання «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]» погоджено підпис суміжного землевласника [PERSON] в акті приймання - передачі межових знаків. 30 вересня 2015 року рішенням позачергової п'ятдесят п'ятої сесії сільської ради шостого скликання [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,0142 в межах [ADDRESS] та передано [PERSON] в оренду із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0142 га для ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS], поруч з садибою [NUMBER]. Вважає, що вказані рішення підлягають визнанню недійсними та скасуванню, оскільки на його думку були прийняті з порушенням вимог діючого законодавства. В заяві до Кам'янопотоківської сільської ради про отримання земельної ділянки в оренду третя особа по справі [PERSON] вказувала, що спірна земельна ділянка нею використовується як проїзд до її садиби за адресою: [ADDRESS] та з цієї метою має намір отримати земельну ділянку. Аналогічне призначення земельної ділянки зазначається і в генеральному плані населеного пункту, тобто проїзд є землею загального користування (ч.4 стаття 83 Земельного кодексу України). В той же час він, заперечуючи проти такого затвердження, вказував, що спірна земельна ділянка ним також використовується як прохід (проїзд). Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено особливості регулювання земельних відносин при здійсненні містобудівної діяльності, до яких зокрема належить те, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. 26 вересня 2014 року рішенням сорок першої сесії Кам'янопотоківської сільської ради шостого скликання [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки в [ADDRESS]. Проте, відповідно до ч.3 статті 123 Земельного кодексу України Кам'янопотоківська сільська рада не повинна була надавати третій особі [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, оскільки має місце фактична невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, що не було перевірено та залишено поза увагою Кам'янопотоківською сільською радою. В подальшому 30 вересня 2015 року рішенням позачергової п'ятдесят п'ятої сесії сільської ради шостого скликання [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,0142 в межах [ADDRESS] та передано [PERSON] в оренду із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0142 га для ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS], поруч з садибою [NUMBER]. Підставою для прийняття рішення про передачу в оренду є затверджений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» включає кадастровий план земельної ділянки. Кадастровий план складається за результатами кадастрової зйомки. Відповідно до пункту «б» статті 198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Починаючи з червня 2015 року ним було подано до Кам'янопотоківської сільської ради численні письмові заяви з приводу того, що між ним та [PERSON] існує невирішений спір щодо межі земельної ділянки та межі земельної ділянки ним, як суміжником, не погоджені. Крім того, він письмово вказував, що фактичне користування вказаною земельною ділянкою також здійснює він та його родина для проходу/проїзду до своєї земельної ділянки та вказана [PERSON] земельна ділянка не може використовуватися нею для заявлених третьою особою цілей, ставив питання про створення земельної комісії, відповідно до приписів статей 158-160 Земельного кодексу України, при цьому жодної комісії з цього приводу не створювалось, оскільки як пояснив відповідач, діє постійна депутатська комісія, яка вивчає та попередньо розглядає і підготовлює питання, які належать до її відому. Він посилався на ряд нормативно - правових актів, заперечував проти погодження меж земельної ділянки, яку було передано [PERSON] в оренду, фактично межу не погодив, проте його заперечення залишилися поза увагою Кам'янопотоківської сілької ради та за наявності спору щодо меж земельної ділянки було прийняте спірне рішення. Крім того, спірним рішенням від 30 вересня 2015 року третю особу [PERSON] було зобов'язано виготовити договір сервітуту, який передбачає право проходу та проїзду на спірну земельну ділянку іншим особам. Аналогічна вимога відображена і в тексті спірного рішення, але [PERSON] досі не виконана. Також по тексту рішення відсутня суттєва умова, визначена главою 15 Земельного кодексу України «Право користування землею». Закріплюючи межові знаки на місцевості, його не було повідомлено про це, відповідно він їх не погоджував, як це передбачено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Так само межові знаки було встановлено раніше затвердженого проекту, що не відповідає діючому законодавству. Щодо оскарження рішення Кам'янопотоківської сільської ради п'ятдесят третьої сесії шостого скликання від 24 липня 2015 року «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]» зазначає, що текст самого рішення не містить жодного посилання, що саме стало підставою для прийняття вказаного рішення, крім загального формулювання «у зв'язку з безпідставною відмовою», при цьому відповідач взяв на себе повноваження погодити замість нього його підпис, що не передбачено діючим законодавством. Тому він вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представники по угоді адвокат Чишинський Р.В. та по довіреності [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, в їх обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. Представник відповідача Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району по довіреності Верховець І.О. в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи вимоги позивача безпідставними, надуманими, а також такими, що не відповідають дійсності і не підлягають задоволенню. Подав письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що рішенням сорок першої сесії Кам'янопотоківської сільської ради шостого скликання від 26 вересня 2014 року відповідно до статей 12, 38, 121, 122 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» за результатами розгляду заяви [PERSON], останній надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Згідно поданої [PERSON] заяви, депутатська комісія з питань агропромислового розвитку, земельних ресурсів та екології розглянула матеріали і враховуючи факт, що вказана земельна ділянка є єдиним під'їздом до садиби [ADDRESS] яка належить заявниці, прийнято відповідне рішення про надання їй дозволу на відведення вищевказаної ділянки в оренду. Після виготовлення проекту відведення земельної ділянки [PERSON], Кам'янопотоківською сільською радою 24 липня 2015 року прийнято рішення №27 «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]», так як земельна ділянка приватизована останнім в 1997 році, потім в 2011 році ним змінено межі земельної ділянки в зв'язку з узаконенням самовільно побудованих будівель. Під час проведення польових вимірів, обрахунків та проведення аналізу документів при виготовленні проекту землеустрою [PERSON] з'ясовано, що встановлена позивачем [PERSON] огорожа, яка відмежовує його земельну ділянку від земельної ділянки, яка відводиться в оренду, знаходиться на землі сільської ради, межі земельної ділянки [PERSON] не порушені. Тому сесією вирішено, що відмова [PERSON] від підпису (погодження межі) є безпідставною, так як останній самовільно зайняв землі сільської ради, про що свідчать графічні матеріали виконані ФОП [PERSON] Після погодження проекту відведення земельної ділянки [PERSON] відповідними службами району, позачерговою п'ятдесят п'ятою сесією сільської ради шостого скликання від 30.09.15 прийнято рішення № 10 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в селі Кам'яні Потоки та передачу її в оренду [PERSON].» та підписано договір оренди. Відповідно до статті 119 ЦПК України позивачем має бути надано обґрунтування та докази щодо кожної своєї вимоги, викладеної у позовній заяві. З позовної заяви не зрозуміло коли між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо меж земельної ділянки, яким чином цей спір міг вплинути на прийняття радою оспорюваних рішень. До того ж, в переліку документів, що додаються до позовної заяви та в тексті самого позову відсутні відомості про сплату позивачем судового збору або звільнення від його сплати. Посилаючись на статті 3,15 ЦПК України вважають, що судовому захисту підлягають лише порушені право або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміни стану прав та обов'язків позивача або створення об'єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Обов'язковою ознакою цивільно-правових відносин, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Згідно вимог частин 1, 2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності є вільним у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки. В їх випадку, при наявності клопотання [PERSON] про надання їй у користування земельної ділянки по [ADDRESS] та при відсутності волевиявлення інших зацікавлених сторін в одержанні в користування цієї ж земельної ділянки, сільська рада розглянула наявне клопотання у відповідності до закону і не зобов'язана підшукувати інших осіб, які претендують на відповідну земельну ділянку. Тобто, на момент прийняття сорок першою сесією шостого скликання рішення від 26 вересня 2014 року позивач [PERSON] не був стороною публічно-правових відносин, це рішення не призвело до зміни стану його прав та обов'язків та не створило об'єктивних перешкод у реалізації позивачем його законного інтересу. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він звертався до Кам'янопотокіської сільської ради Кременчуцького району з клопотанням про надання йому в користування земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0142 га, а отже оскаржуване [PERSON] рішення сільської ради ніяким чином не обмежило та не порушило його права. Вимога позивача про скасування рішення сорок першої сесії Кам'янопотоківської сільської ради шостого скликання від 26 вересня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] [PERSON]» не може бути задоволена судом і з інших підстав. По-перше, аналіз вимог статей 118, а також 123 Земельного кодексу України, які визначають порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, дає можливість прийти до висновку, що прав у особи на отримання земельної ділянки із земель комунальної власності кореспондує обов'язок органу місцевого самоврядування надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Тобто, прийняттю органом місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки, в обов'язковому порядку передує рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Рішення Камянопотоківської сільської ради №41 від 26 вересня 2014 року є ненормативним актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, не надає прав на саму земельну ділянку, оскільки за своєю суттю є рішенням, після виконання якого проект землеустрою підлягає подальшому розгляду відповідачем. По-друге, в позові [PERSON] в якості доводу для скасування рішення сорок першої сесії Кам'янопотоківської сільської ради шостого скликання від 26 вересня 2014 року зазначено, що порушені вимоги ч.3 статті 123 Земельного кодексу України, оскільки має місце фактична невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації. В нормі, на яку посилається позивач, перелічено одразу кілька підстав, і в чому саме допущено порушення - не зрозуміло. Звертає увагу на те, що частина 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Позивачем не наведено жодних даних, які у відповідності до ч. 3 статті 123 ЗК України давали б Кам'янопотоківській сільській раді підстави для відмови [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки. Таким чином, за вищевикладених обставин заявлена вимога про визнання нечинним та скасування рішення сорок першої сесії Кам'янопотоківської сільської ради шостого скликання від 26 вересня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] [PERSON]» з мотивів невирішеного спору щодо меж цієї ділянки, є безпідставною, не доведеною позивачем будь-якими належними та допустимими доказами. Обґрунтовуючи свої надумані вимоги щодо незаконності рішень Кам'янопотоківської сільської ради, якими погоджено підписи суміжних землекористувачів, затверджено проект землеустрою та надано в оренду [PERSON] земельну ділянку, позивач необгрунтовано посилається на порушення статті 50 Закону України «Про землеустрій» відповідно до якої проект землеустрою серед іншого має включати кадастровий план земельної ділянки, що складається за результатами кадастрової зйомки, яка включає в себе погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами («б, г» статті 198 ЗК України)...». Зауважують, що суміжними земельними ділянками є земельні ділянки, які безпосередньо примикають до загальної межі. Разом з тим, під час проведення польових вимірів, обрахунків та проведення аналізу документів при виготовленні проекту землеустрою [PERSON], інженером-геодезистом [PERSON] виявлено, що встановлена [PERSON] огорожа, яка відмежовує його земельну ділянку від земельної ділянки, яка відводиться в оренду, знаходиться на землях сільської ради, тобто [PERSON] вийшов за межі належної йому земельної ділянки, самовільно зайняв землі сільської ради, про що свідчать письмові пояснення та графічні матеріали, надані до суду та приєднані до матеріалів провадження. Таким чином встановлено, що земельна ділянка [PERSON] та земельна ділянка, яка надається в оренду [PERSON], між собою не межують, тому ці земельні ділянки не є суміжними і застосування п. «г» статті 198 Земельного кодексу України є необгрунтованим. Більш того, закон вимагає саме погодження з суміжним землевласником чи землекористувачем, а не його згоди. Тобто, потрібна процедура, а не результат. Якщо сусіду запропоновано погодити межу, а він відмовився, то процедура погодження вже проведена. Іншими словами, погодження меж є виключно допоміжною стадією. При цьому стаття 198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Наприклад, якщо він відмовляється це робити або його місцезнаходження не відоме, орган місцевого самоврядування повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Основним мотивом всіх дій [PERSON], в тому числі і подання даного позову, є вимога про надання «спірної» земельної ділянки в оренду саме йому. Така позиція позивача не є доцільною, оскільки таке рішення позбавило б громадянку [PERSON] єдиного доступу до своєї садиби. [PERSON] свого часу встановлювались межі земельної ділянки відповідно до затвердженої документації із землеустрою. Положення документації із землеустрою щодо ділянки позивача враховані інженером-землевпорядником [PERSON] при розробці документації із землеустрою [PERSON] Якщо ж паркан [PERSON] був межею земельної ділянки, і він був перенесений і натепер не збігається з межею земельної ділянки, то його необхідно встановити відповідно до координат кутів повороту меж земельної ділянки, інакше це вже можна розцінювати як самозахват. Теж саме стосується і частини земельної ділянки [PERSON] з боку річки Дніпро, де позивач вийшов за межі водоохоронної зони. Отже, заявлена вимога про визнання нечинним та скасування рішення п'ятдесят третьої сесії Кам'янопотоківської сільської ради шостого скликання від 24 липня 2015 року «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]», також є необгрунтованою та незаконною. Зважаючи на факт, що проектом відведення та договором оренди передбачена зона сервітуту на всю земельну ділянку, відведену в оренду [PERSON], то право доступу до своїх будівель, які [PERSON] побудував знову ж таки з порушенням будівельних норм на межі своєї земельної ділянки та земельної ділянки, яку відведено [PERSON], не обмежене. Крім того, [PERSON] зазначає, що при виділенні [PERSON] земельної ділянки, радою порушені вимоги статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в частині заборони передачі в користування земельної ділянки для містобудівних потреб. Так, згідно вказаної статті у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. В самому законі термін «містобудівні потреби» відсутній. Але, аналізуючи Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» зауважують, що цей документ встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Тобто основні питання, які знаходяться в межах регулювання цього Закону є містобудівна діяльність (містобудування). Так, згідно статті 4 цього ж Закону об'єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва. Інакше кажучи, об'єктом цього Закону є всі питання, що пов'язані з плануванням території і її забудовою. Забудова ж, в свою чергу, передбачає будівництво із зведенням об'єктів будівництва. Отже, в безпосередню сферу регулювання Закону № 3038 потрапляють саме об'єкти будівництва. Такими об'єктами є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Враховуючи зазначене, напрошується висновок, що під наданням земельних ділянок для містобудівних потреб маються на увазі земельні ділянки, які планується використовувати для розміщення на них саме об'єктів будівництва. Отже, наявність детальних планів та планів зонування є обов'язковою умовою лише у разі надання земельних ділянок, які будуть використовуватися для розміщення об'єктів будівництва. Наприклад, без таких планів точно вже не обійтися в тому випадку, якщо земельна ділянка надається для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів. Перелічені земельні ділянки належать до категорії земель житлової та громадської забудови. В їх же випадку земельна ділянка надавалася для ведення особистого селянського господарства. Отже, спірна земельна ділянка не є такою, що надається для містобудівних потреб, оскільки основне призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, як земельної ділянки, яка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення. Тому цей довід позивача також є надуманим і не відповідає вимогам закону. Також позивач [PERSON] наголошує на тому, що [PERSON] зобов'язана виготовити договір сервітуту, але дотепер цього не зроблено. Підстави встановлення земельних сервітутів передбачені у статті 100 Земельного кодексу України. Сервітут може бути встановлений на підставі договору, закону, заповіту, або за рішенням суду. За змістом ч.1 статті 98 Земельного кодексу України земельний сервітут (крім особистого) може бути встановлений для власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки. Як вбачається з наданих суду матеріалів, позивач не є суміжним землекористувачем, його земельна ділянка межує із землями комунальної власності. Тому вимоги до [PERSON] про встановлення сервітуту є необгрунтованими. Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Як вбачається з наданих до суду матеріалів, земельна ділянка, надана в оренду [PERSON] є єдиним під'їздом до садиби [ADDRESS] що належить заявниці. В той же час, домоволодіння [PERSON] розташоване вздовж червоної лінії по [ADDRESS], має окремий в'їзд на подвір'я, оснащений воротами, окремий в'їзд до гаражу, також оснащений окремими воротами з вулиці. Таким чином [PERSON] повною мірою може задовольнити свої потреби як власника своєї земельної ділянки для ефективного її використання. Вважають, що доводи позивача про те, що будинок та господарські надвірні будівлі розташовані таким чином, що він не може дістатися окремих ділянок свого подвір'я в інший спосіб, ніж заїзд через земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], є також надуманими, необгрунтованими та свідчать про будівництво [PERSON] споруд на своїй ділянці з порушеннями. Крім того, навіть через спірну земельну ділянку [PERSON] не зможе здійснити заїзд до свого городу, оскільки огорожа його земельної ділянки виконана на бетонному фундаменті висотою приблизно 20 см, а різниця у рівнях землі на спірній ділянці та на городі позивача складає приблизно 50 см. На розгляд Кам'янопотоківської сільської ради надійшов проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки [PERSON], який підписаний та скріплений печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON], відповідального за якість робіт із землеустрою. Таким чином, встановлена законом презумпція відповідності документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, при наявності в документах підпису та печатки сертифікованого інженера-землевпорядника, позбавляє орган місцевого самоврядування відмовити у затверджені цього проекту з мотивів, передбачених ч.13 статті 123 Земельного кодексу України. Оскаржувані позивачем рішення є законними, оскільки вони ухвалені на сесіях Кам'янопотоківської сільської ради, що підтверджується протоколами засідань сесій сільської ради (копії протоколів додаються), сесії були повноважними, оскільки відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в пленарних засіданні брало участь більше половини депутатів від загального складу ради. Таким чином вважають, що у [PERSON] відсутні достатні правові підстави для оскарження рішень Кам'янопотоківської сільської ради щодо земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0142 га по [ADDRESS], Кременчуцького району, так як сільською радою рішення прийняті у відповідності до норм діючого законодавства, а позовні вимоги [PERSON] є надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату і час розгляду справи повідомлена належним чином, подала письмове заперечення проти позову, вважаючи вимоги, які направлені на розірвання договору оренди земельної ділянки обумовлені незрозумілими мотивами позивача. Обгрунтовувала заперечення тим, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0142 га була передана їй в оренду на підставі договору оренди від 27 листопада 2015 року. Передачі земельної ділянки в оренду передували наступні обставини. В 1993 році нею отримано у спадщину житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] Земельна ділянка площею 0,014 га була прилеглою територією перед входом до домоволодіння і з двох боків обмежена парканами, які належать з правого боку базі відпочинку «Маяк», зліва - [PERSON] На той час земельна ділянка була в занедбаному стані, проїзд автотранспортом до домоволодіння був унеможливлений за наявності ритвин, вибоїн. Власними силами її чоловіка та дітей було відновлено можливість проходу та проїзду до будинку, здійснено висадження трави. Протягом всього часу прибирання снігу, сміття та догляд за даною земельною ділянкою здійснює вона та члени її родини. Вказана земельна ділянка потребувала значних грошових коштів, оскільки для її приведення в належний стан - вирівнювання, висадка зелених насаджень, викос трави, вона прав не мала, то неодноразово зверталася до Кам'янопотоківської сільської ради про надання ділянки в оренду. Тільки в листопаді 2015 року було укладено відповідний договір оренди земельної ділянки, що надало їй можливість в законному порядку зайнятись її повним благоустроєм: завезено кілька кубів родючої землі, виконано повне озеленення ділянки. Відбулась державна реєстрація земельної ділянки, своєчасно сплачується необхідні платежі, що підтверджується копіями квитанцій. Доступ до цієї земельної ділянки є необмеженим, в тому числі і для позивача. Натомість [PERSON] має насадження плодових дерев на своїй земельній ділянці без дотримання норм відступу зелених насаджень від межі - гілки дерев виходять за межі його паркану на відстань понад 2 метри, а гнилі плоди, опалі листя та гілки засмічують орендовану нею земельну ділянку. Про їх прибирання позивач не турбується, перекладаючи обов'язок з підтримання ділянки в чистоті, на них. Восени опале листя та гілки прибирає вона, так само і взимку розчищає сніг, зокрема і біля його паркану, бо позивач про це не дбає, а посилається на те, що це обов'язок сільської ради. Таким чином, умови договору від 27 листопада 2015 року оренди земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0142 га нею ніколи не порушувались. Також позивачу неодноразово пропонувалося укласти договір сервітуту, але він відмовляється, покладаючи обов'язок з його складання, реєстрації та оплати усіх необхідних послуг на неї, як землекористувача. Але, більш зацікавленим в отриманні прав на часткове користування цією земельною ділянкою є саме позивач, і вона вважає, що все оформлення та витрати має здійснювати він. Крім того, позивач має окремий заїзд, облаштований воротами до свого домоволодіння з [ADDRESS] і їй не зрозуміло, яким чином позивач здійснюватиме заїзд до своєї земельної ділянки через спірний проїзд, оскільки огорожа його земельної ділянки виконана на бетонному фундаменті висотою приблизно 20 см, а різниця у рівнях землі на спірній земельній ділянці та на городі позивача складає приблизно 50 см., що підтверджується фотоматеріалами, які вона надає до заперечень. В зв'язку з чим проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Представники третьої особи [PERSON] по довіреності [PERSON] та по угоді адвокат Скиба В.Б. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що рішеннями Камянопотоківської сільської ради Кременчуцького району прав позивача не порушено. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників третьої особи, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2040 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Полтавської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11 листопада 2011 року. На плані зовнішніх меж від крапки Б до крапки В розташовані землі Камянопотоківської сільської ради (а.с.44). Третій особі [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] належить земельна ділянка площею 0,13 га, розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На плані зовнішніх меж земельної ділянки від крапки А до крапки Б позначені землі [PERSON], від крапки Б до крапки В землі сільської ради (проїзд) (а.с.121,122). Згідно рішення Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району шостої сесії шостого скликання "Про погодження існуючої межі між громадянином [PERSON] і громадянкою [PERSON] і затвердження технічної документації громадянину [PERSON]." від 15 квітня 2011 року, погоджено [PERSON] визначені межі існуючим парканом, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки визначених в натурі і відображених на схемі земельної ділянки від крапки В до крапки Г зі сторони сусіда [PERSON] Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки громадянину [PERSON] (а.с.48). Рішенням Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області п'ятдесят третьої сесії шостого скликання №27 від 24 липня 2015 року «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]» визнається той факт, що [PERSON] та [PERSON] є суміжними землевласниками (а.с.17). Таким чином установлено, що садиби позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] є суміжними. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] понад двадцять років є сусідами і користуються спільним проїздом, розташованим на спірній земельній ділянці площею 0,0142 га, що підтверджується зокрема: технічним паспортом на садибний (житловий) будинок [PERSON], де на плані позначено проїзд і під №3 позначені ворота з металевої сітки зі сторони проїзду (а.с.73,74), фото №1,2,8-14 (а.с.88,91-94), фото №2,3,4 (а.с.147,148), збірним планом земельних ділянок (а.с.128). Рішенням Камянопотоківської сільської ради №28 від 24 липня 2015 року «Про розгляд заяви [PERSON].» було відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 179 м. кв. у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка є проїздом до садиби [PERSON] (а.с.3). Згідно схеми забудови земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], спірна земельна ділянка визначена як проїзд (а.с.49). Відповідно до пункту «а» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Таким чином, проїзд віднесено до земель загального користування населених пунктів. Рішенням Кам'янопотоківської сільської ради сорок першої сесії шостого скликання №11 від 26 вересня 2014 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] громадянці [PERSON]" надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га для ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS] із земель не наданих у користування на території Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району (а.с.16). Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства… Згідно листа сектору містобудування, архітектури та з питань надзвичайних ситуацій Кременчуцької РДА від 24 лютого 2016 року містобудівна документація, а саме: зонінг, детальний план та зміни до генерального плану у селі Кам'яні Потоки за період з 24 січня 2012 по 01 жовтня 2015 року не розроблялися (а.с.52). Тому, твердження позивача, що на момент прийняття сільською радою спірних рішень у 2014-2015 роках спірна земельна ділянка мала цільове призначення - земля загального користування (проїзд), є обґрунтованим. Згідно частин 1,2 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 статті 122 Земельного кодексу України). Відповідно до ч.3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно чинної на момент виниклих правовідносин та прийняття сільською радою спірних рішень редакції пункту «в» ч.1 статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому цим Кодексом, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, встановлених цим Кодексом, розпоряджаються земельними ділянками або приймають рішення про зміну їх цільового призначення. Згідно пункту «а» частини 1 статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Беручи до уваги, що відповідачем не було надано доказів дотримання Камянопотоківською сільською радою порядку та встановлення зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, яка згідно генерального плану села Кам'яні Потоки визначена як проїзд, тобто земля загального користування, а дозвіл був наданий [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, таке рішення Камянопотоківської сільської ради №11 від 26 вересня 2014 року суд визнає недійсним та скасовує. Рішення Кам'янопотоківської сільської ради п'ятдесят третьої сесії шостого скликання №27 від 24 липня 2015 року «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]», яким було погоджене громадянці [PERSON] підпис суміжного землевласника від точки Д до точки А громадянина [PERSON] в акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, так як громадянин [PERSON] безпідставно відмовляється від підпису, чим затримує строки виконання робіт по виготовленню проекту відведення земельної ділянки (а.с.17), також підлягає визнанню недійсним та скасуванню з наступних підстав. Позивач [PERSON] пояснив, що відповідач Камянопотоківська сільська рада не надала доказів того факту, що він безпідставно відмовився від підпису в акті приймання-передачі межових знаків для зберігання. Натомість він подав свої заперечення, які були залишені відповідачем без жодного реагування. Так, 06 квітня, 09 та 21 липня, 29 вересня 2015 року [PERSON] звертався з письмовими заявами до Камянопотоківської сільської ради, де вказував, що він та його родина використовує спірний прохід (проїзд) до своєї земельної ділянки та що вказана [PERSON] земельна ділянка не може використовуватися для ведення її особистого селянського господарства. Вимагав не виносити на розгляд сесії питання стосовно надання земельної ділянки біля садиб по [ADDRESS] [PERSON], оскільки вказана земельна ділянка фактично використовується ними як прохід-проїзд до вказаних садиб в [ADDRESS], 153 та 155. Просив створити комісію відповідно до статті 158 Земельного кодексу України для вирішення питання спільного користування вказаної земельної ділянки між їх садибами, оскільки виділення земельної ділянки (проїзду) лише [PERSON] позбавить його можливості доступу до своєї земельної ділянки (а.с.54,59-61). Позивач [PERSON] також 10 липня звертався з письмовою заявою-претензією до фізичної особи підприємця [PERSON] та 03 жовтня 2015 року звертався з письмовою заявою до кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру Кременчуцького району щодо його претензії до спільних меж ділянок між його садибою та садибою [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до технічного паспорту вказані межі зазначені по іншому, не погоджується з будь-якими діями на земельній ділянці по [ADDRESS]. Просив в разі надходження заяви [PERSON] відмовити у реєстрації земельної ділянки, оскільки були порушені вимоги статті 198 Земельного кодексу України. (а.с. 57,64). Відповідно до частин 1,2,3,5 статті 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Згідно ч.2 статті 159 Земельного кодексу України земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Статтею 160 Земельного кодексу України визначені права і обов'язки сторін при розгляді земельних спорів. Отримавши заяву [PERSON] від 21 липня 2015 року, відповідач Кам'янопотоківська сільська рада земельний спір по суті відповідно до приписів статей 158,159,160 Земельного кодексу України не вирішила, на засіданні сесії сільської ради 24 липня 2015 року серед інших питань розглядалося питання «Про погодження підписів суміжних землекористувачів земельної ділянки в [ADDRESS]» та заява [PERSON] щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 179 м.кв., про що прийнято рішення №28 (а.с.3), яким було відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а земельний спір по його заяві сільською радою не розглянутий, що підтверджується протоколом засідання сесії сільської ради №10 від 24 липня 2015 року (а.с.133-136). З протоколу засідання сесії від 24 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] обґрунтовано заперечували проти погодження меж земельної ділянки у зв'язку з тим, що вони даним проїздом також тривалий час користуються. Третя особа [PERSON] підтвердила, що [PERSON] та члени його родини періодично користуються вказаним спірним проїздом виключно для господарських потреб (викачка з вигрібної ями з вбиральні, транспортування на земельну ділянку перегною тощо). Також вона підтверджує встановлення нею воріт з хвірткою при в'їзді на територію проїзду (а.с.207). Згідно пункту «б» ч.2 статті 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастровий план включає в себе погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, не погодження меж земельної ділянки з суміжним землевласником та землекористувачем [PERSON] позбавляло землевпорядну організацію можливості виготовити [PERSON] технічну документацію з землеустрою та погодити цю документацію щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення особистого селянського господарства з компетентними органами (а.с.159-194). Рішенням Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області позачергової п'ятдесят п'ятої сесії шостого скликання №10 від 30 вересня 2015 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в селі Кам'яні Потоки та передачу її в оренду громадянці [PERSON]" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0142 в межах [ADDRESS] Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Передано громадянці [PERSON] в оренду терміном на ___ років із земель не наданих у власність та користування земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0142 га для ведення особистого селянського господарства в межах [ADDRESS] поруч з садибою [NUMBER] при умові дотримання правових обмежень зазначених в проекті відведення та укладення договору сервітуту. Зобов'язано громадянку [PERSON] на протязі одного місяця посвідчити право оренди на земельну ділянку згідно чинного законодавства. Землевпоряднику внести зміни в земельно-кадастрову документацію (а.с.43). Вказане рішення було прийняте у тому числі на підставі раніше прийнятого рішення №11 від 26 вересня 2014 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] громадянці [PERSON]" (а.с.16) у пункті четвертому якого було вказано, що воно дійсне на протязі одного року, тобто до 26 вересня 2015 року. Прийняте 30 вересня 2015 року рішення №10 поза межами визначеного річного строку дії попереднього рішення сільської ради. Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Обов'язкові умови оренди земельної ділянки: строковість (короткострокова чи довгострокова), платність у пункті 2 спірного рішення сільської ради не зазначено, хоч визначення цих умов є компетенцією сільської ради. Про умови оренди не зазначено і в протоколі засідання сесії сільської ради (а.с.137-140). У проекті землеустрою передбачено встановлення на спірну земельну ділянку сервітуту на право проходу, проїзду громадянину [PERSON] до своєї земельної ділянки по [ADDRESS] 151 через земельну ділянку, яка відводиться громадянці [PERSON] в оренду (а.с.167). Позивач [PERSON] у вказаному проекті землеустрою, як особа, з якою необхідно укласти договір сервітуту, не був вказаний. Згідно висновку погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 13.08.2015 року відділом Держземагенства у Кременчуцькому районі спірна земельна ділянка віднесена до сільськогосподарських земель (ріллі) площею 0,0142 га (а.с.194). Відповідно до визначеної термінології у розділі ІІ «Методики проведення розрахунків основних показників обсягів виробництва продукції тваринництва у господарствах усіх категорій», затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №270 від 05 серпня 2008 року сільськогосподарські угіддя - земельні ділянки, які систематично використовуються для одержання сільськогосподарської продукції. До їхнього складу входять рілля (включаючи чисті пари), перелоги, багаторічні насадження, сіножаті та пасовища. Рілля - земельні ділянки, які систематично обробляються та використовуються під посіви сільськогосподарських культур, уключаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари, площі парників та теплиць. Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] тривалий час (більше двадцяти років) спільно користувалися спірною земельною ділянкою для проходу, проїзду до своїх садиб, про що підтвердили сторони та третя особа. Після передання в оренду для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка надалі використовується громадянкою [PERSON] як проїзд, прохід, про що свідчить забетонована двома смугами дорога та підтверджується фото №1,2,3 на а.с.204-206. Згідно листа Камянопотоківської сільської ради від 07 жовтня 2015 року спірна земельна ділянка є прямим під'їздом з [ADDRESS] до садиби громадянки [PERSON] (а.с.24). Отже, для відповідача при прийнятті оспорених рішень було очевидним, що вказана земельна ділянка не може використовуватися за своїм цільовим призначенням для одержання сільгосппродукції від ведення особистого селянського господарства, для систематичного обробітку та використання під посіви сільськогосподарських культур. Висновком сектору містобудування, архітектури та з питань надзвичайних ситуацій Кременчуцької райдержадміністрації від 25.06.2015 року було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 0,01 га при умові: використання земельної ділянки за цільовим призначенням; врахування інтересів і прав суміжних землекористувачів та дотримання правил добросусідства; правового обмеження - заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки; тільки за проектом землеустрою (а.с.193 на звороті). Погоджена площа земельної ділянки є меншою на 0,0042 га, ніж її затверджено сільською радою. Генеральним планом села Кам'яні Потоки спірна земельна ділянка віднесена до земель загального користування (проїзд), а тому передача її в оренду для ведення особистого селянського господарства є незаконною, чого відповідачем не було перевірено та залишено поза увагою при затвердженні проекту землеустрою. Відповідно до ч.13 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Таким чином прийнятим рішенням відповідача були порушені законні права та інтереси позивача [PERSON] на вільний доступ до власної земельної ділянки через існуючі бокові ворота №3 (а.с.73,74). Відтак і рішення сільської ради №10 від 30 вересня 2015 року має бути визнане недійсним та скасоване. Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до роз'яснення пункту 7 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, статтею 152 Земельного кодексу України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно пунктів "г", "д" ч.3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом п.10 ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частин 1,10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Позовні вимоги [PERSON] та їх обґрунтування з посиланням на встановлені факти та законодавство відповідачем та третьою особою не були спростовані. Оцінивши досліджені у справі докази відповідно до статті 212 ЦПК України та беручи до уваги встановлені факти, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] є законними та обґрунтованими належними доказами. За таких обставин суд постановляє рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, визнає недійсними та скасовує всі три оспорені рішення Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Відповідно до ч.1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 551 гривень 20 копійок (а.с.8). Тому суд стягує з відповідача Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь позивача [PERSON] судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved