Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

05.12.2013 року від ПАТ "Дельта Банк" до суду надійшла позовна заява до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовної заяви представник ПАТ "Дельта Банк" [PERSON] вказав, що 04.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11137164000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 56000 доларів США з розрахунку 13% річних на строк з 04.04.2007 року по 04.04.2018 року. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними за забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки №106335 від 04.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором №11137164000 від 04.04.2007 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Виконання позичальником зобовязань за цим договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного Іпотечного договору №б/н від 04.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], згідно з яким предметом іпотеки є квартира №156, що знаходиться в будинку №51, просп. 50-річчя ВЛКСМ в м. Харкові. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся належним в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 15.10.2013 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 615150,39 грн., з яких: тіло кредиту 379661,98 грн.; відсотки 235488,41 грн. В судовому засіданні представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, оскільки вважав, що на час звернення до суду з позовом позивач пропустив строки, передбачені ст.ст. 257 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не було предявлено позов до поручителя на протязі шести місяців від дня порушення прав позивача основним боржником. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 04.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11137164000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 56000 доларів США 00 центів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором. Вказана сума кредиту дорівнювала еквіваленту 282800 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Строк дії договору до 04.04.2018 року та процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 13% річних. /а.с. 6-11/ 04.04.2007 року на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №11137164000 від 04.04.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №106335, відповідно до умов якого [PERSON], як поручитель, взяла на себе обовязок відповідати за зобовязаннями [PERSON] За договором поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. /а.с. 16-17/ 04.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку Банку передане майно, належне [PERSON] на праві власності, а саме: трикімнатна квартира, що розташована за адресою: м. Харків, просп. 50-річчя ВЛКСМ[ADDRESS]. Згідно з умовами п. 2.1.1 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Згідно з умовами п. 2.1.2 Договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем та/або Боржником обовязків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем та/або Боржником цієї вимоги звернути стягнення на Предмет іпотеки. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними за забезпечувальними договорами. /а.с. 31-33/ Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідно до вищевказаних Договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Даними розрахунків, наданих позивачем, підтверджується, що станом на 15.10.2013 року сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 615150 грн. 39 коп., яка складається з: тіла кредиту 47499,21 доларів США, що в еквіваленті становить 379661,98 грн.; відсотків 29461,83 доларів США, що в еквіваленті становить 235488,41 грн. /а.с. 26/ Позивачем на адресу відповідачів 06.11.2013 року були направлені вимоги щодо усунення порушень, однак дані вимоги були проігноровані вказаними особами. /а.с. 27-30/ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідністю зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтями 572, 575 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, крім іншого, зазначається способ реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно будь-якій особі - покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Згідно з п. 42 Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Таким чином, позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням кредитного договорів, та наявності з боку відповідачів невиконаних зобов'язань за вказаним кредитним договором. Проте представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] заявив клопотання, в якому просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як убачається з Договору про надання споживчого кредиту №11137164000 від 04.04.2007р., згідно п.п. 11.1 Договору відповідно до ст. 525, 611 ЦК України Сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення з вимогою дострокового повернення кредиту і неусунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дня одержання вказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дня одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси без попереднього про це письмово повідомлення Банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Відповідно до п.п. 5.5. Договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього Договору. В судовому засідання представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] надав квитанції №№30, 31 від 28.12.2009р., згідно яких [PERSON] перерахував останній платіж на користь банку 15000 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11137164000. Жодних платежів [PERSON] в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором в подальшому не здійснювалося. Суд вважає, що саме з дати сплати останнього платежу по заборгованості за кредитним договором №11137164000 від 04.04.2007р. почали перебіг строки, передбачені ст.257 ЦК України. Судом, за клопотанням представників відповідачів, було оглянуто матеріали цивільної справи №2-5892/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та встановлене наступне. 13.05.2009р. АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 70567,62 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29.04.2009р. складає 543370,75 грн. АКІБ «УкрСиббанк» 30.06.2011р. було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11091836000 від 11.12.2006р. в сумі 28588,62 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення суду і заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №11137164000 від 04.04.2007р. в сумі 56540,10 доларів США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату постановлення рішення суду. 12.01.2012р. ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з заявою про заміну позивача по справі, оскільки ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк». Ухвалою суду від 16.02.2012р. було змінено позивача по справі. 31.05.2012р. позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду в звязку з повторною неявкою представника позивача. 04.03.2013р. представником ПАТ «Дельта Банк» було отримано копію ухвали від 31.05.2012р. про залишення позову без розгляду. Дана ухвала набрала законної сили на сторонами не оскаржувалася. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 3 п. 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Дані розяснення можуть застосовані до подібних правовідносин, які витікають з основного договору. Суд вважає, що в даному випадку, АКІБ «УкрСиббанк» предявивши позов фактично змінив строки виконання договору, тобто банком було застосовано право на дострокове повернення кредиту. Аналізуючи положення чинного Цивільного кодексу України суд вважає, що вимоги частини першої статті 265 ЦК України стосовно залишення судом позову без розгляду, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. ПАТ «Дельта Банк»до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Дельта Банк» звернувся лише у листопаді 2013 року, тобто з порушенням строків встановлених ст. 257 ЦК України. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як розяснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed