Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 27 серпня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року шлюб було розірвано та стягнуто з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття доньки, тобто до [INFO]. Відповідач долею доньки не цікавиться, з нею не спілкується, участі у вихованні та утриманні не приймає, аліменти на утримання доньки не платить. Має заборгованість по аліментах станом на 09.01.2018 року у розмірі 34341,50грн. Посилаючись на дані обставини, просила задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав, відносно його доньки. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 05.12.2017 року в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] та не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не подав відзив на позовну заяву у встановлені судом строки. Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації [PERSON], яка діяла на підставі довіреності№ 1587/1/15/01-37 від 20.06.2018 року, в судовому засіданні не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 847 ( а.с.6). Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року, шлюб розірваний та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття доньки, тобто до [INFO]. (а.с.7-8). Після розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання та проживають окремо. Однак, [PERSON] зазначені аліменти не сплачує, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 09.01.2018 року у розмірі 34341,50грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах (а.с.52). Відповідно до інформації наданої Адміністрацією Одеської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" №08-04-2750-2755-70К від 18.12.2017р., на ім'я гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. за період з 11.06.2017 року по 11.12.2017 року перекази в надходженні та видачі не значиться. ( а.с.50). Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач не допомагає матеріально забезпечувати доньку, тому всі витрати на виховання дитини несе позивачка. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З довідки про склад сім'ї від 29.01.2018 року №3, виданою житлово-будівельним кооперативом «Іллічівський-23», встановлено, що [PERSON] зі своєю неповнолітню донькою та своїми батьками проживають у квартирі, яка належить її батькам за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки №228 виданої Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла-садок» №228 комбінованого типу Одеської міської ради Одеської області від 21.11.2017 року, встановлено, що [PERSON], 2012 року народження відвідує Одеський Дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» № 228 комбінованого типу Одеської міської ради Одеської області ( а.с. 17,47). Відповідно до акту складаного вихователями [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що [PERSON], [INFO], відвідує дитячий заклад № 228 з вересня 2016 року і по цей час, за весь час приводить і забирає з дитсадка виключно мати, всі витрати на харчування сплачує мати, батько жодного разу не з'явився. (а.с.18,48). Згідно інформації № 01-03/3, виданої адміністрацією Комунальної установи "Дитяча міська поліклініка №6" Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради від 05.01.2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] знаходиться на обліку в КУ «ДМП№6» з народження, при проведенні профілактичних оглядів в поліклініці та відвідуванні малолітньої вдома з дитиною завжди була мати та бабуся. Батька дитини лікар та медична сестра не бачили. ( а.с.49). Згідно інформації відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 09.01.2018р. встановлено, що гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований з 22.08.2002 року за адресою: [ADDRESS].( а.с. 54,62). Відповідно до наданого акту служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 09.02.2018 року встановлено, що під час відвідування гр. [PERSON], [INFO], за місцем його реєстрації, вдома не було. Зі слів сусідки, гр. [PERSON], гр. [PERSON], [INFO], вживає алкогольні напої, постійно створює сварки та скандали.( а.с.60). Згідно характеристики наданою Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області від 09.02.2018 року, встановлено, що за час проживання в смт. Лиманське. зареєстрованих скарг або заяв на гр. [PERSON], [INFO], не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався. ( а.с.61) Факти ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] підтверджується також письмовими поясненнями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким достовірно відомо, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні його малолітньої доньки, життям її не цікавиться, вихованням її не займався і не займається, не піклується про фізичний і духовний її розвиток. ( а.с.44-46) Відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 583/01-Н від 12.06.2018 року служба у справах дітей Одеської міської ради, відповідно до проекту висновку від 20.03.2018 року за № 05/2279, вважає позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], доцільним ( а.с.36-39) Оскільки відповідач [PERSON] тривалий час не цікавиться життям доньки, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчанням та підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved