Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Макіївка Донецької області. При зверненні до Олександрівського районного у місті Запоріжжі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відсутність належно оформлених документів про смерть його матері унеможливлює реєстрацію смерті в установленому законом порядку, у зв`язку з цим він змушений звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту смерті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявник просив справу розглядати у його відсутність. За таких обставин, враховуючи положення ч.ч.1, 3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч.2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та рішенням народного суду Радянського району м. Макіївки від 28.04.1971 (а.с.9, 10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №269, у якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Макіївка Донецької області, причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність (а.с.4). Заявнику 12.10.2018 на тимчасово-окупованій території було видане свідоцтво про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.12). Згідно із довідкою від 26.02.2015 №2304006008 [PERSON] взято на облік як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. При зверненні заявником до Олександрівського районного у місті Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області йому було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані ним медичні документи видані на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.3). Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Макіївка Донецької області визнане тимчасово окупованою територією. Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Макіївка Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Враховуючи те, що смерть [PERSON] настала в м. Макіївка, на території якої, нині жодний орган державної влади України не працює, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Згідно з абз.3 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Таким чином, свідоцтво про смерть, суд приймає як доказ з урахуванням Закону № 2268-VIII, оскільки воно містить фактичні дані, які відповідно до ст. 76 ЦПК України підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON] , крім того, лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті також підтверджує факт смерті останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved