Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 30.07.2015 [PERSON] подала до ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" (далі - ТОВ"ФК"ЦФР") Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ"ФК"ЦФР" та Заяву №442814182 від 30.07.2015 на отримання кредиту від ТОВ"ФК"ЦФР", підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ"ФК"ЦФР" становлять кредитний договір між ТОВ "ФК"ЦФР" та Відповідачем, як позичальником, а також, що отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ"ФК"ЦФР". Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ"ФК"ЦФР" умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 26.06.2019 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і боржниками. Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та, відповідно, вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" (додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26.06.2019) ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 88440,76грн, з яких: 37102,32грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2545,56грн - сума заборгованості за відсотками; 28554,88грн - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 20238грн - сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2019 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ПФР» до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 88440,76грн, з яких: 37102,32грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2545,56грн - сума заборгованості за відсотками; 28554,88грн - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 20238грн - сума заборгованості за пенею, а також стягнути судові витрати. Представник позивача підтримав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, про що надав суду заяву, та у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Представник відповідача - адвокат Ковтун М.В. у судовому засіданні пояснив, що з позовом згоден частково, просив стягнути з відповідачки борг за кредитним договором лише в сумі 8809,37грн, надавши при цьому свій розрахунок заборгованості на вказану суму за три роки перед зверненням до суду, в іншій частині позову просив відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також зазначив, що умови отримання кредитів, де передбачений збільшений строк позовної давності, [PERSON] не підписувала, тому вони не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Надав заяву про застосування позовної давності. Крім того просив у задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) в сумі 28554,88грн відмовити, оскільки вважає, що умови кредитного договору в частині нарахування плати за управління кредитом є нікчемними. На підставі викладеного відповідач просив позов задовольнити частково та стягнути з відповідачки заборгованість лише в межах позовної давності в сумі 8809,37грн. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30.07.2015 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договіршляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», заяви №442814182 від 30.07.2015 з графіком платежів (а.с.7-8). Підписавши вказані заяви ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачка визначились з усіма істотними умовами кредитного договору, а саме: валютою рахунку - українська гривня; розміром кредиту 40476грн; річними процентами; строком кредитування; розміром пені; а також погодили розмір щомісячних платежів шляхом складання графіку платежів. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору (а.с.9). Відповідачка зобов`язалась здійснити повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі згідно графіку та у строки, передбачені умовами даного договору. Взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту відповідачка [PERSON] за договором від 30.07.2015 не виконує. Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням відповідачкою кредитного договору заборгованість останньої становить 88440,76грн, з яких: 37102,32грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2545,56грн - сума заборгованості за відсотками; 28554,88грн - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 20238грн - сума заборгованості за пенею (а.с.81-83). Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст. 525 - 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. За умовами кредитного договору від 30.07.2015 розмір кредиту становить 40476грн, розмір щомісячних платежів - 2154,62грн щомісяця (з яких 1065,81грн - це тіло кредиту та відсотки за користування кредитом) та 2154,31грн - останній платіж, дата платежу - останній день кожного місяця, строк кредиту - 48 місяців, розмір річних процентів - 11,99% від суми боргу за договором (а.с.7). Із встановлених обставин убачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 26.06.2019 між ТОВ «ФК «ЦФП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення прав вимоги №20190626, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 442814182 від 30.07.2015 було відступлено ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.19-22). Отже з наведеного вбачається, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки до нього перейшли права вимоги за кредитним договором 442814182 від 30.07.2015, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФП» та [PERSON] . Установлено, що позичальник в порушення умов кредитного договору належним чином не виконав свої договірні зобов`язання, у встановлені строки суму кредиту та відсотки за користування кредитом не повернув. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зважаючи на наведене, для обчислення початку перебігу позовної давності у спірних правовідносинах суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки умовами договору від 30.07.2015 та графіком погашення кредиту встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Із наявних у матеріалах справи доказів убачається, що відповідачка нерегулярно, з порушенням встановленого графіку платежів, здійснювала погашення кредиту, томуправо кредитора є порушеним з наступного дня, коли відповідачка не здійснила чергового платежу по кредиту згідно графіка. Згідно довідки - графіку руху коштів по кредиту [PERSON] у 2016 році погасила кредит лише тричі, а саме: 15.01.2016, 09.03.2016, 25.11.2016 (а.с.15-16, 82-83), однак до суду позивач звернувся 06.04.2020, тобто з порушенням строків позовної давності щодо чергових платежів, строк погашення яких був згідно графіка 29.02.2016, 30.03.2016, 04.05.2016, 30.05.2016, 30.06.2016, 01.08.2016, 30.08.2016, 30.09.2016, 31.10.2016, 30.11.2016, 30.12.2016. За таких обставин суд убачає всі підстави для застосування наслідків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась до 31.03.2017, у зв`язку з чим стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором в межах позовної давності за останніх три роки перед зверненням до суду, що охоплює період кредитного договору з 01.04.2017 по 30.07.2019. Однак слід перевірити наявність чи відсутність обставин переривання перебігу позовної давності. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За вказаною нормою права правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Наведена правова позиція сформульована у постанові ВСУ №6-2891цс16 від 08.11.2017. Також з урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що здійснюючи погашення щомісячних (періодичних) платежів у 2017-2018 роках, [PERSON] вчинила дії, що свідчать про визнання нею боргу. Навпаки, як убачається із довідки, наданої позивачем, позичальник здійснювала погашення кредиту, а не боргу. Тому такі дії відповідачки не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. За таких обставин суд дійшов висновку, що строк позовної давності не переривався, тому вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності та в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої до 30.04.2017, відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. При цьому безпідставиними є посилання позивача на п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ПФР», яким передбачено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років, з огляду на таке. Надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФП", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 30.07.2015 у вигляді заяв (а.с.6, 7), підписаних сторонами, не містить умов, якими збільшено строк позовної давності. Отже, як убачається з графіку повернення кредиту розмір заборгованості по кредиту за період з 01.04.2017 по 30.07.2019 становить 29842,37грн, яка складається із: 25916,14грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 3926,23грн - проценти за користування кредитом. Сплачено за указаний період в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом 21033грн. У зв`язку з чим з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 8809,37грн з розрахунку: 29842,37грн (до сплати згідно графіка) - 21033грн (сплачено в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків) = 8809,37грн. Також суд уважає, що вимоги позивача в частині стягнення щомісячних процентів (плати за управління кредитом) в сумі 28554,88грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на таке. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Встановлено, що Розділом 2 кредитного договору №442814182 «Умови надання кредиту» передбачено право банку нараховувати щомісячні проценти в розмірі 2,69% від суми кредиту (плата за управління кредитом). Як свідчить графік платежів сума щомісячних платежів за тілом кредиту та нарахованими річними відсотками становила 1065,81грн та була незмінною протягом всього графіку. При цьому сума щомісячних процентів згідно графіка становила 1088,81грн. Такий розмір щомісячних процентів 1088,81грн є більшим за суму щомісячних платежів з повернення тіла кредиту та відсотків 1065,81грн. Відповідно до положень абзацу другого частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статті 15 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Оскільки умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною, то визнання її недійсною в судовому порядку не потребується. Разом з тим, нікчемність цієї умови договору має правове значення при визначенні розміру кредитної заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитодавця. З огляду на викладені норми матеріального права суд приходить до висновку, що умови кредитного договору в частині нарахування кредитодавцем щомісячних процентів (плати за управління кредитом), є нікчемними. У зв`язку з чим у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідачки щомісячних процентів (плати за управління кредитом) в сумі 28554,88грн задоволенню не підлягають. Щодо вимог в частині стягнення пені в сумі 20238грн суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Згідно пункту першого частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, оскільки представник позивача подав заяву про застосування позовної давності та суд прийшов до висновку про застосування наслідків спливу позовної давності, тому суд уважає, що позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання за рік перед зверненням до суду. Однак як убачається з розрахунку заборгованості (а.с.81) позивачем нарахована пеня в сумі 20238грн за період з 01.20.2015 по 01.03.2017. Наведене свідчить про те, що за рік перед зверненням до суду позивачем пеня не нараховувалась. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 20238грн. Підсумовуючи все вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідачки підлягає заборгованість за кредитним договором за період з 01.04.2017 по 30.07.2019 в сумі 8809,37грн. У задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої до 30.04.2017, слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. У задоволенні вимог в частині стягнення щомісячних процентів (плати за управління кредитом) в сумі 28554,88 та пені в сумі 20238грн слід відмовити з указаних вище підстав. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимогст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 209,38грн з розрахунку: 8809,37грн х 2102грн / 88440,76грн = 209,38грн.

Outcome: partial