Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2341,53 гривень, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 37497,98 гривень, моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] з 17 квітня 2012 року перебував в трудових відносинах з [PERSON] гірничим технікумом ім. Є.Т. Абакумова обіймав посаду майстра виробничого навчання, з 2 липня 2012 року переведений на посаду інженера з охорони праці. З липня 2014 року заробітна плата позивачу не виплачується, розрахунок з ним за відпрацьований час не проведено. 22 вересня 2014 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням, але ні в день звільнення, ні в послідуючий час з ним не було проведено остаточного розрахунку, тобто йому була нарахована, але не виплачена заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку. Розмір нарахованої заробітної плати підтверджується довідкою Пенсійного фонду України, оскільки звернення позивача до відповідача з вимогою провести розрахунок та видати довідки про нарахування заробітної плати, останнім залишені поза увагою. Також, [PERSON] просить застосувати норми ч. 1 ст. 117 КЗпП України та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Крім того, позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, що виразилася в моральних стражданнях через неможливість отримати винагороду за свою працю протягом тривалого часу, він не мав можливості вільно розпоряджатися своєю зарплатою, що його морально принижувало. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачем [PERSON] гірничим технікумом ім. Є.Т. Абакумова у судове засідання не направлено представника, інформація про час і місце судових засідань розміщувалася на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет. Відповідачем заяву про розгляд справи у його відсутність суду не подано, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третьою особою без самостійних вимог Департаментом освіти та науки [PERSON] обласної державної адміністрації надіслано письмові заперечення по суті заявлених [PERSON] позовних вимог та клопотання проведення розгляду справи в відсутність їх представника. За позицією Департаменту освіти та науки [PERSON] обласної державної адміністрації, виплата позивачу заборгованості по заробітній платі та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не можлива, оскільки [PERSON] гірничий технікум ім. Є.Т. Абакумова розташований на території непідконтрольній органам державної влади, переміщення юридичної особи на контрольовану територію не здійснено, тому фінансування цієї установи, в тому числі і в частині виплати заробітної плати, тимчасово не здійснюється відповідно до Постанови КМ України № 595 від 7 листопада 2014 року "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям [PERSON] та Луганської областей". Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд проводить розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 17 квітня 2012 року [PERSON] прийнято на роботу до [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова. 22 вересня 2014 року трудові відносини сторін припинено, в порядку ст. 38 КЗпП України за власним бажанням позивача. Дані факти підтверджено копією трудової книжки позивача БТ-І № 0334174. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Судом встановлено, що [PERSON] працюючи в [PERSON] гірничому технікумі ім. Є.Т. Абакумова не отримував заробітну плату з липня 2014 року, однак її нарахування проводилося, що підтверджено довідкою Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Оскільки, в порушення наведених правових норм трудового законодавства, до теперішнього часу позивачем [PERSON] не отримано виниклу заборгованість по заробітній платі, та з ним не проведено повного розрахунку в звязку зі звільненням, - спірні відносини підлягають розгляду в судовому порядку. Відповідно до п. 27 Постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Позовні вимоги [PERSON] предявлено до [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова. Судом встановлено, що [PERSON] гірничий технікум ім. Є.Т. Абакумова є державним вищим навчальним закладом 1 рівня акредитації, отже є бюджетною установою, яка відповідно до п.п. 12 п. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України - є організацією, створеною у встановленому порядку, що повністю утримується за рахунок відповідного державного або місцевого бюджету і є прибутковою. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України". Постановою Правління Національного банку України від 06.08.2014 року № 466 "Про призупинення здійснення фінансових операцій" зобовязано банки України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Розпорядженням КМ України № 1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (з наступними змінами) такою територією є місто [PERSON]. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям [PERSON] та Луганської областей" з наступними змінами, надано розпорядження Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Цією ж постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям [PERSON] та Луганської областей, відповідно до п.п. 3, 4 якого заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи. Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради). Розпорядженням голови [PERSON] обласної державної адміністрації від 12 листопада 2014 року № 680 "Про організацію виконання постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595" керівників структурних підрозділів облдержадміністрації, які здійснюють управління майном, що перебуває у державній або спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходяться в управління обласної ради зобовязано вивчити питання щодо можливого переміщення підприємств, установ і організацій та у термін до 27 листопада 2014 року вжити заходи щодо їх переміщення з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють свої повноваження не в повному обсязі, або надати обґрунтовані пропозиції щодо доцільності їх подальшого існування; забезпечити внесення змін до штатних розписів, кошторисів, планів використання бюджетних коштів) та до статутів (інших установчих документів). Разом з тим, відповідно до безоплатного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична особа [PERSON] гірничий технікум ім. Є.Т. Абакумова не перебуває в статусі припинення (ліквідації), правонаступники відсутні; знаходиться за адресою: 83037, Донецька область, м. Донецьк, вул. Петровського, буд. 4; Міністерство освіти і науки України є засновником установи. Таким чином, [PERSON] гірничий технікум ім. Є.Т. Абакумова є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки, печатку, самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Відповідно до Положення про Департамент освіти і науки [PERSON] обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 18.03.2013 року № 121, департамент в межах своїх повноважень забезпечує розвиток системи освіти, здійснює контроль, координацію та управління навчальними закладами, які перебувають у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходяться в управлінні обласної ради і перебувають у безпосередньому підпорядкуванні, в тому числі і щодо витрачання бюджетних коштів освітніми установами, до яких відноситься [PERSON] гірничий технікум ім. Є.Т. Абакумова. З наведеного вбачається, що за виникненням між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] гірничим технікумом ім. Є.Т. Абакумова трудових відносин зобов'язання по оплаті праці, в тому числі і по проведенню розрахунку при звільненні, покладаються на роботодавця, а тому і роботодавець відповідно до вимог ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України повинен нести відповідальність за своєчасність виплати заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та порушення прав працівника на своєчасне отримання заробітної плати. Згідно за ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підставою для стягнення заборгованості по заробітній платі можуть бути дані про наявність такої заборгованості. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] неодноразово висунуто вимогу [PERSON] гірничому технікуму ім. Є.Т. Абакумова щодо проведення з ним грошового розрахунку за припиненням трудових відносин та надання довідки про розмір заборгованості з заробітної плати. Такі вимоги відповідачем проігноровано. Таким чином, до позовної заяви не приєднано довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи. Розрахунок суми заборгованості по заробітній платі з липня 2014 року до звільнення, тобто до 22 вересня 2014 року проведено [PERSON] на підставі довідки Пенсійного фонду України (індивідуальні відомості про застраховану особу) за відрахуванням утримань прибуткового податку та обовязкових платежів, - та такі дії позивача суд, в даному випадку, вважає правильними. Згідно зі ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Так, в п. 23 Постанови №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" Пленум Верховного Суду України розяснив, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Тому в разі порушення права на виплату грошової компенсації за невикористану відпустку працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення зазначеної компенсації як невідємної складової частини заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За підрахунками позивача [PERSON], проведеного на підставі довідки Пенсійного фонду України (індивідуальні відомості про застраховану особу), за відрахуванням утримань прибуткового податку та обовязкових платежів, з урахуванням ст.ст. 6 Закону України "Про відпустки", ст. 75 КЗпП України, Постанови КМ України від 8 лютого 1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" з [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова підлягає стягненню компенсацію за невикористану відпустку. Заперечень або зауважень щодо такого розрахунку не надано, тому суд приймає його за вірний. З урахуванням вказаного, суд приймає рішення щодо підставності та обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в заявленій сумі 2341,53 гривень. Суд також задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні з наступних підстав. Відповідно до розяснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Жодних пояснень щодо причин затримки проведення розрахунку з позивачем при звільненні відповідачем [PERSON] гірничим технікумом ім. Є.Т. Абакумова не надано, тому при ухваленні рішення по справі підлягає застосуванню правова норма ст. 117 КЗпП України. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37497,98 гривень позивачем правильно проведено згідно з вимогами п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 року з наступними змінами) за період з 22 вересня 2014 року до дати звернення до суду (яка визначена самим позивачем), тобто виходячи з нарахованої йому заробітної плати за липень, серпень 2014 року (відповідно до довідки Пенсійного фонду України (індивідуальні відомості про застраховану особу) за відрахуванням утримань прибуткового податку та обовязкових платежів) і кількості робочих днів за ці місяці та з урахуванням кількості днів затримки розрахунку. Приймаючи рішення про стягнення з [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпуску та середній заробіток за час затримки розрахунку, - суд звертає особливу увагу на те, що заробітна плата є майном в розумінні ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право заробляти собі на життя є невідємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 29 січня 2008 року №2-рп/2008). При цьому, Конституційний Суд України у абзаці 8 підпункту 2.1 пункту 6 мотивувальної частини рішення від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. З огляду на викладене, позивач має право на виплату роботодавцем, в особі [PERSON] гірничого технікуму ім. Є.Т. Абакумова всіх складових заробітної плати. З огляду на ці правові норми міжнародного та національного законодавства, суд вважає безпідставною позицію третьої особи по справі Департаменту освіти та науки [PERSON] обласної державної адміністрації щодо прямої залежності виплати позивачу заборгованості по заробітній платі від повернення міста [PERSON], на території якого розташовано [PERSON] гірничий технікум ім. Є.Т. Абакумова, під контроль органів державної влади згідно приписів постанови КМ України № 595 від 07.11.2014 року, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям [PERSON] та Луганської областей, та деякі умови такого фінансування. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, суд вказує наступне. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23 цс 12 , яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачем не проведено з позивачем належного розрахунку при звільненні, мається заборгованість по заробітній платі, яка станом на день постановлення судом рішення, не погашена, а тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України. При визначенні розміру моральної шкоди в сумі 500,00 гривень суд виходить з фактичних обставин справи, наданих позивачем, доказів і загальних засад цивільного судочинства принципів розумності, достатності та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. За статтею 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, [PERSON] в силу ст. п. ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати державного мито, тому судові витрати підлягають стягненню з в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України (ціна позову визначається у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою вимог) та п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у розмірі 1102,40 гривень. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial