Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом в якому просять суд визнати за ними в рівних частках, по 1/4 частці, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як колишнього члена КСП "Прогрес" на земельну частку (пай) КСП "Прогрес", загальною площею 8,31 в умовних кадастрових гектарах, за рахунок земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. 08.06.2021 змінивши предмет позову, просять визнати по 1/5 частці права на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» в порядку спадкування за законом після [PERSON] померлої [INFO] та по 1/4 частці права на 1/5 частки права на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , який прийняв, але не оформив право на земельну частку (пай) після [PERSON] . Позов обґрунтовують тим, що [INFO] померла їхня матір - [PERSON] . 03 березня 2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які являються спадкоємцями за законом першої черги, було подано до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес», після смерті матері - [PERSON] . Проте, цього ж дня, державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес». 22 березня 2021 року представником по довіреності [PERSON] , який також являється спадкоємцем за законом першої черги, було подано до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес», після смерті матері - [PERSON] ..Однак, цього ж дня, державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області було винесено постанову № 471/02- 31 від 22.03.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес». Таким чином, через відсутність правовстановлюючого документу, а саме сертифікату про право на земельну частку (пай) КСП «Прогрес», виданого на ім`я [PERSON] , у спадкоємців за законом першої черги : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , існують перешкоди у реалізації законного права на спадщину, яка відкрилася після смерті матері. Позивачі в судове засідання не з`явились. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, справу розглядати за їх відсутності, про що зазначили окремим пунктом в позовній заяві. Представник Золочівської селищної ради у судове засідання також не з`явився, у письмовому відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачі просять визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) КСП «Прогрес» після померлої матері, яка була членом КСП «Прогрес» та була включена до списку громадян, що додається до державного акту. Спадкодавець [PERSON] за життя не набула права на земельну частку (пай), сертифікат на її ім`я не виготовлявся, державний акт не видавався,права на земельну частку (пай) не мала, а до списку була включена помилково а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивачами пропушений строк звернення до суду з вимогою про визнання права на земельну частку (пай), клопотання про поновлення пропущеного строку заявлено не було. Представник СТОВ «Прогрес» в судове засідання не з`явився, надіслав листа. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Громадянка [PERSON] була членом КСП «Прогрес» та була включена до списку громадян помилково, так як рішення протоколу зборів уповноважених членів КСП «Прогресс» та коллективного договору на отримання права на земельну частку (пай) мали право член КСП «Прогрес», які відпрацювали мінімум вихододнів, а саме для жінок - 240 днів. У відповіді на відзив позивачі просять відхилити заперечення Золочівської селищної ради в повному обсязі у зв`язку з їх необгрунтованістю та невмотивованістю. У випадку необхідності просили поновити строки позовної давності. Позовні вимоги задовольнити повністю. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого в м. Харків, Палацем новонароджених [INFO] , актовий запис № 3761. У родині [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого в м. Харків, Палацем новонароджених [INFO] , актовий запис № 3761. [INFO] у родині [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом РАЦС м. Харкова 01.07.1983, актовий запис № 469. У родині [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Палацем новонароджених в м. Харкові 27.06.1985, актовий запис № 5828. 29 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу зазначено - [PERSON] . [INFO] у віці 50 років померла [PERSON] , про що 17 липня 2002 року виконавчим комітетом Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області було складено актовий запис № 22, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть. Згідно довідки № 132 від 26.03.2021, наданої Одноробівським Першим старостинським округом, про те, що перед смертю та протягом шести місяців і з часу смерті [PERSON] разом з нею в будинку за адресою: [ADDRESS] проживали її счоловік- [PERSON] та її діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] належне їй майно перейшло до її спадкоємців -чоловіка та дітей. [INFO] у віці 61 рік помер [PERSON] , про що Одноробівською Першою сільською радою Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 17 та видано відповідне свідоцтво № [NUMBER] . 19.02.2020 із заявою до Золочівської державної нотаріальної контори звернувся за довіреністю Ільченко Сергій Леонідович та було заведено спадкову справу № 50/2020. Як вбачається з належним чином завіреної копії спадкової справи № 29/2020, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 19.04.2021 Золочівською державною нотаріальної конторою Харківської області, 11.02.2020 заведена спадкова справа № 29/2020, після померлого [INFO] [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом по ј на земельну ділянку площею 7,4456 га, кадастровий номер 6322684400:02:001:0309 Постановами № 832 від 03.03.2021 та № 482 від 22.03.2021 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/4 частці кожному на 1/5 частку права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» в умовних кадастрових гектарах без виначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) після померлого [INFO] [PERSON] , що належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] спадкоємцем після якої на вказану частку був її чоловік- [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Постановами № 381 від 03.03.2021 та 471 від 22.03.2021 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» в мовних кадастрових гектарах без виначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) після померлої [INFO] [PERSON] . Як встановлено в суді, [PERSON] в 1990 році була прийнята на роботу та в члени колгоспу «Дружба народів». 15.01.1991 рішенням загальних зборів колгосп «Дружба народів» було реорганізовано шляхом поділу в колгосп «Прогрес». У зв`язку з цим, [PERSON] було переведено на постійну роботу в колгосп «Прогрес». 15.06.1994 колгосп «Прогрес» було перетворено в КСП «Прогрес» [PERSON] як працівник та учасник колгоспу, набула членства в КСП «Прогрес». Станом на 23.04.1996 [PERSON] перебувала в трудових відносинах і була повноправним членом КСП «Прогрес». Була звільнена в 1998 році. Відповідно до листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру № 1/363-21 від 16.03.2021 [PERSON] , включена до списку осіб членів КСП «Прогрес», який додається до державного акту на право колективної власності на землю серія ХР № 13-00-000537 за номером 60. Сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Прогрес» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я [PERSON] не виготовлявся, Державний акт не виготовлявся. Площа земельної частки (паю) земель колективної власності КСП «Прогрес» становить 8,31 умовних кадастрових гектарах її вартість станом на 01.01.2021 становить 330372,028 грн. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). У відповідності до ст.10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Стаття 19 Земельного Кодексу України перелічує категорії земель. 1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 2. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Стаття 12 Земельного Кодексу України перелічує повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин Так до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Стаття 25 того ж кодексу передбачає, приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій 1. При приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). 2. Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. 3. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. 4. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). 5. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). 6. Громадянам України із числа депортованих осіб, які поселилися в сільській місцевості, державою забезпечується безкоштовна передача у власність землі сільськогосподарського призначення в розмірі земельного паю, визначеного для цієї місцевості, за рахунок земель запасу та резервного фонду в разі їх наявності. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 206 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд доходить висновку, що спадкодавець [PERSON] до розпаювання земель колективної власності працювала в КСП «Прогрес» і лишилася його членом відповідно до додаткового списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю та на момент передачі землі у колективну власність у 1996 році та видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000537 від 23.04.1996 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 6, внесена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 8,31 умовних кадастрових гектарів з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В силу ст.550 ЦК УРСР, якщо спадкоємець в установлений ст.549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно за наявності інших спадкоємців і спору між ними (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 р. (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції). Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється в момент її смерті, відповідно на її ім`я не може бути виданий правовстановлюючий докумен Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До складу спадщини [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай), площею 8,31 в умовних кадастрових гектарах, із земель колективної власності КСП «Прогрес». [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прийняли спадщину по 1/5 після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживали разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину після її смерті відсутні. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі 1/5 частина на спірне право на земельну частку (пай). Його діти як спадкоємиць першої черги за законом в порядку ст.ст. 1267, 1268, 1269,1270 ЦК України прийняли спадщину після смерті батька, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. За таких обставин, суд доходить висновку, що до позивачів перейшло право власності на вказане право на земельну частку (пай) розміром 8,31 в умовних кадастрових гектарах в КСП «Прогрес» Золочівського району Харківської області,по ј частині, що належало їх померлій матері [PERSON] та по ј частині частці кожному на 1/5 (одну п`яту) частку права на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Прогрес" в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), після померлого [INFO] [PERSON] , що належала [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем після якої на вказану частку був її чоловік - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Outcome: approved