Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09 січня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №66/2008-МКР, у відповідності до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000,00 грн. для задоволення споживчих потреб [PERSON] в строк по 05 липня 2009 року, і який зобов'язався повернути їх позивачу зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 22% річних. Для забезпечення виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] по даному кредитному договору між позивачем та відповідачем [PERSON] 09 січня 2008 року укладено договір поруки, згідно умов якого відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором щодо здійснення щомісячного погашення заборгованості не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, а тому просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що строк повернення кредиту було встановлено по 05 липня 2009 року, отже строк позовної давності по 05 липня 2012 року, і саме до цього часу банк мав звернутись до суду, натомість позивач звернувся з такими вимогами до суду 16 червня 2014 року, а тому просить застосувати наслідки спливу позовної давності щодо стягнення заборгованості. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити посилаючись на те, що з договору поруки укладеного між ним та позивачем 09 січня 2008 року, вбачається, що в даному договорі не встановлено строку, після якого порука припиняється, а оскільки у кредитному договорі укладеному між позивачем та [PERSON] не встановлено строку припинення поруки, то вважає, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В поданій до суду заяві просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні у зв'язку із спливом строків позовної давності, наслідки якого просить застосувати щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні у зв'язку із спливом строків позовної давності, наслідки якого просить застосувати щодо стягнення з нього заборгованості відповідно до умов договору поруки. Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. 09 січня 2008 року між ПАТ КБ "Надра" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 66/2008-МКР, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачеві кредит в сумі 12000,00 грн. на споживчі потреби (.а.с.12). Відповідно до п.1.3 даного кредитного договору кредит надається строком по 05 липня 2009 року включно, зі сплатою відсотків з розрахунку 22% річних, що обчислюються виходячи з 360 днів у році. Відповідно до п.1.2.2. у випадку прострочення виконання зобов'язання у строк відповідно до графіку повернення кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом або його частини у розмірі 44% річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці. Згідно графіку погашення кредиту та сплати відсотків до договору № 66/2008-МКР від 09.01.2008 року, банком розраховано суми платежів, які необхідно сплатити відповідачу [PERSON] за розрахунковий період з 09 січня 2008 року по 05 липня 2009 року ( а.с.13). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві [PERSON] кредит у сумі 12000,00 грн., про що свідчить заява на видачу готівки № 1 від 09 січня 2008 року ( а.с.11). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором станом на 14 квітня 2014 року в сумі 44 341,50 коп., яка складається з: основної суми (тіла) кредиту -10 786,81; заборгованості по відсотках - 29 685,74 грн.; пені за несвоєчасно погашені відсотки -370,23 грн.; пені за несвоєчасно погашений кредит - 1 475,10 грн.; штрафу за порушення строків повернення кредиту та відсотків - 2 023,63 грн. (а.с.5) Згідно з вказаним розрахунком заборгованості та відповідно до встановленої графіком повернення кредиту дати платежів, відповідач [PERSON] став порушувати графік внесення щомісячних платежів з 05 лютого 2008 року, внісши тільки частину щомісячного платежу в сумі 206,05 грн. для погашення кредиту, а після цього перестав виконувати зобов»язання. Пунктом 4.1.5 кредитного договору № 66/2008-МКР від 09.01.2008 року встановлено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно з графіком за будь-який період, а також у випадку порушення заставодавцем будь-якої умови договору застави. Банк має право достроково витребувати наданий позичальнику кредит, в тому числі, звернути стягнення на заставлене майно. Про дострокове витребування кредиту банк письмово сповіщає позичальника. Згідно п.6.1.4. кредитного договору у випадку, передбаченому п.4.1.5 цього договору позичальник зобов'язується достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки, в тому числі за рахунок заставленого майна. Претензія про погашення заборгованості за договором кредиту була направлена позивачем позичальнику [PERSON] 26.05.2014 року за вих. № 12/3/1/18-1971. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ст.ст.25, 258 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Про те, що боржник [PERSON] перестав належним чином виконувати зобов»язання, позивачу стало відомо 05.02.2008 року, і саме з наступного дня після цієї дати почався перебіг строків позовної давності для виконання щомісячних зобов»язань, який для сплати боргу та відсотків сплив 06.02.2011 року, для сплати пені та штрафу сплив 06.02.2009 року. Відповідно до п.7ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитору забороняється вимагати повернення кредиту від споживача строк давності, якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку. Вищенаведені обставини дають підстави для висновку, що звернувшись з позовом до суду 16 червня 2014 року, позивач пропустив строки як спеціальної, так і загальної позовної давності, у межах якої він міг звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права і, зважаючи на те, що про застосування наслідків спливу позовної давності було заявлено відповідачем [PERSON], то у задоволенні позовних вимог пред»явлених до нього, слід відмовити за спливом позовної давності. Доказів про переривання перебігу позовної давності, а саме, вчинення відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, або поважності причин пропущення позовної давності, позивачем суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктами 3.1, 3.2 договору поруки від 09 січня 2008 року встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості встановлену на момент подання позову (пред'явлення вимоги про оплату), у відповідності до ст.554 ЦК України. Днем виникнення зобов'язання поручителя погасити заборгованість позичальника вважається день закінчення строку надання кредиту, або день коли у кредитора виникає право вимагати дострокового повернення кредиту ( а.с.13). Щодо стягнення суми заборгованості з поручителя [PERSON], то в судовому засіданні встановлено, що договір поруки містить положення про те, що договір діє до повного виконанням позичальником або поручителем забезпеченого ним зобов'язання, що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, тому в даному випадку є підстави для застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 1.3 кредитного договору № 66/2008-МКО від 09.01.2008 року встановлено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05 липня 2009 року. Позивач звернувся з позовом до суду 16 червня 2014 року. Оскільки позивач у встановлений строк не пред'явив вимогу до поручителя, а саме протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 05 липня 2009 року по 06 січня 2010 року, порука є припиненою, тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості з поручителя є безпідставною. Пред'явлення вимоги до поручителя шляхом направлення претензії від 26 травня 2014 року (а.с.16) також здійснена позивачем поза межами шестимісячного терміну від дня настання строку виконання основного зобов'язання, коли така вимога може бути пред'явлена. Дана обставина свідчить про припинення поруки та відсутність правових підстав для покладення на поручителя відповідальності за порушення кредитного зобов»язання боржником. З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення боргу з поручителя [PERSON], а тому у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed