Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

20 квітня 2021 заявник звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документ. В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт належності йому, [PERSON] , трудової книжки № [NUMBER] , виданої 15.02.1978 року (а.с.4). Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у вересні 2020 року йому виповнилось 60 років, і він звернувся до самарського районного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро з метою оформлення пенсії за віком. Йому надали перелік документів, які необхідно зібрати для пенсії. Але коли він зібрав всі можливі довідки, то йому було відмовлено в прийомі документів через те, що на першій сторінці трудової книжки , виданої 15.02.1978 року, в написанні прізвища « [PERSON] » присутнє виправлення, а саме наведена літера «м». Коли з`явилось таке наведення невідомо. З 1978 року заявник змінив близько п`ятнадцяти місць роботи і у жодного роботодавця не виникало питань щодо належності трудової книжки саме йому і щодо виправлення (наведення) у його прізвищі. Крім того сторінка 41 трудової книжки містить заповнену титульну сторінку українською мовою, де прізвище заповнено без виправлень, але робітники Пенсійного фонду всі рівно відмовляють у прийомі документів для оформлення пенсії. Так як дане виправлення позбавляє заявника можливості реалізувати своє право на соціальну захищенність зі сторони держави Україна у вигляді призначення пенсії при виповненні відповідного віку, він звертається до суду з заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки, виданої 15.02.1978 року(а.с. 2-4). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2021 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 14). 31 червня 2021 року до суду поштою надійшли пояснення представника Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпровській області, в якому зазначається, що при призначенні пенсії Управління керується «Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005. Вимоги, встановлені цим "Порядком" є безумовними для Управління та регламентують процедуру встановлення на підставі поданих особою документів права на призначення відповідного виду пенсії. Відповідно, підставою для призначення будь-якої пенсії, окрім визначеного нормами матеріального закону права на таку пенсію (матеріальна складова), є виконання вимог "Порядку", тобто подання документів, які підтверджують право особи на пенсію, визначене нормою матеріального закону (процесуальна складова). Таким чином існує порядок реалізації права особи на пенсію, який є обов`язковим як для такої особи, так і для суб`єкта владних повноважень, який відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення пенсії. Виконання вимог такого порядку суб`єктом владних повноважень є його обов`язком в контексті ч. 2 ст. 19 Конституції України та не може вважатися порушенням прав особи. За правилами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно із пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Пунктом 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 передбачено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа та інші документи даній особі може бути встановлено у судовому порядку (а.с.25-27). В судовому засіданні заявник подану заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпровській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява заявника підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 11.01.2021 року, [INFO] народився [PERSON] (запис № 19600903-04431). З довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Самарському районі м. Дніпропетровська від 20.03.1998 року вбачається, що [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата занесення до Державного реєсту фізичних осіб - 25.02.1998 року. Як вбачається з посвідчення водія серії [NUMBER] , виданого 13.06.2013 року відділом РЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] отримав категорії А1, А, В1, В, С1, С, D1, D (а.с. 11). З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 02.3-13/88 від 14.01.2021 року, за відомостями ВФВРТГ ДАПДП ДМР Самарського району, [PERSON] , [INFO] , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19600903-04431, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 14.01.2021 року по теперішній час (а.с.12). З відповіді Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вбачається, що після розгляду наданих [PERSON] документів, визначено загальний страховий стаж 10 років 3 місяці 16 днів (зарахованих по 22.12.2011). При розрахунку страхового стажу до уваги не взято трудову книжку серії [NUMBER] від 15.02.1978, оскільки на титульному аркуші документу у написанні прізвища є виправлення, що суперечить вимогам діючої на той час Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 №162 (а.с. 30). Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Аналізуючи вище викладене з урахуванням вивчених письмових матеріалів справи суд приходить до висновку, що видана [PERSON] , [INFO] , трудова книжка серії [NUMBER] , видана 15.02.1978 року, належить [PERSON] . З огляду на вищевикладене, враховуючи, що метою заявника є правомірний намір для того щоб Пенсійним фондом останньому було нараховано пенсію, суд пригодить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved