Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.04.2008 року у розмірі 26 128, 36 грн. та судовий збір в сумі 2 102, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21.04.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору від 21.04.2008 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 28.07.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 26128,36 грн., а саме: 1354,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20693,87 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 3822,21 грн. - нарахована пеня; 257,42 грн. - нарахована комісія. 04.01.2021 року [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить застосувати строк позовної давності. В обґрунтування відзиву посилається на те, що строк загальної позовної давності складає 3 роки. Кінцевим строком дії картки є 31.03.2012, тож позивач мав право звернутись до суду за захистом свої прав ще з 01.04.2012 року. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником цього зобов`язання. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній раз відповідач [PERSON] здійснив погашення заборгованості 06.06.2011 року, та в подальшому ніяких операцій по отриманню кредитних коштів та погашенню кредитної заборгованості відповідач не проводив. Однак, позивач звернувся до суду лише 24.09.2020 року після закінчення строку позовної давності. В зв`язку з тим, що позовна давність до основної вимоги про сплату заборгованості спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткових вимог про стягнення з відповідача відсотків, штрафу, пені. 15.02.2021 року представником відповідача до суду подані пояснення по справі, в яких він посилається на те, що 28.03.2018 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок щодо виплати неустойки після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання зобов`язання. Тож, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач вимагає стягнути суми пені у розмірі 3822,21 грн. та нарахованих відсотків у розмірі 20693,87 грн. Кінцевою датою строку дії кредитної картки є 31.03.2012 року, та відповідно нарахування позивачем пені та відсотків після спливу строку дії картки є незаконним. Щодо вимог про стягнення пені та відсотків, які нараховані у строк дії картки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки пропущено строк позовної давності. 15.02.2021 року представником позивача до суду подано заперечення на відзив. В обґрунтування заперечень зазначає, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, анкетою-заявою не передбачено порядок погашення заборгованості, то виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора. Банк звернувся до суду з позовом 28.09.2020 року, та саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту та відсотки за користування ним з моменту встановлення банком такої вимоги про виконання зобов`язань. До звернення банку до суду з позовом до боржника перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не починався. Враховуючи заяву про застосування строків позовної давності, вважає, що з відповідача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 1354,86 грн. та проценти за користування кредитом у межах строку позовної давності з 28.09.2017 року по 28.07.2020 року у розмірі 1113,04 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.02.2021 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, в наданих до суду запереченнях на відзив просив розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника - адвоката Фадєєва О.П. надійшла заява, в якій він просить проводити судове засідання без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 21.04.2008 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". Згідно заяви відповідач висловив свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У відповідності до умов договору від 21.04.2008 року [PERSON] отримав кредит, який в подальшому було збільшено до 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування. Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана [PERSON] , сторонами погоджено, що базова % ставка в місяць складає 1,9%, розмір щомісячних платежів складає 7% заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до довідки, виданої банком, картка видана 31.03.2008 року [PERSON] зі строком дії до 03/12. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 28.07.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 26128,36 грн., а саме: 1354,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20693,87 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 3822,21 грн. - нарахована пеня; 257,42 грн. - нарахована комісія. Згідно з наданою банком випискою за договором станом на 28.07.2020 року, на картковий рахунок 30.03.2020 року надійшла сума погашення боргу за наданим кредитом у розмірі 517,79 грн. Погашення кредитної заборгованості 30.03.2020 року було здійснено безпосередньо [PERSON] , який здійснив розпорядження про переказ коштів з сервісу "Скарбничка" на картковий рахунок. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 21.04.2008 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, який в подальшому було збільшено до 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив. Позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість за кредитним договором станом на 28.07.2020 року, а саме: 1354,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20693,87 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 3822,21 грн. - нарахована пеня; 257,42 грн. - нарахована комісія. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки строк дії картки визначено до останнього дня 03/12, суд зазначає, що з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування банком процентів, пені та комісії за користування кредитом за період з 01.04.2012 року по 28.07.2020 року є безпідставним, а тому відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині. Відносно пред`явлених до стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, пені та комісії, нарахованих банком в межах дії договору (станом на 31.03.2012 року) суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 637/105/17 (провадження № 61-28440св18). Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта». Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що вказує у відзиві на позовну заяву та поясненнях. З цим позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, пенею та комісією АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду 24.09.2020 року. Згідно з наданою банком випискою за договором станом на 28.07.2021 року, погашення кредитної заборгованості було здійснено безпосередньо [PERSON] 30.03.2020 року шляхом переказу коштів з призначенням платежу "Погашение задолжености клиента 15883758 пополнение карточного счета" з сервісу "Скарбничка" на картковий рахунок, що призвело до переривання строку позовної давності. З огляду на викладене, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими. З розрахунку заборгованості за договором від 21.04.2008 вбачається, що в межах строку дії кредитного договору станом на 31.03.2012 року (дату закінчення строку дії карткового рахунку) заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 262,68 грн., заборгованість по пені 240 грн., та заборгованість по комісії складає 135,50грн., які є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 1993,04 грн. (1354,86 грн. тіло кредиту + 262,68 грн. проценти + 240 грн. пеня + 135,50 грн. комісія). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 1,56%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 160,38 грн. (2102 грн.*7,63/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial