Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі ПАТ "СК "Українська страхова група" звернулося в суд з даним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зазначили, що 07 серпня 2013 року між ПАТ "СК "Українська страхова група" та ТОВ "УніКредит Лізинг" укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-01/3995, предметом якого є страхування транспортного засобу "Lexus" номерний знак [NUMBER]. 22 жовтня 2013 року на автодорозі Виступовичі-Житомир відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Lexus" номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Hyundai" номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.04.2014 року винуватим в даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON], який порушив п.2.3 Б, 10.1, 14.2 ПДР України. Після цього страхувальник звернувся до ПАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав усі необхідні документи. А позивачем на підставі "Звіту" № 27/13 від 30.10.2013 року та "Звіту" № 3812 від 25.12.2013 року складено страховий акт КА-4294 від 15.01.2014 року та розрахунок суми страхового відшкодування до нього. Згідно розрахунку загальна сума страхового відшкодування становить 215128 грн. 60 коп. Згідно довідки № 9288159 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу винної сторони "Hyundai" номерний знак [NUMBER] застраховано у ПрАТ "СГ "ТАС" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/9337092, за умовами якого розмір ліміту за заподіяння шкоди майну становить - 50000 грн., а розмір франшизи - 510 грн. Тому сума, яку не покриває поліс становить 165638 грн. 60 коп. 02 липня 2014 року ПАТ "СК "Українська страхова група" на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування шкоди № 7538/1941УСГ, на яку отримано адвокатський запит, на виконання вимог якого направлено лист № 2138/1941УСГ від 08.07.2015 року з доданими документами, на який жодної відповіді отримано не було. Вважають, що на підставі чинного законодавства відповідач повинен їм відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просили суд стягнути з відповідача на їх користь 165638 грн. 60 коп. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 2484 грн. 58 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не зявився і теж надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову та показав суду, що позивач не навів доказів того, що страхувальником було внесено платіж при укладенні договору страхування. Додаток № 28-0101-01/3995 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 01.02.2012 року, згідно з яким страхувальник в особі ТОВ "УніКредит Лізинг", як власник транспортного засобу "Lexus" номерний знак [NUMBER], застрахував свій транспортний засіб, не має юридичного значення та є нікчемним, не підтверджує обов'язковість його виконання та не породжує для відповідача наслідків по суброгації страхових виплат. Тим не менше відповідач за вказаних обставин просить стягнути з відповідача сплачені ним кошти мотивуючи це тим, що вигодонабувач за вказаним додатком до договору страхування застрахував свою майнову та цивільну відповідальність. На підтвердження цього у матеріалах справи є довідка про дорожньо-транспортну пригоду №9288159 від 28.10.2013 року, яка складена Черняхівським РВ УМВС України в Житомирській області та якою стверджено, що транспортний засіб "Lexus" номерний знак [NUMBER] є незастрахованим та нього відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат "Зелена карта". Також за централізованою базою даних МТСБУ відсутні відомості про статус полісу страховика, що видав поліс за транспортним засобом за параметрами "Lexus" номерний знак [NUMBER] станом на момент вчинення ДТП. Вказаний додаток до Генерального договору страхування, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, є невід'ємною частиною самого Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія, що укладений між тим самим сторонами та одного і того ж транспортного засобу від 01.02.2012 року №28-0101-01. Тобто додаткова угода укладається лише при наявності і дійсності відповідного Генерального договору. З самого Генерального договору №28-0101-01 слідує, що він укладений 01.02.2012 року зі строком його дії по 24.00 годину 31.01.2013 року. При цьому згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9288159 від 28.10.2013 року та згідно вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.04.2014 року дорожньо-транспортна пригода, як страховий випадок, відбулася 22.10.2013 року. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Судом досліджувались усі надані сторонами докази та витребувані на їхню вимогу. Вислухавши показання сторони відповідача та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 жовтня 2013 року на автодорозі Виступовичі-Житомир відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Lexus" номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу "Hyundai" номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідача у справі). За вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.04.2014 року винуватим в даній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON], який порушив п.2.3 Б, 10.1, 14.2 Правил дорожнього руху України (а.с.10). Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди спричинено матеріальну шкоду майну страхувальника, яка становить 215128 грн. 60 коп. і це визначено на підставі "Звіту" № 27/13 від 30.10.2013 року та "Звіту" № 3812 від 25.12.2013 року, про що є страховий акт КА-4294 від 15.01.2014 року та розрахунок суми страхового відшкодування до нього (а.с.13-63). Після цього страхувальнику за його заявою ПАТ "СК "Українська страхова група" здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 215128 грн. 60 коп. (а.с.64, 65). Дані обставини встановлені та ніким не оспорюються. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. А за приписами ст.993 Цивільного кодексу України і ст.27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тоді як згідно ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.10 Цивільного процесуального кодексу України - "Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом." За правилами ч.2 ст.27 Цивільного процесуального кодексу України - "Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться\~- до початку розгляду справи по суті." Так і на підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - "Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях." Отже аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов є безпідставним. Свій висновок суд мотивує наступним. Наданий позивачем до позову на підтвердження своїх вимог "Додаток № 28-0101-01/3995 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0101-01 від 01.02.2012 р. (далі Договір страхування)" від 07.08.2013 року (а.с.5), суд вважає нікчемним. Адже цей Додаток являється невід'ємною частиною самого "Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами (далі Договір страхування)" № 28-0101-01 від 01.02.2012 року, який укладено між тими самими сторонами та одного і того ж транспортного засобу. Тобто додаткова угода укладається лише при наявності і дійсності відповідного Генерального договору. З цього Генерального договору № 28-0101-01 вбачається, що він укладений 01.02.2012 року зі строком його дії по 24.00 годину 31.01.2013 року. З довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9288159 від 28.10.2013 року складеної Черняхівським РВ УМВС України в Житомирській області та згідно вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.04.2014 року дорожньо-транспортна пригода, як страховий випадок, відбулась 22.10.2013 року. Тому суд вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода настала після закінчення строку дії Генерального договору № 28-0101-01 не являється страховим випадком. І при цьому суд вважає, що Додаток № 28-0101-01/3995 до Генерального договору укладений вже після закінчення терміну дії Генерального договору - 07.08.2013 року. З Генерального договору вбачається, що такий Додаток міг бути укладений лише до закінчення 24.00 години 31.01.2013 року та в ніякому разі не 07.08.2013 року. Також з п.10 цього Генерального договору вбачається, що строк дії конкретного Додатку визначається в самому Додатку. Це означає, що Додаток не набирає чинності раніше дати його укладання, а якщо строк дії Додатку виходить за межі дії строку дії Генерального договору автоматично подовжується до моменту закінчення строку дії відповідного Додатку. Отже з цього слідує, що якби сторони уклали Додаток до закінчення 24.00 години 31.01.2013 року, то дія Генерального договору страхування була б пролонгована на строк дії вказаному в Додатку і він в такому випадку був би чинним. Оскільки цей Додаток укладений після закінчення строку дії Генерального договору, то суд вважає, що він являється нікчемним і таким, як укладений з порушенням норм самого Генерального договору та діючого законодавства. Крім того відповідно до п.20.1 Генерального договору страхування, всі зміни до цього договору (Додатку до Договору) оформляються в письмовій формі, як додаткові Договори до цього Договору (Додатку до Договору) і є його невід'ємною частиною. У п.20.2 Генерального договору, дія Договору (Додатку до Договору) припиняється також у випадку: закінчення строку (терміну) дії Договору (відповідного Додатку до Договору); несплати Страхувальником страхової премії. Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", а саме: п.11 визначено - "За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювана шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду; п.16 визначено - "Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів." Тому суд приймає до уваги те, що відповідачем [PERSON] на відшкодування майнової та моральної школи внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водію [PERSON] у присутності свідків сплачено 12000 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на жовтень місяць 2013 року становило 95880 грн. При вирішенні даного спору суд вважає, що у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В даному випадку з Генерального договору вбачається, що він втратив свою чинність ще за довго до настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому втрачено право передачі страхувальником своїх прав страховикові на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації та на підставі ст.993 Цивільного кодексу України, яка не може бути застосована за вказаних обставин. Статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією, а при суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає та відбувається заміна кредитора, тобто страхувальник передає своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, що передбачено вищенаведеними нормами законодавства. Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому Верховний Суд України визначив, що якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому. Розглядаючи такі справи, суди мають встановлювати не лише факти здійснення виплати страхового відшкодування, але й те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб. За цими правилами страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Поняття "договір страхування" закріплено в Цивільному кодексі України, зокрема у ст.979 та у Законі України "Про страхування", де у ст.16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У ст.18 Закону України "Про страхування" визначено розмежування поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Тому суд вважає, що у даному спорі моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся. Стосовно моменту набрання чинності договором страхування, тобто здійснення першого платежу, слід враховувати, що коли він здійснюється готівкою, то цей факт має підтверджуватися видачею встановленого законодавством розрахункового документа - квитанції, касового чека тощо. При сплаті першого платежу у безготівковій формі договір набирає чинності з дати надходження коштів на рахунок страховика, якщо сторони не домовилися про інше в договорі. Оскільки позивачем не надано доказів того, що страхувальником було внесено платіж при укладенні договору страхування, тому й позов суд вважає безпідставним. Отже на підставі викладеного вище, в сукупності з поясненнями сторін і зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, які надані сторонами, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed