Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, вихідної допомоги у розмірі 3-х середніх заробітків, вихідну допомогу у сумі 103 454,87 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2\~468,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення положень ст. 116 КЗпП України не виплатив позивачу в день його звільнення належних йому сум у розмірі 103 454,87 грн., яка складається з нарахованої заробітної плати за період з вересня 2017 року по липень 2018 року та вихідної допомоги в розмірі трьох середніх заробітків, за що він має понести відповідальність передбачену ст. 117 КЗпП України у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Позивачем було направлено до суду уточнений розрахунок суми, що підлягає стягненню на її користь на день розгляду справи, в якому вона зазначила, що всього підлягає стягненню сума у розмірі 133\~538,16 грн., яка складається невиплаченої суми заробітної плати і вихідна допомога у розмірі 97\~972,03 грн. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 35\~566,13 грн. Представник відповідача надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що ПАТ "Запоріжжяобленерго" знаходиться в складному фінансовому становищі, яке виникло внаслідок встановлення НКРЕКП для відповідача у період лютий 2015 року - грудень 2016 року нульового алгоритму відрахування коштів на поточні рахунки ПАТ "Запоріжжяобленерго, встановлення щодобових додаткових відрахувань коштів з поточних рахунків ПАТ "Запоріжжяобленерго" у 2017 року та 2018 року та боргів споживачів на електричну енергію, що перешкоджає виконанню підприємством свого обовязку із виплати заробітної плати. Зазначив, що розмір стягуваної суми середнього заробітку має бути зменшений на суму обовязкових платежів, утримуваних з позивача при виплаті заробітної плати, а саме: ПДФО - 18%, військовий збір 1,5 % та розрахований у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до довідки про невиплачену зарплату ПАТ "Запоріжжяобленерго" розмір заборгованості із заробітної плати позивача з вересня 2017 року по липень 2018 року станом на 22.08.2018 року складає 97 972,03 грн, проти розміру заборгованості із заробітної плати не заперечує. З урахуванням викладеного, просив відмовити в задоволенні позову повністю. У доповненні до відзиву вказав, що розрахунок середнього заробітку складений позивачем не відповідає правилам такого розрахунку, оскільки позивачем за період з 31.07.2018 року по 03.10.2018 року нараховано 65 днів затримки розрахунку замість 45 робочих днів., отже сума середнього заробітку позивачки за час затримки становить 30\~897,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 06.09.2018 року, яке відкладалось через необхідність витребування доказів. Учасники справи в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] за наказом № 2269к від 19.07.2007 року була прийнята на роботу до ВАТ "Запоріжжяобленерго" на посаду інженера другої категорії у виробничо-технічну службу, групу з перспективного розвитку мереж, наказом № 2105-к від 18.07.2013 року переведена на посаду інженера другої категорії в групу підготовки технічних умов відділу перспективного розвитку та впровадження нової техніки та технологій, наказом № 1212-к від 20.04.2015 року переведена на посаду провідного інженера відділу перспективного впровадження нової техніки та технологій, та 31.07.2018 року звільнена за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору згідно наказу № 3168-к від 31.07.2018 року, що підтверджується записами трудової книжки (а.с.7-8). Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні [PERSON] нараховано заробітну плату у сумі 103 454,87 грн., яка складається з заробітної плати за фактично відпрацьований час у місяці звільнення в сумі 22 768,96 грн., вихідної допомоги у сумі 43 255,80 грн. та заборгованості із заробітної плати за період вересень 2017 року - липень 2018 року в сумі 51 184,04 грн., утримано 12 934,55 грн. Грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки склала 819,38 грн. Згідно довідки про невиплачену заробітну плату, відповідач станом на 22.08.2018 року має перед позивачем заборгованість із заробітної плати за період вересень 2017 року - липень 2018 року в сумі 97 972,03 грн. (а.с.21). Розмір середньоденного заробітку позивачки становить 686,60 грн., що підтверджується довідкою про середній заробіток за період травень 2018 року червень 2018 року (а.с.38). Відповідно до ст.ст.47,\~115,\~116\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості\~у виборі\~професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.21, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 233\~КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від політики НКРЕКП щодо встановлення відсотків відрахувань на поточні рахунки відповідача та сум додаткових щодобових утримань коштів з цих рахунків, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. За таких вищенаведених підстав, оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачена належна йому заробітна плата, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати у розмірі 97 972,03 грн. (без урахування податків та інших обовязкових платежів). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу і з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум по день постановлення рішення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до пунктів 2, 5, 8 розділу IV Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день прийняття рішення судом, суд враховує, що позивач був звільнений 31.07.2018 року, тобто в день, коли він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у звязку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку. З урахуванням вищевикладеного, оскільки загальна кількість робочих днів за період невиплаченої заробітної плати за період з 01.08.2018 року по 03.10.2018 року становить 45 робочі дні, виходячи із розрахунку середнього заробітку за останні два календарні місяці роботи в розмірі 686,60 грн. за день (14 358,27 грн. (заробітна плата за травень 2018 року) + 13 792,25 грн. (заробітна плата за червень 2018 року) / 41 дні (21+20 робочих днів у розрахунковому періоді), загальна сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з позивачем при її звільненні складає 30 897,00 грн. (45*686,60 грн.). Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 30 897,00 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп., від сплати якого позивачка була звільнена при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial