Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON]П.В.Ф. звернувся в суд з позовом до ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" про визнання недійсним договору №3372 від 19.10.2016 року, визнання недійсною угоди №3372 від 19.10.2016 року, зазначаючи, що при укладенні зазначених договорів його введено в оману та при цьому порушено вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". Одночасно, просить стягнути з відповідача на свою користь 50000 грн., сплачених для придбання трактора. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в удове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. За заявою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що в жовтні 2016 року позивач мав намір придбати трактор та у зв'язку з цим звернувся до представництва відповідача в м.Луцьку, де представник ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" запевнив його про можливість придбання трактора, зазначивши, шо він знаходиться в м.Києві і для доставки трактора в м.Рівне [PERSON] мав сплатити авансовий платіж в розмірі 50000 грн. У зв'язку з цим між ними було укладено договір №3372 від 19.10.2016 року "Про надання послуг із оформлення Договору та включення Клієнтів до Фінансової Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" та угода №3372 від 19.10.2016 року про надання послуг, спрямованих на отримання позики. Зазначили, що позивач з умовами договору ознайомлений не був, оскільки текст договору був надрукований малим шрифтом, а позивач із-за слабкого зору не зміг його прочитати та підписав договір і угоду, які не відповідали попереднім домовленостям між ними. Пояснили, що позивач перерахував на рахунок відповідача 50000 грн. авансового платежу, виконавши зі своєї сторони домовленість між ними, а відповідач трактор йому не поставив. Звернувшись до відповідача позивач отримав роз'яснення про те, що для отримання трактора він повинен внести кошти для придбання страховки, що здалося позивачу підозрілим, оскільки попередньо про необхідність придбання страховки та внесення додаткових коштів його не повідомляли. Ознайомившись в подальшому з умовами договору та угоди, які ним оспорюються, позивач дізнався, що вказані документи не містять домовленостей про те, що предметом правочинів є трактор, а за умовами договорів він має отримати позику і сплачені ним кошти є адміністративними витратами для укладення в подальшому угоди №3372, предметом якої є надання відповідачем системи послуг, спрямованих на отримання позики на умовах фінансової пропозиції та надання інформаційно-консультаційних, довідкових послуг. Вважають, що оспорювані договір та угода є такими, що укладені внаслідок обману зі сторони продавця транспортного засобу та під впливом помилки покупця щодо правової природи правочину і його дійсного змісту. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню та при цьому виходить з вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача з метою купівлі трактора та його запевнили в можливості укладення договору купівлі-продажу трактора та спонукали сплатити авансовий платіж розміром 50000 грн. Водночас, 19 жовтня 2017 року між позивачем і відповідачем було укладено договір №3372 "Про надання послуг із оформлення Договору та включення Клієнтів до Фінансової Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" за умовами якого ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" зобовязалося забезпечити оформлення Угоди про участь в Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" між ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" та [PERSON], а також надавати інформаційно-консультаційні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі [PERSON] в Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ". Відповідно до п.2.1 зазначеного договору, оплата послуг за договором визначається у розмірі 50% від суми позики, сплачується шляхом перерахування 100% попередньої оплати одночасно з підписанням даного договору і становить 25000 грн. 19 жовтня 2017 року між позивачем і відповідачем було укладено угоду №3372 за умовами якої ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" зобовязалося надати [PERSON] систему послуг, спрямованих на надання йому позики на умовах фінансової Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ". Відповідно до квитанції банку №0.0.637100927.1 від 19.10.2016 року №0.0.637091431.1 від 20.10.2016 року, №0.0.638163029.1 від 21.10.2016 року, №0.0.638987029.1 від 21.10.2016 року встановлено, що на виконання умов договору №3372 "Про надання послуг із оформлення Договору та включення Клієнтів до Фінансової Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" та угоди № 3372 позивач сплатив ТзОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" грошові кошти в загальній сумі 50000 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до пункту 11-1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити в тому числі інформацію про основні властивості продукції, дату її виготовлення, умови зберігання, гарантійні зобов'язання виробника, правила та умови ефективного використання продукції, інформацію про строк придатності товару та дії споживача після закінчення строку служб товару, данні про найменування та місцезнаходження виробника та інформацію про підприємство, яке здійснює функції з прийняття претензій від споживача та проведення ремонту і технічного обслуговування. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем щодо [PERSON] не було дотримано вимог Закону України "Про захист прав споживачів" в цій частині. Суд вважає, що відповідач, запропонувавши [PERSON], який звернувся до нього з метою укладення договору купівлі-продажу трактора, укласти договір №3372 "Про надання послуг із оформлення Договору та включення Клієнтів до Фінансової Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" за умовами якого ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" зобовязалося забезпечити оформлення Угоди про участь в Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" між ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" та [PERSON], а також надавати інформаційно-консультаційні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі [PERSON] в Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ", та укласти угоду №3372 за умовами якої ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" зобовязалося надати [PERSON] систему послуг, спрямованих на надання йому позики на умовах фінансової Пропозиції "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ", а також додатки №1 та №2 до вказаної угоду, ввів його в оману щодо кінцевої мети зазначених угод, які не були направлені на укладення між сторонами договору купівлі-продажу трактора, чого прагнув позивач у справі, звернувшись до ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ". Таким чином, відповідачем було порушено ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для свідомого вибору. Частиною 6 зазначеної статті визначено, що правочини, вчинені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, з ТОВ "ЛАЙЕНС ІНВЕСТМЕНТ" на користь [PERSON] слід стягнути 50000 грн., сплачених ним в рахунок платежів за придбання трактора. При цьому, суд виходить і з того, що згідно вимог статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Слід відмітити, що наведений у частині третій цієї статті перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Суд вважає, що в умови оспорюваних договору та угоди включені несправедливі умови, які полягають в тому, що в них встановлені жорсткі обов'язки споживача, тоді як надання послуги виконавцем обумовлене лише власним його розсудом, а також наданням виконавцю можливості не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі його відмови укласти або виконати договір без встановлення права споживача отримати відповідну компенсацію від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. На підставі ст.203, 215, 216 ЦК України, ст.4, 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.15, 18, 19 Закону україни "Про захист прав споживачів"

Outcome: approved