Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

до Воловецького районного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа в порядку окремого провадження за заявою [PERSON] , заінтересована особа - Воловецька державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення належності правовстановлюючих документів: Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІІ-ЗК №012742, виданого Верб?язькою сільською радою 20.08.2002 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №296 та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.07.1960 року [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви заявник покликається на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка за життя склала заповіт на ім`я заявника. Так, 17.09.2004 року [PERSON] складений заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Верб?язької сільської ради Голянич Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №66. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] на випадок свої смерті зробила розпорядження, що все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] , заявник подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно з архівною довідкою баба заявника народилась [INFO] та у графі батько запис не вказаний. До складу спадщини померлої [PERSON] входить право власності на землю. Право власності на землю у [PERSON] виникло на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІІ-ЗК №012742, виданого Верб?язькою сільською радою 20.08.2002 року, однак при видачі даного Державного акту зроблено помилку та записано її побатькові як " [PERSON] ". Крім цього, у свідоцтві про одруження баба заявника також зазначена як " [PERSON] ". Дані розбіжності в документах не дають змоги заявнику оформити спадщину. Зважаючи на вищевикладене, просить заяву задоволити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, заяву просить задовольнити частково тільки в частині встановлення належності [PERSON] правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІІ-ЗК №012742, виданого Верб?язькою сільською радою 20.08.2002 року. Представник заінтересованої особи Воловецької державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, проти встановлення факту, що має юридичне значення не заперечила. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із вимогами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.02.2016 року [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №3. Відповідно до заповіту 17.09.2004 року [PERSON] на випадок свої смерті зробила розпорядження, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Згідно Архівної довідки №Б-1106/01-17 від 23.09.2020 року [PERSON] народилася [INFO] , батько не вказаний. 20.08.2002 року [PERSON] ?язькою сільською радою народних депутатів видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІІ-ЗК №012742, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,718 га, що розташована на території с. Верб?яж Верб?язької сільської ради, який зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №296, однак в даному документі [PERSON] помилково вказана побатькові як " [PERSON] ". Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази, суд приходить до висновку, що матеріалами справи достатньо стверджується той факт, що при видачі Державного акту на право власності на землю допущено технічну помилку. Такі розбіжності при написані персональних даних в документах спадкодавця, створили заявнику перешкоди у прийняті спадщини за заповітом, тому встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить йому в подальшому реалізувати своє право на прийняття спадщини. З наведених міркувань та

Outcome: approved