Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

07.07.2017 позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» через представника Соловйову Тетяну Анатоліївну звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить звільнити з-під арештів квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які накладені ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2011 у справі №2-3422/11 та постановою про відкриття виконавчого провадження, ВП 27400760, 06.07.2011 (реєстраційний номер обтяження: 11383906) Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.04.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11149960000. Зазначено, що у забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 27.04.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] , її майновими поручителями: [PERSON] і [PERSON] (Іпотекодержавці) був укладений договір іпотеки № 53653, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилався на те, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Позивач вказав, що 10.05.2017, йому, при зверненні до нотаріуса, стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2011 у справі №2-3422/11 накладено арешт. Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86645925 від 10.05.2017, йому стало відомо про те, що постановою про відкриття виконавчого провадження, ВП 27400760, 06.07.2011 (реєстраційний номер обтяження: 11383906) Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, було накладено арешт на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що існування вказаних арештів порушує його права та законні інтереси як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а тому просить позов задовольнити. 07.07.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А.. Ухвалою судді від 12.07.2017 відкрито провадження у справі. 02.04.2019 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 20.01.2009 Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-4081-1/08 за позовом АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Даним рішенням позов АКІБ «УкрСиббанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 27.04.2005 №11149960000 в загальному розмірі 38 0746,79 грн. Рішення набрало законної сили та було звернуте до виконання. Зазначено, що постановою державного виконавця від 25.04.2014 виконавчий документ про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АКІБ "УкрСиббанк" повернутий стягувачу та повторно до виконання не пред`являвся. Посилався на те, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» як клієнтом та ТОВ «Кей-Колект» як фактором укладено договір факторингу №1, за яким ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язався передати у власність ТОВ «Кей-Колект», а останнє прийняти права вимоги обсяг яких станом на дату укладання договору визначені у додатку 1 до нього. Також згідно п.п. 3.1,3.2 вказаного договору погоджено, що права вимоги переходять від клієнта до фактора у дату відступлення, після чого фактор одержує право вимагати від боржників і гарантів виконання зобов`язань за первинними договорами і договорами забезпечення. Відступлення прав вимоги засвідчується складанням сторонами акту приймання-передачі прав вимоги за формою згідно з додатком 2 до договору. Виходячи з наведених умов договору слідує, що відступлення кредитором ПАТ «УкрСиббанк» своїх прав вимоги новому кредитору ТОВ «Кей-Колект» відбувається в дату підписання акту приймання-передачі, форма якого визначена в додатку №2 до договору факторингу, однак ,як вбачається з вищезазначеного позову, акту прийму-передачі прав вимоги за кредитним договором від 27.04.2005 №11149960000 до нього не додано. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором від 27.04.2005 року №11149960000, то, на переконання [PERSON] , останнім не доведено факт заміни кредитора у зобов`язанні. До такого ж висновку прийшов Солом`янський районний суд м. Києва в ухвал від 15.10.2014 у справі №760/17504/14-ц, відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження. Таким чином, вважає, що оскільки позивач не довів факт заміни кредитора у зобов`язанні (кредитному договорі від 27.04.2005 №11149960000), то відповідно він не набув прав заставодержателя(АКІБ "УкрСиббак"), і його права накладеним арештом не порушені. Крім того, зазначено, що ТОВ «Кей-Колект» вимог щодо визнання за ним права власності на предмет іпотеки або задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не заявляло та відповідних обставин суду не доводило, а накладення судом арешту на майно відповідачів не порушує пріоритетного нрава іпотеко держателя ( ПАТ «УкрСиббанк») на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна. Також вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що накладення арешту за ухвалою суду порушує права позивача як іпотекодержателя, оскільки перешкоджає зверненню стягнення на заставлене майно, шляхом набуття права власності на нього, а оскільки ТзОВ «Кей-Колект» не приймало участі у справі, в якій було вжито заходи забезпечення позову, то не має можливості завернутись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову чи скасувати їх будь-яким іншим чином, посилаючись на те, що позивач не скористався право апеляційного оскарження ухвали про забезпечення позову. 22.04.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує на те, що у відзиві на позовну заяву, відповідач посилаючись на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15.10.2014 по справі №760/17504/14-ц (2-4081-1/08) стверджує, що оскільки ТОВ «Кей-Колект» при розгляді його заяви про заміну сторони виконавчого провадження не довів заміни кредитора у зобов`язанні, то відповідно і не набуло прав iпотекодержателя. Позивач не погоджується з зазначеною позицією сторони відповідача, посилаючись на те, що в позовній заяві вказувалося, що 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.B., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 за реєстровим № 5207-5208, згідно яких право вимоги за Кредитним договором № 11149960000 та Договором іпотеки №53653 від 27.04.2007р. перейшло до ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ». Станом на дату подання даної відповіді на відзив немає жодного судового рішення, яким би відступлення права вимоги за вищевказаними договорами були б визнані недійсними, тому, на переконання позивача, він є належним іпотекодержателем. Крім того, посилався на те, що згідно норм ЗУ «Про іпотеку» та ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», він наділений правом на звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідачі, їх представники та третя особа в судове засідання не з`явилися, про місце та час судового засідання повідомлялися, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Від відповідача [PERSON] надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у її відсутність та її представника. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов наступного виснвоку. Судом встановлено, що 27.04.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11149960000, в якості забезпечення належного виконання зобов`язання якого, 27.04.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] , її майновими поручителями: [PERSON] і [PERSON] (Іпотекодержавці) був укладений договір іпотеки № 53653, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги за зобов`язаннями, в тому числі і за договором іпотеки, який був укладений у якості забезпечення зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 11149960000 від 27.04.2007. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 86645925 від 10.05.2017, на 1/3 частини квартири, що належить [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2011 у справі №2-3422/11, реєстраційний номер обтяження: 11354018, а також арешт на вищезазначене майно був накладений відповідно до постанови Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №27400760 від 06.07.2011, реєстраційний номер обтяження: 11383906. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №760/17504/14-ц за заявою ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторонни виконавчого провадження у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа від 05.03.2009 №2-4081-1/08 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості на суму 380 746,79 грн. на користь ПАТ «УкрСиббанк», було відмовлено у задоволенні вказаної заяви ТОВ «Кей-Колект». З вказаної ухвали вбачається, що 20.01.2009 Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-4081-1/08 за позовом АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Даним рішенням позов АКІБ «УкрСиббанк» задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 27.04.2005 № 11149960000 в загальному розмірі 380746,79 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.06.2017 у справі №760/9483/17 відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-3422/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В ухвалі зазначено, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором похики, в рамках якої ухвалою суду від 21.06.2011 забезпечено позов шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Заочним рішенням від 21.06.2011 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 86645925 від 10.05.2017, арешт на майно був накладений саме в цій справі. Так, ТОВ «Кей-Колект», звертаючись до суду із позовними вимогами про зняття арештів, посилається на те, що зазначені арешти порушують його права як іпотекодержателя на задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки, на що суд зазначає наступне. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що діями відповідачів порушуються права позивача, як власника будівлі, направлені на створення безпечних умов проживання в належному йому на праві власності гуртожитку, а тому вимоги позивача, направлені на їх захист, суд вважає обгрунтованими. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві та в запереченні на відповідь на відзив, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 55 Конституції України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-зп від 25 грудня 1997 року ( у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України ) права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Змістовний аналіз положень ст. 155 ЦПК України, яка регламентує процедуру скасування заходів забезпечення позову, свідчить про те, що із відповідною заявою може звернутися виключно особа, яка приймала участь у конкретній справі, в рамках якої таке забезпечення і було застосовано. Аналогічну позицію висловив і ВССУ в постанові №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про знття арешту з майна", згідно п. 9 якої заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і/або про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). У рішенні суду про визнання права власності на майно і/або про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК). За змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбаченого право іпотекодержателя на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності окремого договору про задоволення вимог або застереження, що міститься в іпотечному договорі та прирівнюється до окремого договору. З аналізу даної статті випливає, що наявний арешт на іпотечному майні фактично не дає іпотекодержателю скористатись своїм правом на позасудове врегулювання, гарантоване законодавством. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Дане застереження міститься в п. 4.3 Іпотечного договору. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека, буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову. Враховуючи наведене вище та положення закону, судом встановлено, що позивач має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Судом встановлено, що накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно ухвалою суду порушує права позивача як іпотекодержателя, оскільки перешкоджає зверненню стягнення на заставлене майно, шляхом набуття права власності на нього. Статтями 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, за яких державний виконавець своєю постановою знімає арешти, накладені на майно боржника, зокрема арешти знімаються у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Так, відповідач, [PERSON] , заперечуючи проти зазначеного позову, посилається, зокрема на те, що позивач не довів факт заміни кредитора у зобов`язанні, що встановлено ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №760/17504/14-ц, тому і відповідно не набув прав заставодержателя, у зв`язку з чим, на її переконання, і права позивача не порушені, з чим суд не погоджується з огляду на наступне. Вирішальним, на думку суду, в цьому випадку є не факт відмови у заміні сторони виконавчого провадження, а чинні, укладені 12.12.2011 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчені Саєнко Е.B., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 за реєстровими № 5207 та №5208, згідно яких право вимоги за Кредитним договором № 11149960000 та Договором іпотеки №53653 від 27.04.2007 перейшло до ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ». Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що права позивача на реалізацію майна порушені наявним арештом, вважає обґрунтованими позовні вимоги та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору. Суд,

Outcome: approved