Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 23.12.1968 року по 05.04.2007 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 23.06.2010 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. Висновком МСЕК від 27.02.2008 році йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, в зв`язку з професійним захворюванням. При черговому повторному переогляді 05.01.2012 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ група інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, біль у грудній клітці, приступи задухи до 2-3 разів на добу, кашель з відходженням в`язкого, слизово-гнойного харкотиння, іноді-сухий, приступоподібний кашель, загальну слабкість, пітливість.У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 146\~055 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3900 грн. Ухвалою від 16 серпня 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 06 вересня 2019 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи\~у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 18.09.2019 року залишено без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, вказані обставини не підтверджені належними доказами. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, під час укладання трудового договору при прийнятті на роботу позивач повідомлений під особистий розпис з умовами праці, наявністю шкідливих та небезпечних виробничих факторів та їх наслідки для здоров`я. Відповідач в свою чергу не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв та не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача.Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Заявлений розмір моральної шкоди - 146\~055 грн., за умови встановлення позивачу 30 % втрати професійної працездатності безпідставно завищений та і достатній мірі не обґрунтований. Вимоги простягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню в тому обсязі, який позивачем заявлений, оскільки загальна вартість робіт є безпідставно завищеною та невиправданою. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2\~ЦПК Українифіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] В [PERSON] працював на підприємстві відповідача протягом 27 років та 10 місяців, а саме: з23.12.1968 року по 04.01.1976 року працював на посаді водія по вивезенню гірничої маси з кар`єра, з 17.07.1979року по 12.10.1979 року, 01.07.1980 року по 01.09.1980 року, 14.11.2000 року по 01.04.2001 року працював помічником машиніста екскаватора в кар`єріз 12.12.1983 року по 14.02.1998 рік працював начальником бурової дільниців Криворізькому центральному збагачувального комбінаті, з 01.04.2001 року по 05.04.2007 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування ВАТ"Центральний гірничозбагачувальний комбінат", правонаступником яких є ПрАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", звільнився у зв`язку звиходом на пенсію за\~ст. 38 КЗпП України\~( копія трудової книжки а.с.18-21). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини, протокол № 2857 позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), загострення середнього ступеню важкості. ЛН першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 27.02.2008 рокупозивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, в зв`язку з професійним захворюванням. При черговому повторному переогляді 05.01.2012 року встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково ( а.с.6,7). 26.12.2007 року ВАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", правонаступником якого є ПрАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат",було складено Акт №14 розслідування професійного захворювання позивача [PERSON] , у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: багаторічнапраця в умовах запиленості повітря робочої зони: пил з вмістом вільного SIO2 від 10% до 70% в концентрації від 3,1 мг/м3 до 10.8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.Згідно п. 19 вказаного акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво Глеюватського кар`єру ВАТ «Центральний ГЗК» під час праці [PERSON] порушення ст.. 153 КЗпП України, ст.. 13 Закону України «Про охорону праці». ( а.с.4-5). Статтею 3 Конституції Українипередбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті46 Конституції Українипередбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,що склавсяміж сторонами,суд виходитьіз законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 2008 році, а саме ст.12З акону України« Про охорону праці», згідно якої відшкодування моральної\~шкоди провадиться\~власником,\~якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до\~моральної\~втрати потерпілого,\~порушення\~його нормальних\~життєвих зв`язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~\~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 30 % втрати працездатності та ІІІ гр.інвалідності безстроково в 2012 році, а саме норм ст.ст.153,237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~статті 153КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 30% та ІІІ гр.. інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, біль у грудній клітці, приступи задухи до 2-3 разів на добу, кашель з відходженням в`язкого, слизово-гнойного харкотиння, іноді-сухий, приступоподібний кашель, загальну слабкість, пітливість. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди,суд виходить із засад розумності,виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди"№ 4 від 31.03.1995року з подальшими змінами,яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 45000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 146\~055 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положеньст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. За правилами\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Як вбачається з наданих позивачем доказів, 26.07.2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 25), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг, а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3900 грн. (а.с.27). Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає необґрунтованими вимоги в частині стягнення 1200 грн., пов`язаних з представленням інтересів позивача в суді, оскільки справа розглядається без участі сторін і вказана послуга фактично позивачу не надавалась. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на надану професійну правничу допомогу в сумі 2700 грн. (3900грн.-1200грн.).

Outcome: partial