Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Сафір Ф.О. 23.11.2017 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з [PERSON] заборгованості в сумі 15999,44 грн., що складається з боргу за кредитом у розмірі 428,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11191,18 грн., заборгованості по комісії та пені у розмірі 3380 грн., штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 749,97 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що останньою в порушення умов кредитного договору не в повній мірі виконано особисті зобов'язання щодо здійснення щомісячних платежів за укладеною між сторонами анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.10.2008 року, за умовами якої відповідач отримала кредитну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних, з 20.10.2008 року у розмірі 36,00%, з 01.01.2013 року по 31.08.2014 в розмірі 30,00%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 року в розмірі 43,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" за належним викликом в судове засідання не з'явився, при цьому попередньо подав до суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутність не врежимі відео конференції та в якій підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував щодо винесення рішення при заочному розгляді справи. 01.06.2018 від відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду телефонограму відповідно до якої просила відкласти судове засідання по сімейним обставинам. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 07.12.2016 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду на 13.01.2017 року. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 13.01.2018 року було відкладено розгляд справи на 07.02.2017 року у зв'язку із першою неявкою в судове засідання відповідача, повідомленої належним чином про час та місце розгляду справи. 07.02.2017 року судове засідання відкладено на 07.032018 року за клопотанням відповідача для отримання правової допомоги. 07.03.2018 року відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду телефонограму, в якій просила відкласти судове засідання в зв'язку з хворобою дитини. 07.03.2018 ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України розгляд справи відкладено на 11.04.2017 року. 11.04.2017 року відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача пояснив, що представлений позивачем розахунок обов'язкових платежів відповідача [PERSON] із повернення тіла кредиту та відсоткіів за користування кредитом є незрозумілим, тому вважає за необхідне, щоб представник позивача роз'яснив питання нарахування відсотків та неустойки. Окрім того, заявив про застосування позовної давності щодо спірних правовідносин. Відповідач надала суду довідку про хворобу дитини, копію свідоцтва про свій шлюб та про народження дітей (а.с.46-50). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 11.04.2017 року за клопотанням сторони відповідача розгляд справи відкладено на 19.05.2017 року із визначенням необхідності надання особистих пояснень представником позивача по суті заявлених позовних вимог. 19.05.2018 ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду розгляд справи відкладено на 20.07.2017 року за клопотанням представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції із Самарським районним судом м. Дніпропетровська. 20.07.2017 року ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 20.07.2017 року розгляд справи відкладено на 16.08.2017 року у зв'язку з клопотанням представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи. 16.08.2017 року ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду розгляд справи відкладено на 03.10.2017 року у зв'язку з неможливістю проведення судового засідання в режимі відео конференції у зв'язку з технічними причинами Самарського районного суду м. Дніпропетровська та клопотання представника відповідача та відповідача. 03.10.2017 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого на лікарняному, розгляд справи відкладено на 06.12.2017 року. 06.12.2017 року ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду року розгляд справи відкладено на 26.01.2018 року у зв'язку з неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зв'язку з технічними несправностями мережі Інтернет Самарського районного суду м. Дніпропетровська. 26.01.2018 ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду вирішено продовжити розгляд в порядку загального позовного провадження. Судовий розгляд відкладено на 12.04.2018 року у зв'язку з неможливістю проведення судового засідання в режимі відео- конференції. 12.04.2018 року ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду розгляд справи відкладено на 01.06.2018 у зв'язку з відсутністю Інтернет-зв'язку з Кіровським районним судом м. Дніпропетровськ Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 01.06.2018 року у зв'язку з повторною неявкою відповідача вирішено здійснювати заочний розгляд справи на підставі положень ст.280-281 ЦПК України, так як згідно вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За вказаного неприбуття сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, що відповідає положенням ст.223, 247 ЦПК України. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.26,30) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Так, в судовому засіданні установлено, що 20.10.2008 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ "Приватбанк", підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно чого позивачем їй оформлено кредитну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с.6), відповідно до Тарифів обслуговування якої відповідач отримала кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних, з 20.10.2008 року у розмірі 36,00%, з 01.01.2013 року по 31.08.2014 в розмірі 30,00%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 року в розмірі 43,20% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. З представленого позивачем розрахунку (а.с.4,5) вбачається, що відповідачем [PERSON] в порушення особистих зобов'язань не у повній мірі здійснювались платежі за кредитним договором від 20.10.2008 року, оскільки за нею станом на 31.10.2016 року рахується заборгованість в межах заявлених позовних вимог на суму 15999,474 грн., яка складається з боргу за кредитом у розмірі 428,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11191,18 грн., заборгованості по комісії та пені у розмірі 3380,00 грн., штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 749,97 грн. (процентна складова). Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-12) позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) позичальник зобов'язується оплатити винагороду банку. Відповідно до вимог п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не спростовуються та не суперечать один одному. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У багатьох рішеннях проти України Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) встановив порушення ст.6 Конвенції саме в аспекті порушення розумних строків судового розгляду. Так, у справі "Смірнова проти України" (рішення від 08.11.2005 року) ЄСПЛ дійшов висновку, що порушення розумного строку розгляду справи відбулося в тому числи з тієї причини, що національний суд не вжив заходів щодо протидії тактиці затягування розгляду справи відповідачем, який неодноразово заявляв відводи, клопотання та не з'являвся в судові засідання. Відповідно до положень ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, встановив, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, не виконала взятого на себе зобов`язання перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором від 20.10.2008 року, натомість в судові засідання не з'являлась та не забезпечила участі свого представника, будь-яких доказів щодо здійснення нею інших платежів в рахунок виконання власних зобов'язань за вказаним договором кредиту або щодо неправильності розрахунку позивачем її боргу суду не представила, а отже, не довела відсутність своєї вини у невиконанні цих своїх зобов'язань, що згідно вимог закону є обов'язком особи, яка їх порушила, надто з огляду на обставини щодо здійснення нею періодичних повернень кредитних коштів за договором від 09.03.2011 року, що було вчинено востаннє 24.01.2014 року в сумі 120 грн. (а.с.5). Проте, в межах заявлених позовних вимог суд визнає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 749,97 грн. (процентна складова), оскільки згідно вимог ч.1 ст.549 ЦПК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно представленого розрахунку позивачем нараховано 3380 грн. пені та штрафи: 250 грн. + 749,97 грн. (сума останнього становить 5% від 14999,47 грн. - суми заборгованості за кредитом та процентами разом із пенею), які одночасно заявлені до стягнення з відповідача. При цьому позивачем всупереч положенням ч.2 ст.550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (самостійого виду неустойки). Отже, позивач просить застосувати до відповідача, як боржника, подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що вочевидь суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з яких ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та з огляду на нараховані відсотки на неустойку, адже зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заявлених сум штрафів, а саме 250 грн. (фіксована частина) та 749,97 грн. (процентна складова), тобто усього штрафів в розмірі 999,97 грн.. Відтак, суд визначає позов обґрунтованим по суті заявлених вимог, які позивачем доведені належними та допустими доказами щодо нарахованої та простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором від 20.10.2008 року в сумі 14999,47 грн. (15999,44 грн. - 999,97 грн.). Разом з тим, з урахуванням заяви представника відповідача в судовому засіданні 11.04.2017 року щодо застосування позовної давності, судом враховується, що з вимогою про погашення вказаної заборгованості згідно дати поштового відправлення ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду 23.11.2016 року (а.с.22). Натомість як вбачається з наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.10.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], станом на 31.10.2016 року, останній платіж з погашення заборгованості за кредитом в розмірі 120 грн. був здійснений позичальником 24.10.2014 року. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ст.257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом враховується правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-786цс17 від 15.05.2017 року, правовим висновком якої зауважено, що сплив позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. У зв'язку із цим та враховуючи, що Цивільний кодекс не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суд враховує положення закону про позовну давність. За ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). У постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.11.2015 року №6-1926цс15, 09.11.2016 року № 6-2251цс16, 30.09.2015 року № 6-154цс15, які відповідно вимог ст.263 ЦПК України враховуються судом, викладена правова позиція щодо застосування строків позовної давності у разі наявності умов про часткове повернення кредиту, за якою зазначено, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами кредитуваня згідно п.5.4 Умов та правил надання банківських послуг стосовно строків погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строків погашення кредиту - у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань, що в даному конкретному випадку починається з 01.02.2014 року. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Трирічний строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20.10.2008 року обчислюється строком до 01.02.2017 року, в межах якого подано даний позов, а тому суд визнає це звернення до суду таким, що здійснено без пропущення строку позовної давності щодо основних вимог стягнення боргу за кредитом та процентами, відтак у цій частині вимог позов підлягає задоволенню . Проте позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" пропущено встановлений законом річний строк позовної давності в частині додаткової вимоги стягнення неустойки (пені), яка підлягає обрахунку лише в межах саме річного терміну до дня подання позову, а саме з 23.11.2015 року до розрахованої дати 31.10.2016 року, упродовж якого нарахування пені становить загалом 1200 грн. (100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.), сума якої підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача додатково із сумою боргу за кредитом та процентами. Щодо стягнення решти заявленої суми пені в розмірі 2180 грн. суд доходть висновку, що у цій частині позову слід відмовити з підстав пропущення позивачем спеціального строку позовної давності та непредставлення ним жодних об'єктивних підтверджень поважності причин такого пропуску. Крім того, з відповідача згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 1378 грн. (а.с.1), як мінімальної ставки судового збору з юридичної особи стосовно предмету вимог майнового характеру.

Outcome: approved