Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. В жовтні 2018 року комунальне підприємство «Благоустрій міста Ізюма» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів. В обґрунтування позову зазначено, що позивача було визнано виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів населенню м. Ізюма Харківської області. На [PERSON] був відкритий особовий рахунок [NUMBER] та надавались послуги з вивезення твердих побутових відходів на підставі вказаного особового рахунку. Оскільки [PERSON] не сплачує послуги з вивезення твердих побутових відходів просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася станом на вересень 2018 року в сумі 1549,76 гривень та судовий збір в сумі 1762,00 грн. Представник позивача Савін О.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки не підписував правочин із заявником КП «Благоустрій міста Ізюм» щодо надання житлово-комунальних послуг. Також зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з червня 2012 року по серпень 2018 року, що є порушенням, оскільки позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. [PERSON] вважає, що позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.06.2012 року по липень 2015 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом. В судовому засіданні встановлено, що рішеннями Ізюмської міської ради № 0225 від 03.10.2017 року № 1230 позивача визначено виконавцем послуг з збору, вивезення та утилізації твердих побутових відходів.(а.с.9) Із розрахунку заборгованості станом на вересень 2018 року вбачається, що борг відповідача перед позивачем становить 1549,76 грн. ( а.с.6). Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Позивачем будь-яких заперечень щодо застосування строку позовної давності та доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку до суду не надано. 22 серпня 2018 року ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 623/2626/18 було відмовлено у видачі судового наказу за заявою КП «Благоустрій міста Ізюма» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів, через не надання заявником копії договору укладеного у письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інших письмових доказів про фактичне надання та отримання таких послуг.(а.с.11). Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вказана заборгованість утворилася у відповідача [PERSON] з червня 2012 по вересень 2018 р., тобто про порушення свого права позивач дізнався у червні 2012 року, однак з заявою до суду звернувся лише у серпні 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку, встановленогост.257 ЦК України. Статтями 20,21 Закону України « Про житловокомунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875- ІV визначені обов'язки споживача та виконавця житловокомунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житловокомунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавства та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житловокомунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно із частиною 3 статті 31Закону України « Про житловокомунальні послуги» органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житловокомунальні послуги в розмірі економічнообґрунтованих витрат на їх виробництво. Обов'язок власника або балансоутримувачі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з особою, яка визначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, та забезпечують роздільне збирання побутових відходів передбачено пунктом 3 Правил надання послуг вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно із частиною 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття1, частина друга статті3, стаття19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Представником позивача не було надано до суду підтверджуючого документу про укладення договору про надання послуг з вивезення побутових відходів та факту надання [PERSON] послуг з вивезення побутових відходів. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Outcome: dismissed