Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

В січні 2015 року заявник звернулась до суду з вказаною заявою за якою посилаючись на те, що у іншому, від судового, порядку, вона не може встановити факт її володіння земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], що складається з 2-х частин: № 1, загальною площею 0,0573 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та № 2, загальною площею 0,0040 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, просила суд встановити відповідний юридичний факт. Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник вказувала на те, що на теперішній час у державному акті про право власності на земельну ділянку вказано подвійне цільове призначення такої ділянки, без зазначення площ та місцезнаходження відповідних земель, що в свою чергу унеможливлює присвоєння їй кадастрового номеру, та порушує права заявника як власника такої ділянки. В судове засідання Учасники справи не з'явились, про час та місце її вирішення повідомлені належним чином. Заявник звернулась до суду з заявою про вирішення справи за її відсутності, уточнені вимоги підтримала з наведених за текстом заяви підстав. Представник третьої особи звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, вирішення порушених заявником питань залишив на розсуд суду, проти встановлення відповідного юридичного факту не заперечував. Дослідивши надані заявником докази суд дійшов висновку про достатність відомостей про фактичні обставини справи та можливість її розгляду за відсутності сторін. Відповідно до ст. 10, ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та кореспондуючі правові наслідки. Заявнику належить земельна ділянка, площею 0,0613 га, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.01.2001 р. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 188/4965 виданого на підставі рішення Виконкому Одеської міської ради № 165 від 06.05.1996 р, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстр. № 1-2758 від 22.08.2000 р. яка розташована за адресою: [ADDRESS]. з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства. Згідно наданих заявником пояснень, вона, як власник зазначеної ділянки та маючи намір розпорядитися нею на власний розсуд звернулась до нотаріуса щодо підготовки необхідних документів для оформлення відповідного договору дарування. Але нотаріус переглянувши всі наявні документи, відмовив в оформленні договору дарування, пояснивши це тим, що в державному акті на право приватної власності на землю відсутній кадастровий номер, що суперечить діючому законодавству України, і тому оформити відповідний договір він не зможе поки державний акт на землю не буде відповідати всім вимогам діючого законодавства. З метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та приведення у відповідність до вимог законодавства державного акта на право приватної власності на землю, заявник в березні 2012 року звернулась до ліцензованої землевпорядної організації - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екологічні технології XXI" з заявою щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у відповідності до статті 55 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV від 22.05.2003 р. ТОВ "Екологічні технології XXI" з ліцензією Державного агентства земельних ресурсів України № 579243 серія АГ розробило технічний звіт щодо кадастрової зйомки земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого підсобного господарства (копія долучена якого долучена до матеріалів справи). Після виготовлення вказаної технічної документації заявник звернулась до Управління Держземагентства у місті Одесі Одеської області, однак вказана установа своїм листом від 08.12.2014 р. за 19-1505-0.11-6047/2-14 (копія якого долучена до матеріалів справи) відмовила у присвоєнні кадастрового номеру щодо земельної ділянки, у зв'язку з тим, що в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.01.2001 року зазначено подвійне цільове призначення, що чинним на час розгляду заяви законодавством України не передбачено, та в зв'язку з таким - рекомендовано звернутися з цього приводу до суду. Таким чином, склалася ситуація, що на сьогоднішній день не є можливим усунути допущенні помилки у зв'язку із тим, що на момент видачі та оформлення вказаного державного акту зазначення у ньому подвійного цільового призначення не суперечило вимогам чинного на той час законодавства, однак у зв'язку із прийняттям Земельного кодексу України в 2001 році вказівка у державному акті на подвійне цільове призначення не відповідає вимогам закону, що призводить до необґрунтованого обмеження прав заявника як власника такої земельної ділянки, а встановити такий факт іншим шляхом, окрім судового порядку, - неможливо. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що: [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20.01.2001 р. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 188/4965 виданого на підставі рішення Виконкому Одеської міської ради № 165 від 06.05.1996 р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстр. № 1-2758 від 22.08.2000 р., є власником земельної ділянки (№ 1) загальною площею 0,0573 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з межами та конфігурацією визначеними у кадастровому плані, складеного ТОВ "Екологічні технології XXI", та земельної ділянки (№ 2) загальною площею 0,0040 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства з межами та конфігурацією визначеними у кадастровому плані, складеного TOB "Екологічні технології XXI", надасть можливість присвоїти кадастровий номер належній заявнику земельній ділянці і відповідно привести у відповідність до норм чинного законодавства державний акт. Так, з наданих суду пояснень та доказів вбачається, що факт використання заявником земельної ділянки (№ 1) загальною площею 0,0573 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підтверджується копією технічного паспорту на домоволодіння від 26.05.2000 р. виконаного ОМБТІ та РОН, на якому вказано розташування житлового будинку та господарських будівель та споруди. Земельна ділянки (№ 2) загальною площею 0,0040 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, заявником та іншими особами ніколи не забудовувалась та використовувалась для вирощування сільськогосподарської продукції. Як вбачається з обставин справи - встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право і заявник не має іншої можливості встановити цей факт, оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Стаття 234 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 етапі 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення: 4) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. У зв'язку з вищевикладеним, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність належних підстав для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved