Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Рожнятівтеплокомуненерго» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час проходження військової служби в особливий період. Ухвалою судді від 09.04.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін по справі. На підставі заяви представника позивача, ухвалою суду від 26.08.2021 р. залишено без розгляду позову заяву [PERSON] до Державного підприємства «Рожнятівтеплокомуненерго» в частині позовної вимоги про зобов`язання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] 30.10.2017 року був прийнятий на роботу підсобним працівником на Державне підприємство «Рожнятівтеплокомуненерго». 12.11.2017 він був призваний на військову службу за призовом\~ до Збройних Сил України на підставі наказу Міністерства Оборони України №779 від 09.11.2017 року, про що було поінформовано підприємство. 21.11.2018 з [PERSON] був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, відповідно до якого він взяв на себе зобов`язання проходити військову службу\~ в Збройних Силах України протягом строку дії Контракту, а в разі настання особливого періоду і понад встановлений строк. З 12.11.2017 по теперішній час [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (м. Івано-Франківськ), захищав суверенітет та територіальну цілісність України на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областях, має статус учасника бойових дій. Перебуваючи на військовій службі звернувся із заявою до роботодавця, в якій просив повідомити чи видавався наказ на його увільнення від роботи на період військової служб, та чи зберігається за ним місце роботи, посада і середній заробіток у відповідності до статті 119 КЗпП України. На таку заяву отримав відповідь про те,\~ що 17.04.2018 р. його звільнено з роботи, у зв`язку із закінченням опалювального періоду, за ст. 36 п. 2\~ КЗпП України. Також, згідно цієї відповіді, трудову книжку передали його батькові. Позивач зазначає,\~ що нікому не давав згоди отримувати свою трудову книжку, у батька його трудової книжки немає. Вважає, що його звільнення на час проходження військової служби на особливий період є незаконним. Роботодавець повинен був його\~ не звільняти, а\~ вивільнити від роботи на час проходження військової служби, не залежно від закінчення строкового трудового договору. 26.02.2021 [PERSON] звернувся в Управління Держпраці в Івано-Франківській області зі скаргою, де просив провести перевірку щодо\~ правильності його звільнення з роботи та не нарахування йому середнього\~ заробітку. Відповіді на день пред`явлення позову позивач\~ ще не отримав. Також від позивача до суду 16.04.2021 додатково надійшла заява до якої додано відповідь Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 29.03.2021, згідно з якою, за результатами розгляду заяви [PERSON] . Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийшло до висновку про незаконне звільнення [PERSON] , та зазначено, що за результатами позапланового заходу державного контролю складено Акт, та винесено Припис т.в.о. директора «ДП «Рожгятівтеплокомуненерго» про усунення порушень. Відповідач скористався правом відзиву на позовну заяву, який оформив у формі письмових пояснень. На обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] , згідно поданої ним заяви від 26.10.2017, був прийнятий на роботу підсобним працівником за строковим трудовим договором на період опалювального сезону 2017- 2018 року, з 30.10.2017. [PERSON] пред`явив на підприємство повістку про виклик до [INFO] та атестаційної комісії Івано-Франківського ОВК, згідно з якою 12.11.2017 він повинен був з`явитись в Рожнятівський райвійськомат. Згідно з наказом від 10.11.2017 № 116 військового комісара Рожнятівського районного військового комісаріату «Про призов офіцерів запасу на військову службу за призовом осіб офіцерського складу» [PERSON] призвано на військову службу до Збройних Сил України. Вибуття до військової частини 12.11.2017. Відповідно до наказу від 11.11.2017 № 117 ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» по особовому складу підсобного працівника (дроворуба), [PERSON] було вивільнено з 12.11.2017 від роботи, в зв`язку з призовом на військову службу до Збройних Сил України. Також відповідно до цього наказу за [PERSON] , відповідно до ч. З ст. 119 КЗпП України, збережено місце роботи, посаду та середній заробіток, на опалювальний період. Згідно із наказом ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» від 16.04.2018 № 39 «Про закінчення опалювального періоду», в зв`язку із закінченням опалювального періоду на території району припинено роботу котелень. Пунктом 2 звільнено з роботи тимчасових працівників, в тому числі і [PERSON] , у зв`язку із закінченням опалювального періоду, згідно п. 2 ст. 36 КзПП України (закінчення строку). Відповідач вважає, що таке звільнення відповідає вимогам ст. 23, 36 КЗпП України, оскільки укладаючи строковий трудовий договір працівник [PERSON] надав добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами трудового договору термін. У такому випадку після закінчення строку трудового договору його чинність була припинена. Обмеження щодо звільнення працівників призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період поширюються на звільнення працівників за ініціативою роботодавця (крім ліквідації підприємств, установи, організації). 3 працівниками, зайнятими на сезонних роботах, укладається строковий трудовий договір на термін, що не перевищує тривалості сезонних робіт. Тому, з позиції відповідача, на звільненого працівника [PERSON] , за строковим трудовим договором, не поширюються гарантії, зазначені в статті 119 КзПП України. Також зазначається, що про звільнення з роботи [PERSON] був повідомлений листом від 17.04.2018, та йому повідомлено про те, що він повинен з`явитись у відділ кадрів підприємства для отримання трудової книжки, що підтверджується Витягом із журналу реєстрації вихідної кореспонденції по підприємству, тобто позивач в квітні 2018 року був повідомлений про звільнення його з посади. Трудова книжка видана. Також на звернення [PERSON] 01.02.2021 направило відповідь рекомендованим листом, в якій повідомлено [PERSON] про його звільнення з роботи з 17.04.2018. Додатком до цього листа також направлено [PERSON] витяг із наказу про звільнення. Згідно з «трекінгом» Укрпошти рекомендований лист був вручений особисто [PERSON] 05.02.2021. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення його на посаді 31.03.2021, тобто з пропущенням місячного строку звернення із позовною заявою до суду. З цих підстав просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду додатково пояснив, що він дійсно отримав копію наказу про звільнення разом з листом, проте не пригадує чи це було 05.02.2021. Просить суд зважити на те, що він звернувся до Держпраці із скаргою на яку ждав відповіді, а також врахувати характер його служби. Окрім того, в час отримання листа були запроваджені протиепідеміологічні обмеження, які також він просить врахувати. Все це призвело до того, що він не мав можливості звернутися до суду в місячний термін з дня отримання копії наказу про звільнення. Також зазначає, що йому неповернута трудова книжка, і він не знає де вона знаходиться. Він не підтверджує факт вручення трудової книжки його батьку. З урахуванням цих обставин, позивач просить поновити йому строк звернення до суду за захистом трудових прав, та задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили з підстав зазначених у відзиві (письмових поясненнях), просили відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] суду додатково пояснила, що трудову книжку насправді було вручено батьку позивача, що попередньо було погоджено з [PERSON] .. Факт вручення трудової книжки батьку вони не можуть підтвердити документально. Про вручення трудової книжки в такий спосіб [PERSON] був додатково письмово повідомлений в листі від 01.04.2021, який ним отриманий 05.02.2021. На запитання головуючого судді про вжиті заходи ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» за результатами розгляду Акту та Припису Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 29.03.2021, представник відповідача [PERSON] повідомила суд, що вони не погоджуються з позицією Держпраці, проте припис на даний час не оскаржений в судовому порядку. Вважає, що для оскарження припису ще є час. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, судом встановлено наступні обставини справи. Встановлено, що [PERSON] згідно поданої ним заяви від 26.10.2017 (а.с. 57) був прийнятий на роботу підсобним працівником за строковим трудовим договором на період опалювального сезону 2017-2018 року, з 30.10.2017, про що директор ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» підписав наказ № 108 від 27.10.2017 (а.с. 58). Згідно з повісткою про виклик до [INFO] та атестаційної комісії Івано-Франківського ОВК, [PERSON] 12.11.2017 зобов`язано з`явитись в Рожнятівський райвійськомат (а.с. 59). Згідно з наказом від 10.11.2017 військового комісара Рожнятівського районного військового комісаріату «Про призов офіцерів запасу на військову службу за призовом осіб офіцерського складу» [PERSON] призвано на військову службу до Збройних Сил України. Вибуття до військової частини 12.11.2017 (а.с.\~ 60). Відповідно до наказу від 11.11.2017 № 117 ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» по особовому складу, підсобного працівника (дроворуба), [PERSON] було вивільнено від роботи з 12.11.2017, в зв`язку з призовом на військову службу до Збройних Сил України. Також, відповідно до цього наказу, за [PERSON] , на виконання ч. 3 ст. 119 КЗпП України, збережено місце роботи, посаду та середній заробіток, на опалювальний період (а.с. 61). Згідно із Витягу з наказу ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» від 16.04.2018 № 39 «Про закінчення опалювального періоду», в зв`язку із закінченням опалювального періоду на території району припинено роботу котелень. Пунктом 2 звільнено з роботи тимчасових працівників, в тому числі і [PERSON] , в зв`язку із закінченням опалювального періоду, згідно ст. 36 п. 2 КзПП України (закінчення строку) (а.с. 62). Також в матеріалах справи міститься копія Довідки ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» № 42 від 17.04.2018, яка адресована [PERSON] , та в якій повідомлялося останнього про його звільнення, підставу звільнення, а також зазначалося про необхідність з`явитися у відділ кадрів підприємства для отримання трудової книжки (а.с. 63). Також ця довідка містить посилання на наказ про звільнення, такий документ до цієї довідки не додано. З врахуванням того, що в судовому засіданні не підтверджений факт вручення довідки № 42 від 17.04.2018 [PERSON] , судом при вирішенні питання щодо поновлення позивачу стоків для звернення до суду за захистом трудових прав, зазначений документ до уваги не береться. Також суд зазначає, що на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, статтею 233 КЗпП України, в редакції Закону до 10.06.2021, було визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Законом України № 1217-IX від 05.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі», який набрав чинності 10.06.2021, у частині першій статті 233 слова "з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки" замінено словами "з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення". Тобто, відповідно до ст. 233 КЗпП України, яка була чинна\~ на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, при визначенні строків звернення до суду у справах про звільнення, і день вручення копії наказу про звільнення, і день видачі трудової книжки. Як зазначалося, в ході судового розгляду не підтверджений факт вручення трудової книжки [PERSON] , тобто перебіг місячного строку слід відраховувати виключно з дати отримання [PERSON] наказу про звільнення. Окрім того судом встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою до ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» (а.с. 65), яка відправлена поштовим відділенням 03.02.2021 (а.с. 66). В зазначеному листі [PERSON] просив ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» повідомити його чи видавався наказ про його увільнення від роботи на період військової служби, та чи збереглося за ним місце роботи, посада, і середній заробіток відповідно до ст. 119 КЗпП України. На звернення [PERSON] ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» надало відповідь від 01.02.2021, в якій повідомило про його звільнення з підприємства з 17.04.2021 на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. Також до цього листа додано Витяг з наказу про звільнення (а.с. 76). В судовому засіданні встановлено, що лист ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» від 01.02.2021 р., із копією Витягу з наказу про звільнення, [PERSON] отримав 05.02.2021, що підтверджено даними з відстеження поштового відправлення (а.с. 68), а також зазначена обставина про особисте вручення, без підтвердження конкретної дати вручення, підтверджена в судовому засіданні позивачем. В подальшому [PERSON] , після отримання листа ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» від 01.02.2021, звернувся із скаргою щодо незаконного звільнення до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (а.с. 14), яка була надіслана поштовим відправленням 26.02.2021 (а.с. 15). Позовна заява надіслана до суду [PERSON] 02.04.2021, про що свідчить відмітка на поштовому конверті (а.с. 17). З урахуванням того, що [PERSON] отримано Витяг з наказу про звільнення 05.02.2021, то з часу отримання наказу про звільнення до часу звернення до суду пройшло майже два місяці. Тому, вирішуючи питання про можливість поновлення позивачу строку для звернення до суду за захистом трудових прав (оскарження наказу про звільнення), суд враховує, що [PERSON] за контрактом проходить службу в Збройних Силах України (а.с. 25-28). Також суд враховує, що [PERSON] в межах місячного строку для звернення до суду вживав заходів досудового врегулювання спору, про що свідчить подання ним 26.02.2021 скарги до Управління Держпраці в Івано-Франківській області. З урахуванням цього, суд визнає поважними причини пропуску звернення до суду [PERSON] за захистом його трудових прав, та вважає, що такі строки підлягають поновленню. З урахуванням поновлених строків для звернення до суду та встановлених доказів, суд, при вирішенні спору по суті, зазначає наступне. Фактично, в основі спору між сторонами, є різний підхід в застосуванні до спірних правовідносин приписів п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, у взаємозв`язку з вимогами ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Так, згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту". Аналізуючи приписи ч. 3 ст. 119 КЗпП України та ч. 2 ст. 39 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що гарантії щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку надаються наступним трьом категоріям працівників: призваним на строкову військову службу; призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. Контракт для проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу з особового складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду або продовження військової служби, що відповідає пункту 26 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. № 1153/2008. Днем фактичної демобілізації вважають день виключення із списків особового складу військової частини, у зв`язку зі звільненням з військової служби. Таке виключення оформляють наказом військової частини, а також робиться відповідний запис у військовому квитку (пп. 3 та 4 Положення про військовий квиток рядового, сержантського і старшинського складу, і п. 3 Положення про військовий квиток офіцера запасу, затверджених Указом Президента України від 25.05.94 р. № 263/94). Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ й організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, в Україні триває особливий період, який\~ розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 і продовжується по теперішній час. Згідно із ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося. Тому з урахуванням того, що [PERSON] з 12.11.2017 по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (м. Івано-Франківськ), він відноситься до осіб, на яких поширюються гарантії визначені в ч. 3 ст. 119 КЗпП України та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: гарантії у вигляді збереження місця роботи, посади та середнього заробітку, для працівників, що призвані на військову службу чи перебувають на ній за контрактом. Водночас, як вбачається з аналізу даних норм Законів, в них немає застережень щодо непоширення вказаних гарантій на працівників, робота яких виконується на умовах строкового трудового договору. Тому, суд вважає правильними посилання позивача на постанову ВС від 13.06.2018р. по справі №813/782/17, в якій зокрема вказано, що законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин суд приходить до висновку, що наказ про звільнення [PERSON] слід визнати незаконним та скасувати, з поновленням його на роботі підсобним працівником (дроворубом) Державного підприємства «Рожнятівтеплокомуненерго». Проте, з урахуванням форми наказу про звільнення, слід визнати незаконним та скасувати наказ № 39 від 16.04.2018 року Державного підприємства «Рожнятівтеплокомуненерго» «Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 р.р.», в частині пункту 7 додатків до цього наказу, про звільнення з роботи тимчасового працівника [PERSON] з 17.04.2018 року, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Також враховуючи вимоги ст. 119 КЗпП України щодо збереження середнього заробітку, та враховуючи визначений позивачем спосіб судового захисту, визначені позивачем межі позовних вимог, слід задовольнити позовну вимогу позивача про зобов`язання ДП «Рожнятівтеплокомуненерго» виплатити [PERSON] середню заробітну плату на час проходження військової служби в особливий період з моменту припинення виплати до дня подачі позову до суду, тобто до 02.04.2021 року. На підставі наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 119, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та

Outcome: approved