Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] - в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Також просить стягнути 1/6 частку від заробітку відповідача, щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач добровільно ніякої матеріальної допомоги дитині та їй не надає, син потребує додаткових матеріальних витрат на його утримання та виховання. Відповідач працює, а тому має можливість сплачувати аліменти, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Враховуючи те, що позивачка скористалась наданим їй ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився вдруге, хоча про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлене за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному ст.ст. 224-226 ЦПК України здійснюючи заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали цивільної справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. На підставі ст.ст.180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що сторони перебувають в незареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження є відповідач (а.с.3). Позивачка потребує матеріальної допомоги, так як не в змозі сама забезпечити потреби дитини, крім того, згідно довідки № 92 від 21.03.2016 року виданої виконкомом Нападівської сільської ради, син [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та її батьками, перебуває на її утриманні (а.с. 4). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та [PERSON] не надає. Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, обставини, зазначені у статті 182 СК України, суд приходить до висновку, що син відповідача та позивачка потребують матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, оскільки він не подав до суду доказів та заперечень, які б в силу ст. 182 СК України могли б бути підставою для зменшення їх розміру, або відмови у задоволенні позовних вимог. Тому суд задовольняє позов та присуджує позивачці аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] - в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини та 1/6 частку від заробітку відповідача, щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями визначеними ст.84 СК України, на дружину - до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір. Зі статті 4 Закону України "Про судовий збір" слідує, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюються в розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, що становить 551.20 грн. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Таким чином, оскільки позивач, яка звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір", звернулася до суду з позовною заявою в якій об'єднала дві самостійних вимоги немайнового характеру, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1102,40 грн. (551.20 грн.+ 551.20 грн.). На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 80, 84, 88, 180, 181,182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved