Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

09 серпня 2019 року Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків заяви. 28 серпня 2019 року Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулася до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунула недоліки первісної заяви. На обґрунтування вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог (в редакції від 09.07.2020 року) Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області посилалася на те, що 27.04.2012 року рішенням № 1379 ХІХ сесії VІ скликання затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради та Типовий договорі. Зміни та доповнення до Порядку внесені рішенням від 26.04.2013 року № 2320-ХХХІ/VІ. Згідно ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданим їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднанням громадян, підприємствами установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Згідно ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». У відповідності до Порядку, будівництво - спорудження нового об`єкта, а також реконструкція (у тому числі: зміна функціонального призначення житлових приміщень на нежитлові), розширення, добудова, надбудова існуючих об`єктів, реставрація і капітальний ремонт об`єктів, технічне переоснащення. Пункт 3.6 ДБН А.2.2.-3-2014 вказує, що замовник будівництва - фізична чи юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку для забудови чи володіє на законних підставах об`єктом будівництва, на якому має намір виконувати будівельні роботи. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Пунктом 3.1. Порядку передбачено, що замовник, який має намір здійснити будівництво об`єкта на території міста, зобов`язаний взяти пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури території Підгородненської міської ради. Замовники залучаються до участі у розвитку інфраструктури території на підставі договору про пайову участь. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеного з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розмірі пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. У відповідності до Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради, затвердженого рішенням сесії міської ради № 1379 ХІХ/VІ від 27.04.2012 року, розмір пайової участі становить 4 %. Інформація щодо виконання вказаного вище договору зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. Відповідно до ч. 10 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у документах, що засвідчують, зокрема прийняття об`єкта до експлуатації. До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 кв.м., господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках. Так, згідно рішення Дніпровського районного суду від 07.12.2017 року у справі № 175/4182/17, за відповідачами [PERSON] і [PERSON] визнано право власності на житловий будинок загальною площею 339,9 кв.м. Частиною 9 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Крім того, невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Так, позивачем встановлений в проекті договору, зокрема в позові розмір пайової участі у розвитку інфраструктури в розмірі 36 737,08 грн. (4% від 918 427,00 грн. - ціни позову про визнання права власності по справі № 175/4182/17, визначена на підставі звіту про оцінку об`єкта № 16-08-42 від 18.08.2016 року). Підгородненською міською радою на адресу відповідачів було направлено проект договору, який містить істотні умови, в тому числі розрахунок розміру пайової участі від 14.05.2016 за вих. № 1281, 28.05.2019 року за вих. № 1446 та 24.07.2019 року за вих. № 2001. Позивач вказує на те, що визнання права власності за відповідачами на самочинне будівництво на підставі рішення суду не звільняє останніх від сплати коштів пайової участі. Ухилення відповідачів від укладення договору пайової участі, є порушенням зобов`язань та вимог, передбачених законом, такими діями порушуються права міської ради на отримання пайових внесків, у зв`язку з чим завдається майнова шкода місцевому бюджету. Відповідно до приписів ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» саме на замовника забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті покладено обов`язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовниками і органом місцевого самоврядування, укладення якого є обов`язковим. Проте, відповідачі не уклали договір про пайову участь у розвитку інфраструктури з позивачем, що свідчить про їх бездіяльність, не перерахували кошти для створення і розвитку інфраструктури, що є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Підгородненська міська рада понесла збитки у вигляді упущеної вигоди. Таким чином, приписи ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» є імперативними та визначають обов`язок замовника будівництва, в даному випадку відповідачів, укласти договір про пайову участь останніх у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту. У зв`язку з наведеним, Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області просила суд: - визнати укладеним Договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради у наступній редакції: Договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради м. Підгородне 25.07.2019 р. Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, в особі т.в.о. міського голови [PERSON] , який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Підгородненської міської ради «Про затвердження Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради» від 27.04.2012 р. № 1379-ХІХ/VІ (зі змінами та доповненнями), розпорядження міського голови № 58т від 01.07.2019, надалі «Сторона 1», з однієї сторони та замовники - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] з іншої сторони, які надалі іменуються «Сторонами», уклали цей Договір про наступне: 1.Предмет Договору 1.1.Відповідно до даного Договору Сторона 2 здійснює пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури території Підгородненської міської ради шляхом перерахування коштів до міського цільового фонду створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради (далі - Фонд). 1.2.Об`єкт будівництва - житловий будинок загальною площею 339,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . 2.Зобов`язання Сторін 2.1.Сторона 1 зобов`язується: 2.1.1.Виконати розрахунок розміру пайової участі, належної до оплати замовником у відповідності до Порядку, затвердженого рішенням сесії міської ради від 27.04.2012 року № 1379. 2.1.2.Забезпечити видачу довідки про повну сплату коштів пайової участі, перерахованої Стороною 2 до Фонду. 2.2.Сторона 2 зобов`язується: 2.2.1.Сплатити кошти пайової участі разовим платежем до Цільового фонду згідно з даним договором не пізніше тридцяти днів з моменту укладення договору в сумі 36 737,08 гривень (тридцять шість тисяч сімсот тридцять сім гривень 08 копійок), що становить 4 (чотири) відсотки загальної кошторисної вартості об`єкта будівництва - 918 427,00 тисяч гривень на розрахунковий рахунок № 3151 292 100 4080, Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, код ЄДРПОУ 37976087, отримувач: УК у Дніпровському районі м. Підгородне/24170000. 3.Права Сторін 3.1. Сторона 1 має право: - вимагати від Сторони 2 додержання вимог чинного законодавства з питань пайової участі у розвитку інфраструктури території міської ради; - здійснювати перевірки додержання Стороною 2 умов цього Договору; - вимагати від Сторони 2 своєчасно та у повному обсязі сплати пайової участі. 3.2. Сторона 2 має право: - вимагати від Сторони 1 виконання зобов`язань за цим Договором, а також чинного законодавства з питань пайової участі у розвитку інфраструктури території міської ради. 3.3. Сторони також мають інші права, визначені законодавством України. 4. Відповідальність Сторін 4.1. За невиконання або неналежне виконання Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до закону, цього Договору та Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради, затвердженого рішенням ХІХ сесії VІ скликання Підгородненської міської ради від 27.04.2012 № 1379. 4.2. За несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі Сторона 2 сплачує пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. 5. Інші умови 5.1. Внесення змін та/або доповнень стосовно сплати коштів пайової участі частинами або відстрочення сплати до даного Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою Сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди, що буде невід`ємною частиною цього Договору. Згодою або запереченням Сторони 1 на внесення змін та/або доповнень до цього Договору на пропозицію Сторони 2 є відповідне рішення сесії міської ради, прийняте в установленому законом порядку. 5.2. Всі суперечки між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, вирішуються у судовому порядку згідно з чинним законодавством. 5.3. Даний Договір не може бути розірвано в односторонньому порядку. 5.4. Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до виконання зобов`язань у повному обсязі. Договір припиняється також в інших випадах, передбачених діючим законодавством. 5.5. Даний Договір складено в 2-х примірниках які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної Сторони. 5.6. Невід`ємними частинами договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури території міської ради. 6. Юридичні адреси та банківські реквізити Сторін: Сторона 1 Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області 52001, м. Підгородне, вул. Центральна, 46 UA 728999980314161921000004080 отримувач УДКСУ у Дніпровському районі/Підгородне/24170000 ЄДРПОУ 37976087 банк Казначейство України (ЕАП) Т.в.о. міського голови М.Г. Грибачов М.П.Сторона 2 [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] паспорт громадянина України серія________________________________ № __________________________________ виданий_____________________________ ____________________________________ [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] паспорт громадянина України серія________________________________ № __________________________________ виданий_____________________________ ____________________________________ Стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Підгородненської міської ради збитки в розмірі 36 737,08 грн., а також судовий збір в розмірі 3 842,00 грн. Ухвалою суду від 20 вересня 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Представник відповідачів у відзиві на позовну заяву посилався на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Позивач в позові посилається на ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Так згідно з п. 4 ст. 1 цього Закону визначено, що замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Однак, відповідачі не відповідають вказаним критеріям та не замовниками в розмінні ст. 1 «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки згідно п. 4 ч. 4 ст. 40 цього Закону до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 кв.м., господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянок. Вказує на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2017 року у справі № 175/4182/17 за [PERSON] і [PERSON] , за кожним з них, визнано право власності по 1/2 частини на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку загальною площею 339,9 кв.м., житловою площею 131,5 кв.м., а тому кожен з них фактично набув право власності на 169,95 кв.м. та відповідно загальна площа набутого у власність нерухомого майна не перевищує 300 кв.м., у зв`язку з чим враховуючи приписи п. 4 ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», вони не можуть бути залучені до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Зокрема представник просив звернути увагу на те, що позивач здійснив розрахунок розміру пайової участі в сумі 36 737,08 грн. на підставі ціни позову, зазначеної відповідачами у справі № 175/4182/17 в сумі 918 427,00 грн., що не відповідає положенням розрахунку розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури не передбачено. Наголошує на тому, що нормами ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено пайову участь фізичних та юридичних осіб у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради, як і не визначено обов`язку особи здійснювати пайову участь у розвитку інфраструктури міської ради або іншого органу місцевого самоврядування. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві в редакції від 09.07.2020 року, просив позов задовольнити. Зокрема зазначив, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є власниками земельних ділянок, на яких ними здійснено самочинне будівництво житлового будинку. Останні не зверталися до Підгородненської міської ради з заявами про надання відповідного дозволу на будівництво та затвердження проекту. Вказує на те, що йому невідомо, коли було розпочате та закінчене будівництво житлового будинку. Розрахунок пайової участі був здійснений позивачем на підставі ціни позову у справі № 175/4182/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Підгородненської міської ради про визнання права власності, вказана у відповідності до звіту про оцінку об`єкта № 16-085-42 від 18.08.2016 року. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що будівництво було розпочате у 2011 році, проект на будівництво не розроблявся, відповідачі дозволу на будівництво у позивача не брали, декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку не подавали у зв`язку з відсутністю на той час законодавчого врегулювання введення в експлуатацію об`єктів самочинного будівництва. Вказував на те, що розрахунок пайової участі повинен здійснюватися чітко з розрахунку загальної кошторисної вартості відповідно до Правил вартості будівництва ДБН Д.1.-1-2000, інше застосовуватися не може, а тому експертиза, що була предметом розгляду у іншій справі № 175/4182/17 та ціна позову не можуть братися до уваги як доказ в цій справі, з урахуванням того, що висновок діє 6 місяців від дати здійснення оцінки об`єкта. Крім того, представником позивача під час розгляду справи не ставилося питання щодо проведення відповідної експертизи, також зауважив, що проект договору в позові різниться з проектами, які надсилалися на адресу відповідачів. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов такого висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що Підгородненська міська рада є органом місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 1, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділений правом приймати рішення та здійснювати функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Органи місцевого самоврядування, згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. До відання виконавчих органів міських рад, відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища. Права місцевого самоврядування захищаються у суді, зокрема орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 4, 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-УІ встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності та покликаний забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Зазначений закон набрав чинності з моменту опублікування 12 березня 2011 року (г. «Голос України» від 12 березня 2011 року № 45). До набрання чинності Законом України № 3038-УІ правовідносини пайової участі забудовників були врегульовані Законом України «Про планування та забудову території» від 20 квітня 2000 року № 1699-ІІІ (далі - Закон № 1699-111), згідно зі ст. 27-1 якого замовник, що має намір здійснити будівництво об`єкта містобудування у населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» так само, як і ст. 27-1 Закону № 1699-ІІІ, органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо встановлення порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. На виконання цих вимог рішенням Підгородненської міської ради від 27 квітня 2012 року № 1379-ХІХ/VІ затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради (зі змінами та доповненнями на підставі рішення від 26 квітня 2013 року № 2320-ХХХІ/VІ), Типовий договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради та Положення «Про Цільовий фонд розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради. Порядок містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску, відповідно до приписів ч. 1 ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є нормативно-правовим актом, обов`язковим до виконання на всій території Підгородненської міської ради. Положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у розумінні приписів статті 4 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок певного кола суб`єктів - замовників будівництва - звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування для укладення договору пайової участі. Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Відповідно до ст. 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства. За приписами ст. 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). При цьому, дотримання п`ятнадцяти денного терміну є визначальним лише у правовідносинах, які виникають у зв`язку із добровільним зверненням замовника будівництва до органу місцевого самоврядування за укладенням договору пайової участі. Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами договору пайової участі, згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. Величина пайової участі визначається у гривнях, виходячи із розміру пайової участі, визначеного за нормативами одиниці створеної потужності, і не може перевищувати граничного розміру пайової участі, визначеного у відсотковому значенні від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо об`єктів (розділ 4 Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-траспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради, який є додатком до рішення міської ради від 27 квітня 2012 року № 1379-ХІХ/VІ). Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначений у ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 4.1 Порядку. Перелік замовників об`єктів будівництва, які згідно із законом не залучаються до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначений ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що відповідачі до Підгородненської міської ради не зверталися з питанням щодо укладення договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури Підгородненської міської ради по об`єкту будівництва житлового будинку, загальною площею 339,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року у справі № 175/4182/17 за [PERSON] і [PERSON] , за кожним, визнано право власності по 1/2 частини на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку загальною площею 339,9 кв.м., житловою площею 131,5 кв.м. Рішення суду набрало законної сили 19 грудня 2017 року. Як вважає позивач, визнання права власності на самочинне будівництво за рішенням суду не звільняє відповідачів від сплати коштів пайової участі. На виконання статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, позивачем на адресу відповідачів було направлено листи щодо укладення договору пайової участі разом з проектом договору та розрахунком розміру пайової участі від 14.05.2016 за вих. № 1281, 28.05.2019 року за вих. № 1446 та 24.07.2019 року за вих. № 2001.від 19 грудня 2018 року № 10/15-855, що підтверджується описом рекомендованого листа та накладними, відомості про отримання яких відсутні. Як зазначалося вище, позивач вважає, що його вимоги відповідачами проігноровані, договір так і не укладений, що свідчить про ухилення останніх від його укладання, зокрема сплати обов`язкового внеску пайової участі. Величина пайової участі згідно з розрахунком здійснений головним спеціалістом Підгородненської міської ради становить 36 737,08 грн. (де 4% від 918 427,00 грн. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що розрахунок пайової участі у розвитку інфраструктури території Підгородненської міської ради був здійснений на підставі ціни позову про визнання права власності у справі № 175/4182/17 та звіту про оцінку об`єкта № 16-08-42 від 18.08.2016 року. Згідно з п. 5.1. Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради, договір про пайову участь укладається між міською радою та замовником. Пропозиція юридичної або фізичної особи укласти певний договір цивільно- правового характеру - є публічною офертою. Вона має на увазі адресовану конкретним суб`єктам пропозицію, чітко виражає наміри цієї юридичної або фізичної особи, яка пропонує товар чи послугу. Таким чином, як вважає позивач, з моменту отримання відповідачами листів Підгородненської міської ради та позовної заяви, відповідачі були ознайомлені з необхідністю укладення договору та сплати коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради. Ухилення замовників будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Такими діями (бездіяльністю) забудовника, як стверджує позивач, порушуються права та інтереси Підгородненської міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з зазначеним позовом Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків окрім договорів та правочинів згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України є інші юридичні факти, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Поряд з цим, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 26 Закону № 3038-УІ проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Як стверджує позивач, законодавчо визначений обов`язок сплати пайової участі покладений саме на замовника будівництва та полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ст. 40 Закону № 3038-УІ). Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь є порушенням зобов`язання, яке прямо передбачено чинним законодавством. Невиконання такого зобов`язання не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, як у випадку здійснення нового будівництва так і у випадку реконструкції, зокрема у разі визнання права власності на самочинне будівництво на підставі рішення суду. Отже, договір про пайову участь є необхідним, оскільки визначає величину пайової участі, права та обов`язки сторін та інші істотні умови, але не є визначальним для виникнення обов`язку по сплаті пайового внеску, оскільки такий обов`язок встановлено на законодавчому рівні. В той же час, представник відповідачів заперечував проти укладення спірного договору про пайову участі, посилався на те, що величина пайової участі визначається, виходячи з розрахунку загальної кошторисної вартості (п.4.1 Порядку Підгородненської міської ради), інше не застосовується, а здійснений позивачем розрахунок на підставі ціни позову по іншій справі та експертизи вартості нерухомого майна, яка діє всього 6 місяців не можуть бути застосовані як доказ. Суд вважає слушними доводи представника відповідачів, з огляду на таке. Кошторисна вартість - це сума коштів, необхідних для зведення будівлі. У неї входять витрати на фінансування будівництва, оплата підрядних робіт, витрати на придбання обладнання, його доставки і установки. На основі кошторисної документації формується звітність і оцінка діяльності будівельно-монтажних організацій. Визначення кошторисної вартості здійснюється ресурсним, індексним або базисно-індексним методом. У першому випадку здійснюється розрахунок співвідношення діючих цін на ресурси з нормативами їх витрат. Одночасно індексний метод передбачає комбінований розрахунок. Ресурси, на які є ринкові ціни, приймаються за середньозваженими тарифами. За всіма іншими матеріалами встановлюються індекс кошторисної вартості підрядника. Якщо такий відсутній, то використовуються коефіцієнти, затверджені держорганами. Індекси перерахунку кошторисної вартості оновлюються кожну квартал. Базисний метод передбачає економічне обґрунтування розрахованих індексів за елементами витрат. Порядок визначення кошторисної вартості здійснюється у відповідності до Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України від 27 серпня 2000 року № 174, введені в дію з 01 жовтня 2000 року (з подальшими змінами та доповненнями). З урахуванням наведеного, суд вважає, що здійснений позивачем розрахунок пайової участі на підставі ціни позову по іншій справі № 175/4182/17 та експертизи вартості нерухомого майна не відповідає вимогам законом, а тому не може бути застосованим як доказ. При цьому суд звертає увагу, що представником позивача не заявлялося клопотання про призначення відповідних експертиз під час розгляду даної справи. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з укладення Договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову в позові, з огляду на наступне. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 3 ст. 203 «Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину» ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 82 ЦПК України - 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 2, 72, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до положень ст. 27-1закону України «Про планування і забудову територій» замовник, який має намір здійснити будівництво об`єкта містобудування у населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об`єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо - та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Встановлений органом місцевого самоврядування розмір пайової участі (внеску) замовника не може перевищувати граничного розміру пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати: 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до одержання дозволу на виконання будівельних робіт. Істотними умовами договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є: розмір пайового внеску; терміни (графік) оплати пайового внеску; відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайового внеску (участі) замовника у створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об`єкта містобудування в експлуатацію. Відповідно до підпункту 5 пункту "а" статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено встановлення порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладання договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко - економічними показниками. У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь. Як вже встановлено, на виконання цих вимог рішенням Підгородненської міської ради від 27 квітня 2012 року № 1379-ХІХ/VІ затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради (зі змінами та доповненнями на підставі рішення від 26 квітня 2013 року № 2320-ХХХІ/VІ), Типовий договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради та Положення «Про Цільовий фонд розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Підгородненської міської ради. Порядок містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску. Відповідно до Розділу 1 Порядку цей Порядок визначає розмір пайової участі замовників у створенні (розвитку) соціальної та інженерно- транспортної інфраструктури Підгородненської міської ради з урахуванням соціально-економічного значення об`єктів будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо для міста Підгородне та с. Перемога. Відповідно до вимог п. 5.2 Порядку, договір про пайову участь укладається не пізніше ніж через п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації виконавчим комітетом міської ради звернення замовника (забудовника) про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вже встановлено, листами від 14.05.2016 за вих. № 1281, 28.05.2019 року за вих. № 1446 та 24.07.2019 року за вих. № 2001.від 19 грудня 2018 року № 10/15-855 відповідачам було направлено примірник договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Дніпровської міської ради разом з розрахунком розміру пайової участі. Відповідачами зазначені договори підписані не були. Отже, пропозиція позивача щодо укладення спірного договору про пайову участь на розвиток інфраструктури і сплати пайових внесків не була прийнята відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Однією з істотних умов, суд вважає, розмір (величину) пайової участі у розвитку інфраструктури території Підгородненської міської ради, з розрахунком якого не погоджуються відповідачі, оскільки він здійснений позивачем з порушенням вимог чинного законодавства. Приписами ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. За вимогами ст. 640, 641, 642, 643, 644 ЦК України договір можна визнати укладеним у разі отримання позивачем від відповідача відповіді про повне та безумовне прийняття пропозиції укласти Договір або при вчиненні відповідачем дій, які б свідчили про його бажання укласти Договір. Вищевказаних дій відповідачі не вчиняли. Більш того, відповідачі жодним чином не виявляли бажання укладати спірний договір з позивачем у будь-якій редакції. Відповідно до ст. 648 ЦК України, зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Відповідно до вимог ч. 13 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання вказаних вимог закону, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину. Ці правові принципи у спірних правовідносинах є вихідними та основоположними для відповідачів, і мають враховуватись під час вирішення справи відповідно до гарантованих статтями 3 та 8 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, принципів верховенства права та визначеності змісту і спрямованості діяльності держави правами і свободами людини та їх гарантіями. Відповідачі у відповідності із ч. З ст. 203 ЦК України не виявили вільного волевиявлення для вчинення даного правочину. Між сторонам не досягнуто згоди щодо розміру пайової участі у розвитку інфраструктури Підгородненської міської ради. Відповідно до вимог законодавства граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 4 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. Разом з тим, позивачем порушується питання про сплату пайової участі у розмірі 36 737,08 грн., розрахунок якої не підтверджено належними доказами та не відповідає вимогам закону. За таких обставин однобічна умова, висунута у договорі, про визнання якого укладеним заявлено позовні вимоги, не визнана відповідачами та суперечить вищенаведеним вимогам закону. Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» договір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Означена стаття не зобов`язує замовника звернутися до позивача для укладення з ним договору про пайову участь. Відсутність прямого зобов`язання для замовника і було в останні роки причиною несплати пайової участі. У разі ж не укладення договору не було й підстав для сплати пайової участі. Тобто, законодавством встановлений граничний строк укладання договору пайової участі і цей строк пов`язаний із строком веденням об`єкта будівництва в експлуатацію. Судом встановлено, що об`єкт будівництва відповідачами не введений в експлуатацію, а лише за кожним з них на підставі рішення суду визнано право власності по 1/2 частині житлового будинку, загальною площею 339,90кв.м. З огляду на викладене та враховуючи, що сторонами не досягнуто домовленості всіх істотних умов договору щодо розміру пайової участі, а тому відсутні законні підстави для визнання укладеним договору, який суперечить вимогам закону та не ґрунтується на вільному волевиявленні сторін. Єдиною підставою перерахування коштів (пайової участі у розвитку інфраструктури) є договір, укладений з позивачем. За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Приписи положення ч. 2 та 3 ст. 40 Закону № 3038, якими передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Відповідно до абз. 7 ч. 9 ст. 40 вказаного Закону, яким визначено, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Отже, для вирішення цього питання у суді, важливого значення набуває кінцевий термін укладення договору пайової участі, який встановлений на законодавчому рівні. Положення ч. 9 ст. 40 Закону, які визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь (не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію). Ці норми є імперативними, тобто підлягають обов`язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем як замовником будівництва. Таким чином, якщо замовник не звернувся про укладення договору та не підписав договір у встановлений термін, позивач вправі звернутися з позовом про укладення договору в судовому порядку, проте, необхідною підставою для укладення договору про пайову участь за рішенням суду є виникнення між сторонами переддоговірного спору в межах строків укладання договору, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. З ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Суд не може взяти до уваги доводи позивача, викладені ним у позові,оскільки вони нічим об`єктивно не підтверджуються та не спростовують висновків суду. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ зас тосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладено та

Outcome: dismissed