Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом 19.12.2014 р., який підтримуючи в судовому засіданні вона та її представник пояснили, що працює на посаді лікаря-кардіолога в Державному закладі вузлова лікарня станції Коломия ДТГО "Львівська залізниця" /надалі ДЗВЛ ст. .Коломия/ з 02.01.1992 р. 21.11.2014 р. в.о. головного лікаря ДЗВЛ ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця" Федоришиним В.Є. видано наказ "Про оголошення догани" за неналежне виконання посадових обов'язків. Вважає, що жодних порушень трудової дисципліни [PERSON] не допускала, посадові обов'язки виконувала сумлінно, про що свідчать неодноразові нагороди, премії, а оголошення їй догани немає законних підстав і є наслідком неприязних стосунків, які склалися через упереджене ставлення в.о. головного лікаря Федоришина В.Є.. Згідно вимог ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Вважає наказ про оголошення догани № 126/В від 21.11.2014р. незаконним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних мотивів і доказів. Так, 22.10.2014 р. в 13 год. 50 хв. на амбулаторний прийом до лікаря-кардіолога [PERSON] ДЗВЛ ст. Коломия звернулася лікар-офтальмолог цього ж закладу [PERSON], яка приходиться їй матір»ю, зі скаргами на болі за грудиною з іррадіацією в ліву руку, задуху, перебої у серцевій діяльності. З анамнезу встановлено, що погіршення стану здоров'я відбулося 22.10.2014 р. о 10 год.45 хв., в кабінеті в.о. головного лікаря вузлової лікарні Федоришина В.Є., під час розбору неаргументованої скарги на лікаря [PERSON] Внаслідок чого вона перенесла сильний психоемоційний стрес. І як результат стресу у [PERSON] піднявся артеріальний тиск - 210/120 мм. ртутного стовпа, та виник приступ порушення ритму - серце-миготлива аритмія. Як лікар-кардіолог вона запропонувала хворій зробити електрокардіограму та госпіталізувати її в кардіологічний відділ Коломийської ЦРЛ, або в терапевтичний відділ Коломийської вузлової лікарні, хвора від всіх пропозицій категорично відмовилася і вчинила власноручно підпис про відмову в амбулаторній картці. Також надала хворій невідкладну відповідну медичну допомогу і на прохання хворої, відвезла її на приватній автомашині додому як матір з якою разом проживають. До ранку 24.10.2014р. хворій на дому проводилося необхідне медикаментозне лікування гіпертонічного кризу. Однак, вночі з 23.10.2014 р. на 24.10.2014 р. стан хворої погіршився, тому хворій повторно було запропоновано госпіталізуватися в Коломийську ЦРЛ., на що хвора заявила їй, що лікуватися вона буде тільки у неї у денному стаціонарі вузлової лікарні станції Коломия, де вона пропрацювала 48 років і має право вибору відділення для проходження лікування. Таким чином хвора [PERSON] інформованої згоди на лікування в терапевтичному відділі Коломийської вузлової лікарні не дала. Законом України "Про основи законодавства України про охорону здоров'я" від 19.11.1992р. передбачено права пацієнта, а саме в ст.ст. 5, 35, 36, 38, зазначено право на свободу вибору в галузі охорони здоров'я: право на вільний вибір лікаря; право на вибір методів лікування, відповідно до рекомендацій лікаря; право на вибір закладу охорони здоров'я; право на заміну лікаря, а відповідно до вимог ч.2 ст.284 ЦК України передбачено, що особа, яка звернулася за наданням їй медичної допомоги має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій; надання медичної допомоги особі провадиться за її згодою; особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування. В "Етичному кодексі лікарів України" від 27.09.2008 року, в розділі 2, ст. 8 "Домінантність інтересів пацієнта" зазначено, що лікар повинен поважати право кожної людини вільно обирати лікаря, та зобов'язаний допомогти пацієнтові здійснити це право, а в розділі 3 "Зобов'язання лікаря щодо пацієнта" в ст..28 передбачено, що лікар повинен поважати, підтримувати право пацієнта вільно обирати лікаря, медичний заклад і сприяти реалізації права пацієнта на вільний вибір лікаря та медичної установи. 24.10.2014 р. хвора [PERSON] машиною швидкої допомоги вузлової лікарні станції Коломия о 7 год.55 хв. була доставлена у вузлову лікарню. Але так як в цей день проводилась зустріч з кандидатами в народні депутати, то увесь медичний персонал перебував на зустрічі в актовому залі лікарні. Близько 2-х годин хвора [PERSON] перебувала в її кабінеті № 11. Після закінчення зустрічі, лаборант зробила аналіз крові, а медсестра кабінету функціональної діагностики зробила електрокардіограму, яка підтвердила її діагноз. Вона намагалась доповісти завідуючому денним стаціонаром [PERSON] про бажання хворої лікуватися тільки у денному стаціонарі, але заввідділенням в кабінеті не було і вона скерувала хвору близько 10 год. ранку в денний стаціонар, відповідно до вимог "Положення про денний стаціонар при поліклініці ДЗВЛ ст. Коломия, де в п. 3.5. зазначено, що лікування хворих у денному стаціонарі проводиться лікарями поліклініки, які скерували їх для лікування, за рахунок основного робочого часу, а п.4.2. передбачено, що відбір хворих для госпіталізації в денний стаціонар здійснюють лікарі амбулаторно-поліклінічного підрозділу вузлової лікарні ст. Коломия. Вона з дня госпіталізації 24.10.2014 р хворої в денний стаціонар, відкрила листок непрацездатності [PERSON] на 5 днів, відповідно до вимог п.1.4. Наказу МОЗ України №455 від 03.11.2001р. "Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", де зазначено право видачі листків непрацездатності, надається лікуючим лікарям державних та комунальних закладів охорони здоров'я. За увесь час лікування хворій [PERSON] проводилося кваліфіковане патогенетичне, комплексне лікування. Внаслідок ефективного лікування 27.10.2014 р. наступило значне покращення стану здоров'я пацієнтки [PERSON] та нормалізація серцевого ритму, що підтвердила електрокардіограма від 27.10.2014р., наявна в матеріалах амбулаторної карти. Без згоди пацієнтки [PERSON] та без її відома як лікуючого лікаря 29.10.2014р., з медичної служби Львівської залізниці прибула головний позаштатний кардіолог [PERSON], яка оглянула пацієнтку [PERSON], повністю підтвердивши діагноз та правильність і ефективність лікування. Лікар-кардіолог [PERSON] рекомендувала хворій [PERSON] прибути на обстеження та лікування в кардіологічний відділ клінічної лікарні Львівської залізниці у січні 2015 р., з чим хвора погодилася. Ст. 33 "Етичного кодексу лікаря України" передбачено, що лікар за необхідності повинен запропонувати консультацію свого колеги, залежно від обставин або погодитися на консультацію, бажану пацієнтом чи його близьким. У відповідності до ст. 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачено, що пацієнт має право на проведення на його прохання консиліумів і консультацій інших спеціалістів. 05.11.2014р. [PERSON] була виписана додому із значним покращенням стану здоров'я, в задовільному стані з добрими показниками електрокардіограми і було закрито лікарняний лист. Хвора була задоволена лікуванням та професійністю лікуючого лікаря. Реабілітаційний період хвора провела вдома, оформивши відпустку, почувала себе добре, скарг не надавала. 19.11.2014р. лікаря-кардіолога [PERSON] в 11 год. без попередження було викликано в кабінет завполіклінікою [PERSON], де знаходилася група мед.працівників вузлової лікарні, різних спеціальностей і зав.терапевтичним відділенням лікарні, лікар-терапевт [PERSON], пред'явила безпідставні претензії по лікуванню [PERSON], не маючи в поліклініці амбулаторної картки та листка призначення денного стаціонару хворої. Отож, розбір випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару хворої [PERSON] без заяви хворої і без амбулаторної карти та листка призначень хворої є фактично неможливим та безпідставним. Відповідно до ст.15 Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров'я" передбачено, що пацієнт має право на оскарження неправомірних дій мед.персоналу. Отже, розбору факту госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару [PERSON], що могло привести до смерті хворої не відбулося, так як не було правових підстав. 25.11.2014р. інспектор по кадрах вузлової лікарні станції Коломия вранці ознайомила її з наказом №126/В від 21.11.2014р., яким її притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану, в зв'язку з допущеними помилками в лікуванні хворої "М", які могли б призвести до смерті хворої, що слугувало правовою підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності в змісті наказу не вказано. В наказі зазначено, про допущені помилки при лікування хворої "М", тобто відкритої інформації щодо прізвища хворої немає, отож виходячи з описової частини наказу вона повинна сама встановити хвору "М" та визначити свої помилки, що свідчать про незаконність наказу № 126/В від 21.11.2014р. Наведені обставини свідчать про допущені порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення, а саме ст. 149 КЗпП України, в якій зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник, уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Неспростованим є той факт, що правовою підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, .необхідно документально зафіксувати сам факт допущеного порушення. Вона будь-яких письмових пояснень з приводу нібито допущених порушень не давала і ніхто з адміністрації у неї не вимагав. Отож, при оголошенні догани, в.о. головного лікаря вузлової станції Коломия В.Є.Федоришиним, не дотримано та порушено обов'язкові вимоги ч.3 ст.149 КЗпП України. Станом на 21.11.2014р. вона не була ознайомлена під розписку з наказом №126/В від 21.11.2014р. про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. В п.31 "Типових правил внутрішнього розпорядку для робітників і службовців, підприємств, установ, організацій", затверджених постановою Держкомітету праці СРСР від 20.07.1984р. № 213 вказано, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення із зазначенням мотивів його застосування, оголошується працівникові під розписку у триденний строк. Зазначає, що відсутність такого положення у внутрішніх правилах вузлової лікарні станції Коломия не може визнаватися виправданням для в.о. головного лікаря В.Є.Федоришина, оскільки правила внутрішнього трудового розпорядку, видаються на основі типових правил. Отже, як юридичний факт з яким норми права пов'язують правові наслідки, дисциплінарні санкції мають бути належним чином зафіксовані, це є наказ, який повинен бути доведений до відома працівника під розписку. Безспірним вважає на її думку грубе порушення ч. 4 ст. 149 КЗпП України. В наказі повинно бути вказано в чому конкретно проявилося порушення, мотиви застосування дисциплінарного стягнення. В даному документі є посилання на протокол розбору випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару хворої "М", в той же час не вказано, які саме документи досліджувалися щодо хворої "М", та які пояснення давала по суті розбору вона як лікар. Немає висновків щодо її не кваліфікованості. До наказу не додано оправдовувального документу, який би свідчив про підстави його видання. Таким чином, зважаючи на вищевикладене вважає очевидним порушення норм трудового та медичного законодавства щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень у вигляді догани, наказ № 126/В від 21.11.2014р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря-кардіолога [PERSON].", не може визнаватись таким, що винесений на підставі та в спосіб передбачений законом, відповідно підлягає скасуванню. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", зазначено, що суди при розгляді трудових спорів, повинні охороняти право кожного на працю. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, то обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника. У п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" №4 від 31.03.1995р., зазначено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин, то відшкодування моральної шкоди покладається на власника. У зв'язку з вчиненням в.о. головного лікаря вузлової лікарні станції Коломия В.Є.Федоришиним протиправних, і більше того незаконних дій, безпідставного порушення прав, внаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] і їй завдано моральну шкоду, що полягає у глибоких душевних стражданнях, занепокоєнням за професійне майбутнє. Враховуючи, що неправомірні дії в.о. головного лікаря вузлової лікарні станції Коломия В.Є. Федоришина, започатковані упередженим ставленням до [PERSON] не як до висококваліфікованого лікаря, що має чіткий прояв у неприязненних стосунках і, як наслідок, щодо неї накладення незаконного дисциплінарного стягнення - догани, про яку не було повідомлено у встановленому законом порядку і в строк, від чого [PERSON] зазнала серйозного психологічного стресу. Крім того, поновлення її законних прав вимагає додаткових, раніше непередбачуваних зусиль, а також значних матеріальних витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1301 грн. Зважаючи на формулювання наказу про оголошення догани, а саме "за допущені помилки в лікуванні хворої "М", які могли призвести до смерті хворої", що не підкріплюється жодними доказами, вважаю, що дії в.о. головного лікаря вузлової лікарні станції Коломия В.Є. Федоришина є приниженням професійної честі, ділової репутації і людської гідності [PERSON] Згідно ч.1 п.п.2, 4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Відповідно до ст..56 Конституції України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок винної особи. Враховуючи наведене, та вимоги ст.56 Конституції України, положення ст..237-1 КЗпП України, ст..23 ЦК України, вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй. моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 000 (одну тисячу) грн. Згідно ч.1 ст.211 ЦПК України суд виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. П.33 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", вказано, що судам необхідно активізувати регулювання окремими ухвалами і поданнями на факти порушення трудового законодавства, невжиття службовими особами заходів по зміцненню трудової дисципліни. Просить суд визнати незаконним і скасувати наказ в.о. головного лікаря Державного закладу вузлової лікарні станції Коломия ДТГО "Львівська залізниця" В.Є. Федоришина № 126/В від 21.11.2014р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» лікаря-кардіолога [PERSON]". Стягнути з Державного закладу вузлової лікарні станції Коломия ДТГО "Львівська залізниця" в.о. головного лікаря В.Є. Федоришина на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 000(одна тисяча)грн. Постановити окрему ухвалу щодо незаконних дій в.о. головного лікаря Державного закладу вузлової лікарні станції Коломия ДТГО "Львівська залізниця" В.Є. Федоришина, які мали місце в порушенні норм трудового законодавства стосовно порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря-кардіолога вищої категорії [PERSON] і направити начальнику медичної служби управління Львівської залізниці (поштова адреса: [ADDRESS]) для відповідного реагування та вжиття заходів з метою усунення причин і умов, які призвели до порушення Кодексу законів про працю України. Стягнути з відповідача Державного закладу вузлової лікарні станції Коломия ДТГО "Львівська залізниця" в.о. головного лікаря В.Є. Федоришина, на користь [PERSON] понесені витрати на правову допомогу - 1301 грн. Представники відповідача не визнали позов та пояснили, що дійсно позивачка - [PERSON] працює на посаді лікаря-кардіолога в ДЗВЛ ст. Коломия з 02.01.1992 р. 21.11.2014 р. ним - в.о. головного лікаря ДЗВЛ ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця" Федоришиним В.Є. було видано наказ "Про оголошення догани" позивачці за неналежне виконання посадових обов'язків. Викладаючи в позовній заяві свої доводи по незаконність накладеного на неї стягнення позивачка посилається на допущені порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення, на ст.149 КЗпП України де зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник, уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. По даному факту 19.11.2014 року було проведено оперативний розбір випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару тяжкохворої "М", на який була викликана позивачка та складено протокол/а.с.62-64/. В ході оперативного розбору їй було запропоновано надати усні та письмові пояснення, однак [PERSON] категорично відмовилась надати пояснення і медичну документацію по веденню хворої. Після проведення оперативного розбору випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару тяжкохворої було складено акт, в якому зазначено про відмову скаржниці від дачі письмового та усного пояснення, а також 21.11.204 року перед винесенням наказу про дисциплінарне стягнення було знову скаржниці запропоновано дати письмове та усне пояснення, однак позивачка в категоричній формі відмовилася, про що складено акт./а.с.82/ В протоколі зазначено, що 24.10.2014 р. о 8.45 лікарем-кардіологом [PERSON] була госпіталізована без дозволу на денний стаціонар [PERSON], 1931 р.н., з діагнозом: ГХ II ст. 3 ступінь ризику. Гіпертонічний криз. ІХС. Стабільна стенокардія напруги. ФК III. Дифузний кардіосклероз. Персистуюча ФП тахісистолічна форма. СН II А ФК III. Діагноз виставлено клінічно, ЕКГ було зроблено 9:41год. 24.10.2014 р.(згідно вставки амбулаторної карточки). Зав. поліклінічним відділенням повідомив в.о. головного лікаря 24.10.2014 р. в 13:30 год.. В присутності в.о. головного лікаря зав. поліклінічним відділенням, зав. терапевтичним відділенням хворій [PERSON] запропоновано продовжити лікування, до обстеження в кардіологічному відділенні ЦРЛ м. Коломия, від якого хвора відмовилась, вимагаючи лікування тільки у лікаря [PERSON], яка являється її дочкою. Хвору комісійно повідомлено про можливості денного стаціонару і можливі ускладнення. Запропоновано хворій дати письмову відмову, хвора відмовилась (оформлено акт про відмову). Лікарю-кардіологу [PERSON] вказано, що вона є лікарем поліклінічного відділення і лікувати хворих самостійно на денному стаціонарі не може, а також враховуючи діагноз і стан хворої зобов'язана скерувати хвору в кардіологічне відділення ЦРЛ. Враховуючи діагноз і стан хворої згідно "Положення про денний стаціонар" хвора підлягала госпіталізації в стаціонарне відділення. Однак, лікар-кардіолог [PERSON] відмовилась від будь-якого скерування хворої пояснюючи тим, що має право лікувати хворих будь-де незалежно від діагнозу. В позові зазначається, що лікар [PERSON] намагалась доповісти завідуючому денним стаціонаром [PERSON], про бажання хворої лікуватися тільки у денному стаціонарі, але заввідділенням в кабінеті не було і лікар скерувала хвору близько 10 год. ранку в денний стаціонар, відповідно до вимог "Положення про денний стаціонар при поліклініці вузлової лікарні станції Коломия Львівської залізниці", де в п. 3.5. зазначено, що лікування хворих у денному стаціонарі проводиться лікарями поліклініки, які скерували їх для лікування, за рахунок основного робочого часу, п.4.2. відбір хворих для госпіталізації в денний стаціонар здійснюють лікарі амбулаторно-поліклінічного підрозділу вузлової лікарні ст. Коломия. Однак, в п. 4.3. "Положення", а саме Медичні показання для скерування пацієнтів до денного стаціонару ДЗ ВЛ ст. Коломия п.п. 6) хвороби органів кровообігу: гіпертонічна хвороба І-П ст.; ішемічна хвороба серця х CHI-ПА ст.; стенокардія, І-П ФК;інфаркт міокарду в стадії рубцювання; облітеруючий атеросклероз судин н/к; вегето-судинна дистонія відсутній діагноз ГХ II ст. 3 ступінь ризику. Гіпертонічний криз. ІХС. Стабільна стенокардія напруги. ФК III. Дифузний кардіосклероз. Персистуюча ФП тахісистолічна форма. СН ІІ А ФК III. поставлений лікарем [PERSON], а значить, що позивач порушила п. 5 "Положення" - Протипоказання для лікування в денному стаціонарі: хворі, яким необхідне цілодобове парентеральне введення лікарських засобів; хворі, які за станом здоров'я потребують суворого ліжкового режиму; Позивавч ввжає, що розбір випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару хворої [PERSON] без заяви хворої і без амбулаторної карти та листка призначень хворої є фактично неможливим та безпідставним. У відповідності до ст. 15 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я" передбачено, що пацієнт має право на оскарження неправомірних дій мед. персоналу. Однак, адміністрація вузлової лікарні станції Коломия ДТГО "Львівська залізниця", будучи стурбована фактом порушення лікарем [PERSON] "Положення про денний стаціонар при поліклініці вузлової лікарні станції Коломия Львівської залізниці" та неодноразовими порушеннями чинного законодавства і обов'язків, що зазначені в її функціональних обов'язках, затверджених головним лікарем, змушена була реагувати негайно. Так, 21.05.2014 року було проведено оперативний розбір випадку природної смерті на виробництві помічника машиніста РПЧ-4 К,1962 р.н., де встановлено, що у хворого К. ситуація щодо нормалізації ЧСС була цілком курабельною, проте лікарем кардіологом [PERSON] не були використані всі можливості медикаментозної терапії. Окрім того, [PERSON] не бралися до уваги дані перед рейсових медичних оглядів як щодо показників АТ, так і ЧСС, відповідно не проводилась корекція медикаментозного лікування. В цілому, диспансерне спостереження за хворим було організовано з порушенням вимог діючих нормативних документів щодо організації надання медичної допомоги кардіологічним хворим. Зокрема, огляди лікаря кардіолога формальні, без проведення відповідно до наявних клінічних показів об'ємів діагностичних обстежень, не вівся контроль виконання рекомендованих призначень медикаментозних препаратів. Це було у минулому 2014 році. Але скаржниця притягувалася до дисциплінарної відповідальності за невиконання вимог МОЗ України від 30.12.1992 року "Про заходи щодо поліпшення якості кардіологічної допомоги населенню України" наказ від 31.12.2003 року за № 103-в, що підтверджується копіями наказу та протоколу наради у головного лікаря та пояснення. Також позивачу було оголошено догану і в 2006 році за недостатню роботу з хворим, що підтверджується копіями наказу за № 91-в від 05.10.2006 року протоколу наради у головного лікаря та поясненнями. Просять суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] працює на посаді лікаря-кардіолога в ДЗВЛ ст. .Коломия з 02.01.1992р. по даний час /а.с.9-12/. 21.11.2014р. в.о. головного лікаря ДЗВЛ ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця» Федоришиним В.Є. було видано наказ "Про оголошення догани" позивачці за неналежне виконання посадових обов'язків./а.с.14/, що входить у повноваження в.о. головного лікаря ДЗВЛ ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця" /а.с.65-69/ Посилання позивачки на допущені порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення, на ст.149 КЗпП України, де зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник, уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та при обранні виду стягнення власник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника доведено, що стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку По даному факту 19.11.2014 року було проведено оперативний розбір випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару тяжкохворої [PERSON] на який була викликана позивачка та складено протокол /а.с.62-64/. В ході оперативного розбору їй було запропоновано надати усні та письмові пояснення, однак [PERSON] категорично відмовилась надати пояснення і медичну документацію по веденню хворої. Після проведення оперативного розбору випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару тяжкохворої було складено акт, в якому зазначено про відмову позивачки від дачі письмового та усного пояснення, а також 21.11.204 року перед винесенням наказу про дисциплінарне стягнення було знову позивачці запропоновано дати письмове та усне пояснення, однак вона в категоричній формі відмовилася, про що складено акт./а.с.82 / В протоколі зазначено, що 24.10.2014 р. о 8:45 год. лікарем-кардіологом [PERSON] була госпіталізована без дозволу на денний стаціонар [PERSON] 1931 р.н. з діагнозом: ГХ II ст. 3 ступінь ризику. Гіпертонічний криз. ІХС. Стабільна стенокардія напруги. ФК III. Дифузний кардіосклероз. Персистуюча ФП тахісистолічна форма. СН II А ФК III. Діагноз виставлено клінічно, ЕКГ було зроблено 9:41 год. 24.10.2014 р.(згідно вставки амбулаторної карточки). Зав. поліклінічним відділенням повідомив в.о. головного лікаря 24.10.2014 р. в 13.30 год.. В присутності в.о. головного лікаря зав. поліклінічним відділенням, зав. терапевтичним відділенням хворій.[PERSON] запропоновано продовжити лікування, до обстеження в кардіологічному відділенні ЦРЛ м. Коломия, від якого хвора відмовилась вимагаючи лікування тільки у лікаря [PERSON], яка являється її дочкою. Хвору комісійно повідомлено про можливості денного стаціонару і можливі ускладнення. Наведені обставини лікування позивачкою хворої матері [PERSON], викладені в поясненнях позивачки та її представника, не підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] - зав. терапевтичним відділенням, [PERSON] - зав.поліклінічним відділенням, [PERSON]- голова профкому, [PERSON]- зав. хірургічним відділенням, [PERSON] - лікар терапевт, [PERSON] - зав. КДЛ. Крім того, в своїх поясненнях ствердили свідки: - [PERSON], що позивачка допустила порушення порядку лікування хворої [PERSON], що стало предметом оперативного розбору випадку госпіталізації та лікування в умовах денного стаціонару тяжкохворої [PERSON], виклику карділолога ДТГО "Львівської залізниці" - [PERSON], яка не підтвердила правильність лікування призначеного позивачкою та призначила додаткові обстеження хворій.; - [PERSON], що тактика лікування позивачки була неправильно вибрана, не зроблені необхідні аналізи та обстеження, а це могло призвести до тяжких наслідків; - [PERSON], що як член комісії приймав участь у розборі надання допомоги хворій лікарем [PERSON], котра відмовилась підписувати документи і про це склали відповідний акт. Таким чином, наведеними поясненнями спростовуються пояснення як позивачки так хворої [PERSON] про правильність лікування останньої та її оприділення на денний стаціонар при потребі іншого лікування. Також, доведено, що відповідно до чинної Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації медична карта хворого, затвердженої наказом Міністерства Охорони здоров'я України 14.02.2012 №110 Медична Карта амбулаторного хворого та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 р. [NUMBER] - амбулаторна карта хворої [PERSON] неправомірно зберігалась не в стаціонарі чи поліклініці ДЗВЛ ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця", а на руках у хворої /а.с.112-115/. Тому, аналізуючи подані докази позивачкою, суд вважає недостатніми для задоволення її позовних вимог, а подані докази представниками відповідача переконливо доводять правомірність накладення в.о. головного лікаря ДЗВЛ ст. Коломия ДТГО "Львівська залізниця" Федоришиним В.Є. стягнення, виданим наказом "Про оголошення догани" позивачці і в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.,ст. 49, 55, 56, 124 Конституції України, ст.,ст. 5-1, 150, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст.,ст. 15, 16, 20, 23, 281, 284 ЦК України, Закону України " Основи законодавства України про охорону здоров'я" від 19.11.1992р., Етичного кодексу лікаря України від 27.09.2008 р., Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" № 4 від 31.03.1995р., Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.1997 р. "Про посилання судового захисту прав та свобод людини і громадянина" та

Outcome: dismissed