Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 03.05.1993 року по теперішній час Позивач працює у Комунальному підприємстві «Криворізька друкарня» (надалі - Відповідач) на посаді головного бухгалтера. Станом на 01.01.2020 року Відповідачем, який є платником податку на додану вартість нарахована, однак не сплачена Позивачу заробітна плата за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року включно у сумі 50 156 гривень 24 копійка. У тому числі, нараховано, але не виплачено Позивачу компенсація за невикористану відпустку у кількості 66 календарних днів у сумі 26 288 гривень 14 копійки. Також з даної заробітної плати не перераховано прибуткового податку з доходів фізичних осіб за ставкою 18% у сумі 15 052 гривень 83 копійок та військового збору за ставкою 1,5% за той самий період у сумі 1 254 гривень 65 копійок. Крім того, відповідачем нараховано, однак не перераховано Єдиний соціальний внесок за ставкою (ЄСВ) 22 % за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року включно у сумі 18 708 гривень 39 копійка. Тому просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість на користь Позивача. Ухвалою суду від 16.01.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідач повідомлявся судом про перебування у провадженні вказаної справи, у зв`язку з чим йому було роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, порядок подачі клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідач Комунального підприємства "Криворізька друкарня", отримавши 26.08.2020 р. копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З письмових матеріалів встановлено, що Позивач дійсно працює на підприємстві Відповідача - КП «Криворізька друкарня», на посаді головного бухгалтера, з 03.05.1993 року і до теперішнього часу (а.с.7). Відповідач має заборгованість перед Позивачем з нарахованої та невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, яка станом на 01.01.2020 року становить 76444,38 грн.. (а.с.8). У зв`язку з невиплатою вказаних платежів утворилась заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі 18 708,65 грн. Вказані відомості підтверджуються довідкою за підписом головного бухгалтера та директора КП «Криворізька друкарня».(а.с.8) Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зазначені положення закріплені також ст.24 Закону України «Про оплату праці». Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідачем не надано суду доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем. Таким чином позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року включно у сумі 50 156,24грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку суддя зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону. Положеннями ч. 4 ст. 83 КЗпП України та ст.. 24 ЗУ «Про відпустку» передбачено, що за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як встановлено із матеріалів справи, що згідно довідки розрахунку періоду відпустки за який надається компенсація, а саме позивач має право на компенсацію за 66 день невикористаної відпустки, що у грошовому еквіваленті становить - 26 288,14 гривень. Судом встановлено, що позивач продовжує працювати, звільнення та переведення позивача не відбувалось, кількість днів наданої йому щорічної відпустки є більшою, ніж 24 календарних дні, таким чином, наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь виплати компенсації за невикористані дні відпустки. Зазначені суми заробітної плати та компенсації за нараховану але не виплачену відпустку підлягають виплаті Позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Щодо позовних вимог з приводу зобов`язати Відповідача із стягнутих на користь Позивача сум, з яких не проводилося утримання, утримати податок з доходів фізичних осіб, необхідний єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в порядку ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та сплатити цю суму єдиного внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464). Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону №2464 визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Згідно з ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску. Відповідно до Довідки про заборгованість КП «Криворізька друкарня» відносно [PERSON] , заборгованість з ЄСВ за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року включно за ставкою 22% становить 18 708,65 грн. Статтею 6 Закону № 2464 визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема, відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Частиною 12 ст.9 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. При цьому, відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Суми заборгованості Відповідача по сплаті єдиного внеску розрахована ним самостійно відповідно до наданої довідки, отже суд приходить до висновку, що Відповідач не заперечує вказані обставини. Відтак, вимога про сплату з приводу зобов`язати Відповідача із стягнутих на користь Позивача сум, з яких не проводилося утримання, утримати податок з доходів фізичних осіб, необхідний єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в порядку ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та сплатити цю суму єдиного внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За зверненням до суду з даним позовом, позивач був звільнений від сплати судового збору. З огляду на вказане, з відповідача КП «Криворізька друкарня» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved