Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] 9844,60 грн. заборгованості за договором споживчого кредиту № А39537 від 16 серпня 2018 року, з яких: 7759,19 грн. - основна сумаи боргу та 2085,41 грн. - проценти за користування кредитом. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 16 серпня 2018 року між КС "Вигода" та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № А39537, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові грошові кошти в кредит у сумі 10000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 1.4 кредитного договору кредит надається строком на 18 місяців: з 16 серпня 2018 року до 16 лютого 2020 року. Позивач видав [PERSON] зазначену в договорі грошову суму 10000,00 грн. відповідно до видаткового касового документа № 1339 від 16 серпня 2018 року на підставі заяви про одержання коштів по кредиту, а відповідач прийняв вказану суму коштів та зобов`язався належним чином повернути позивачу кредит у порядку і на умовах, зазначених у кредитному договорі. В п.п. 3.1 - 3.2, 4.1 кредитного договору сторони погодили, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована, погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Так, відповідно до графіку розрахунків №А39537 від 16 серпня 2018 року позичальник зобов`язаний щомісячно до 16 числа кожного місяця сплачувати кредит з періодичною сплатою процентів і основної суми кредиту «рівними долями», за яким передбачається незмінна сума платежу протягом всього терміну дії угоди в розмірі 773,97 грн., який включає в себе як проценти, нараховані за користування кредитом, так і частину кредиту. При цьому, питома вага процентів, які нараховуються на залишок основної суми, з кожним наступним платежем зменшується, а питома вага суми кредиту зростає. Протягом часу користування кредитом відповідачка [PERSON] порушувала графік розрахунків по кредитному договору та за період з дня видачі кредиту по день звернення з позовом до суду [PERSON] було здійснено чотири платежі на загальну суму 3970,00 грн. Відтак станом на 21 серпня 2019 року в неї по кредитному договору виникла заборгованість у розмірі 9844,60 грн., з яких: 7759,19 грн. - основна сума боргу та 2085,41 грн. - проценти за користування кредитом. 15 травня 2019 року представником КС «Вигода» відповідачці [PERSON] надіслані претензії, відповідно до яких позивач просив погасити заборгованість за кредитним договором, однак остання відповіді на претензії не надала, а грошові кошти не сплатила. Окрім того, 16 серпня 2018 року між КС "Вигода" та [PERSON] було укладено договір поруки № 320, відповідно до якого поручитель поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору № А39537 від 16 серпня 2018 року. Згідно з п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язання, забезпеченого договором, усім належним поручителю майном. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 2.3 договору поруки порукою забезпечується виконання поручителем зобов`язання боржника [PERSON] у повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений кредитним договором. Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору поруки строк дії договору поруки 48 місяців з дати початку дії договору, датою початку дії поруки відповідно до договору поруки є 16 серпня 2018 року, датою припинення поруки є 16 серпня 2022 року. Так, у зв`язку з порушенням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором представник КС «Вигода» звернувся з листом-претензією № 17 від 13 березня 2019 року до поручителя [PERSON] , однак остання відповідь на претензію не надала, грошові кошти не сплатила, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. 10 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 274 ЦПК України, визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні 02 січня 2020 року за участі представника позивача. Представник позивача Бабій О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх повному задоволенні, покликаючись на обставини, наведені в позові. Не заперечила проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та шляхом здійснення телефонограм за вказаними в позовній заяві контактними номерами телефонів. Заяв про розгляд справи за їх відсутності відповідачі не подавали. За таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу за їх відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення, з наступних підстав. Відповідно до договору споживчого кредиту № А39537 від 16 серпня 2018 року, укладеного між КС «Вигода» та [PERSON] , остання отримала кредит у сумі 10000,00 грн. та зобов`язалась повернути кредит і сплатити проценти на умовах, передбачених договором, у розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору /а.с. 6-8/. Відповідно до графіку розрахунків № А39537 від 16 серпня 2018 року між КС «Вигода» та [PERSON] встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом /а.с. 8/. Відповідно до заяви на отримання кредиту 16 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до КС «Вигода» з метою отримання споживчого кредиту у розмірі 10000,00 грн. /а.с. 9/ Відповідно до видаткового касового документу від 16 серпня 2018 року [PERSON] видано кредит згідно з договором № А39537 від 16 серпня 2018 року в розмірі 10000,00 грн. /а.с. 10/. Відповідно до карточки платежів по гривневому кредиту до договору кредиту № А39537 від 16 серпня 2018 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000,00 грн., річний процент 45,00 %, планова дата закриття кредиту 16 лютого 2020 року /а.с. 11/. Відповідно до розрахунку сум, що стягуються, від 21 серпня 2019 року заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 21 серпня 2019 року становить: залишок основної суми 7759,19 грн., проценти за користування кредитом 2085,41 грн., а всього заборгованість становить 9844,60 грн. За період з 16 серпня 2018 року по 21 серпня 2019 року [PERSON] було здійснено 4 платежі на суму 3970,00 грн. /а.с. 12/ Відповідно до листа за вих. № 25 від 15 травня 2019 року представник КС «Вигода» звертався до [PERSON] з претензією щодо повернення кредиту відповідно до встановленого графіку в договорі кредиту № А39537 від 16 серпня 2018 року /а.с. 12-13/. Відповідно до договору поруки № 320 від 16 серпня 2018 року, укладеного між КС «Вигода» та [PERSON] , поручитель поручається перед кредитором в обсязі та на умовах, встановлених договором, за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору № А39537 від 16 серпня 2018 року, укладеного між кредитором та боржником, відповідно до якого боржник отримує кредит у сумі 10000,00 грн. строком на 18 місяців та зобов`язується повернути кредитору кредит, нараховані проценти за користування кредитом, а також виконати інші умови кредитного договору /а.с. 15/. Відповідно до листа за вих. № 17 від 13 березня 2019 року представник КС «Вигода» звертався до [PERSON] з претензією щодо повернення коштів, відповідно до договору поруки № 320 від 16 серпня 2018 року /а.с. 16/. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. В судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 2018 року між КС «Вигода» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № А39537, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 10000,00 грн. Відповідно до пункту 1.4 даного договору строк дії договору 18 місяців: з 16 серпня 2018 року до 16 лютого 2020 року. Пунктом 3.1. договору споживчого кредиту встановлено, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 45 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору споживчого кредиту № А39537 сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів. Однак боржник [PERSON] за період користування кредитом з 16 серпня 2018 року по 21 серпня 2019 року здійснила чотири платежі на загальну суму 3970,00грн., а відтак станом на 21 серпня 2019 року в неї виникла заборгованість у розмірі 9844,60 грн., з яких: 7759, 19 грн. - основна сума боргу та 2085, 41 грн. - проценти за користування кредитом. Окрім цього відповідно до п. 8.1 договору споживчого кредиту № А39537 кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів, передбачених договором, у повному обсязі та дострокового повернення кредиту. У зв`язку з наведеним позивач скористався своїм правом щодо стягнення заборгованості відповідно до даного договору. Суд звертає увагу, що представник КС «Вигода» звертався до [PERSON] з претензією щодо повернення кредиту відповідно до встановленого графіку в договорі кредиту № А39537 від 16 серпня 2018 року, однак остання кредит та відсотки за його користування не сплатила. В постанові Великої палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №521/21255/13-ц зазначено, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Окрім цього, в судовому засіданні також встановлено, що відповідно до п. 9.1 договору споживчого кредиту № А39537 даний кредит забезпечується договором поруки № 320 від 16 серпня 2018 року. Згідно з ч. 1ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Суд звертає увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст.251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки. Верховний Суд України у Постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема, і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося. Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 200/15135/14-ц, оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України. Судом встановлено, що між КС «Вигода» та [PERSON] 16 серпня 2018 року укладено договір поруки № 320, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором в обсязі та на умовах, встановлених договором, за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають з кредитного договору № А39537 від 16 серпня 2018 року, укладеного між кредитором та боржником, відповідно до якого боржник отримує кредит у сумі 10000,00 грн. строком на 18 місяців та зобов`язується повернути кредитору кредит, нараховані проценти за користування кредитом, а також виконати інші умови кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язань, забезпечених договором, усім належним поручителю майном. Пунктом 2.2 даного договору встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник, поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Також п. 4.1 договору поруки встановлено, що строк дії договору 48 місяців з дати початку дії договору. Датою початку дії поруки є 16 серпня 2018 року, датою припинення поруки є 16 серпня 2022 року. Відповідно до п.5.1 даного договору в разі невиконання боржником зобов`язань, забезпечених порукою, кредитор має право пред`явити вимогу поручителю шляхом направлення вимоги поручителю або пред`явлення до поручителя позову до суду. У зв`язку з наведеним КС «Вигода» зверталась до [PERSON] з претензією щодо повернення коштів відповідно до договору поруки № 320 від 16 серпня 2018 року, однак остання своїх зобов`язань, передбачених договором, не виконала, тому позивач звернувся з позовом до суду. Також у судовому засіданні встановлено, що строк дії договору поруки 48 місяців з дати початку дії договору. Датою початку дії поруки є 16 серпня 2018 року, а датою припинення поруки є 16 серпня 2022 року. Однак, як вбачається з договору споживчого кредиту № А39537, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів, передбачених договором, у повному обсязі та дострокового повернення кредиту. Отже, враховуючи наведене, в ході судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є солідарними боржниками, в порушення вимог договору споживчого кредиту та договору поруки не виконали взятих на себе зобов`язань, позаяк ними не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів у рахунок виконання боргових зобов`язань в цілому щодо погашення нарахованої станом на 21 серпня 2019 року заборгованості за договором споживчого кредиту від 16 серпня 2018 року. Відтак суд дійшов висновку, що заявлена позивачем заборгованість за договором споживчого кредиту на загальну суму 9844,60 грн., з яких: 7759,19 грн. - основна сума боргу та 2085,41 грн. - проценти за користування кредитом, підлягає стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути в рівних частинах з кожної з відповідачок на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 960,50 грн.

Outcome: approved