Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

02.02.2016 року позивач [PERSON] направив на адресу Голосіївського районного суду м. Києва засобами поштового зв'язку позов до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.12.2014 року по вул. Труханівській в м. Києві сталася дорожня транспортна пригода між автомобілем «BMW», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілем «Audi», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок вказаної події обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року водія [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правову відповідальність водія [PERSON], згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2663697 від 26.08.2014 року, було застраховано у ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", наступного дня після ДТП - 16.12.2014 року позивачем було подано на адресу Відповідача повідомлення потерпілого щодо події. Того ж дня - 16.12.2014 року, представником ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" за участю представника позивача був складений акт огляду транспортного засобу, яким було підтверджено факт пошкодження автомобіля позивача та встановлено характер таких пошкоджень. 12.03.2015 року, позивачем було додатково подано на адресу страховмка документи, що підтверджують проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля за рахунок власних коштів позивача та заяву про отримання страхового відшкодування від 12.03.2015 року. Відповідачем, шляхом здійснення безготівкового перерахунку на банківський рахунок, виплачено позивачу страхове відшкодування на загальну суму 21 726, 45 грн., разом з тим, [PERSON] було витрачено на ремонт автомобіля особисті кошти у загальному розмірі 39 820,00 грн. З огляду на викладене, посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія"суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 18 093,55 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 12 864,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 8 725,70 грн., три відсотки річних в розмірі 664,90 грн., що разом складає 40 349, 00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем було порушено строки прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та безпосередньо виплата страхового відшкодування, що зокрема підтверджено листом Нацкомфінпослуг від 04.09.2015 року за результатами розгляду скарги позивача. Представник відповідача ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначила, що звіту № 94/09/15, виконаного ФОП [PERSON], вартість ремонту транспортного засобу позивача складає 22 227,05 грн. За вирахуванням франшизи позивачу було виплачено розмір оціненої заподіяної шкоди двома платежами на загальну суму 21 727,05 грн. Таким чином, відповідач вважає, що сплатив страхове відшкодування позивачу без будь-яких порушень, а у разі недостатності страхового відшкодування позивач має право звернутися до винної у ДТП особи - водія [PERSON] Також просила врахувати, що позивачем було порушено термін подання заяви про виплату страхового відшкодування. У випадку задоволення позовних вимог просила суд зобов'язати позивача передати відповідачу задні двері від автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER]. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що стався за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6-7). Як вбачається зі змісту описової частини вищевказаної постанови, [PERSON], 15.12.2014 року о 17 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «BMW», д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по вул. Труханівській, під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкод, що призвело до наїзду на припарковий автомобіль «Audi», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого було пошкоджено обидва транспортні засоби та заподіяно матеріальні збитки. Як встановлено, з Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2663697 від 26.08.2014 року, цивільно-правову відповідальність [PERSON] на момент ДТП було застраховано у ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" (а.с. 8). 16.12.2014 року ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" було повідомлено про ДТП, що підтверджується Повідомленням страховика щодо події (ОСЦПВ) (а.с. 9). 12.03.2015 року позивачем було подано до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" заяву про отримання страхового відшкодування (а.с. 13). Таким чином, з урахуванням положень ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 90-денний термін для прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплатити, закінчився 10.06.2015 року. Посилання представника відповідача на те, що граничний законний термін для прийняття рішення Страховиком та проведення регламентної виплати має закінчуватися 01.09.2015 року, зважаючи на прострочення подачі позивачем заяви про здійснення страхового відшкодування, не приймаються судом до уваги, оскільки лише згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON] набув статусу потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді та отримав право на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушення строків звернення до відповідача із заявою про отримання страхового відшкодування. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 18 093,55 грн. Зокрема, як встановлено з доказів наданих стороною позивача, збитки понесені позивачем на відновленню автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] складають 39 800, 00 грн., а саме як вбачається з накладної № 27415 від 28.01.2015 року, розрахункова вартість деталей складає 32 320, 00 грн. (а.с. 15), придбання вказаних деталей підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 187, № 243, № 284, № 136 (а.с. 17), вартість ремонтних робіт з запчастинами та витратними матеріалами складає 7 500, 00 грн., що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт (а.с. 16). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, зважаючи на те, що позивачем підтверджено понесення збитків на відновлення автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] у розмірі 39 800, 00 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача недоотриманої суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" пені за несвоєчасну виплату суми страхового відшкодування, суд має зазначити наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як встановлено з позовної заяви та заперечень проти позову, а також підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON], 08.09.2015 року відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 376,45 грн., 21.09.2015 року - у розмірі 6 350,00 грн. Зважаючи на те, що, судом встановлено, що передбачений законодавством строк для проведення виплати позивачу страхового відшкодування закінчився 10.06.2015 року, та з урахуванням проведених страхових виплат: -з 10.06.2015 року по 08.09.2015 року сума прострочення виплати позивачу страхового відшкодування складала 39 820,00 грн.; -з 09.09.2015 року по 21.09.2015 року - 24 443, 55 грн.; -з 22.09.2015 року по дату подачі позову до суду - 18 093, 55 грн. З урахуванням викладено, пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування складає 9 168,83 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Відповідно до ст. 536 та 625 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, частина друга ст. 625 ЦК України). Таким чином, у відповідності до чинного законодавства, з урахуванням встановленої судом несвоєчасності виплати позивачу страхового відшкодування, з ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 1959,55 грн. та три відсотки річних в розмірі 517,00 грн. Згідно поданих заперечень на позовну заяву, а також в судовому засіданні, представник позивача просила, у разі задоволення позовних вимог в частині стягнення недоотриманого позивачем страхового відшкодування, зобов'язати позивача повернути пошкоджені задні двері від автомобіля "Ауді Q7" д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. З огляду на викладене, зважаючи на надходження відповідного клопотання від представника відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на позивача обов'язку передати ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" пошкоджені задні двері від автомобіля "Ауді Q7" д.н.з. [NUMBER]. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 509, 536, 625, 979, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 61, 88, 213, 215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 6, 12, 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 14, 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року,суд, -

Outcome: partial