Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та Центрального ВДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївської області, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Київського МНО Швець Р.О., в якому просила про визнання виконавчого напису від 15.05.2017 року за реєстровим неомером 2378 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ПАТ КБ "Приватбанк" утримані з її пенсії грощові кошти в розмрі 1745,28 грн , стягнуті за оспорюваним виконавчим написом , стягнути з Центрального ВДВС утримані з її пенсії грошові кошти в розмірі 381,02 грн., стягнуті за вказаним виконавчим написом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 07.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею. укладено кредитний договір б\\н. На підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 15.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2378, відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення заборгованості та розпочато процедуру стягнення коштів з її пенсії. Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями , заборгованість стягнуто поза межами строків позовної давності , без врахування того, що вона не отримуваа вимогу про дострокове поверненя боргу , без врахування того, що Банком незаконно підвищено відсоткову ставку за кредитом , Банком одночасно застосовано стягення двох видів санкцій за одне і те саме прорушення - штраф та пеня - отже заборгованість за вказаним кредитним договром не є безспірною . Оскільки оспорюваний виконавчий напис підлягає скасуванню, вважає, що стягнуті державним виконавцем кошти на його виконання підлягають повернененю як безпідставно отримані кошти. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №2378 від 15.05.2017 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в межах виконавчого провадження №54409187, відкритим державним виконавцем Центральним відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Ухвалою суду від 26.12.2018 року забезпечено докази по справі та витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича, завірені належним чином, копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 15.05.2017 року, зареєстрований в реєстрі №2378 за кредитним договором №б/н від 07.12.2011 р. укладеного між АТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] в розмірі 21.998,38 грн. та витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1 800, 00 грн. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву проти позову не надали. Третя особа надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила ухвалити законне та справедливе рішення з урахуванням своїх письмових пояснень. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 07 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б\\н ( у вигляді Анкети- заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку) . Зважаючи на те, що взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором належним чином виконано не було, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. За вказаним зверненням приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис від 15 травня 2017 року за реєстровим № 2378, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 07.12.2011 року б\\н в сумі 21 998,38 грн, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, в сумі 1 800,00 грн. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться за період з 07.12.2011 року по 11.04.2017 року - за 1952 дні. Сума стягнення, складає 21 998,38 гривень, з яких :-заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 5105,40 гривень;-заборгованість за відсотками у розмірі - 4682,68 гривень;-заборгованість з пені у розмірі 9236,57 гривень;-заборгованість по пеніза несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 1450 грн;-заборгованість по штрафам у розмірі - 500 грн фіксована частини та 1023,73 відсоткова частина . Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі - 1800,00 гривень. Стосовно нарахування пені та штрафів позивачка вважає, що таке нарахування є неправомірним, адже такі санкції не передбачені укладеними між сторонами договором і нараховані за період, що перевищує строк спеціальної позовної давності у один рік, а щодо нарахування відсотків- то з наданого банком розрахунку взагалі не вбачається за який період і за якою передбаченою умовами договору відсотковою ставкою провадилося таке нарахування. Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв від 01.08. 2017 року року за вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження ВП № 54409187. Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв від 21.12.2017 року року за вказаним виконавчим провадженням звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та потсанову про арещт рухомоого та нерухомого майна боржника. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , є інвалідом 1-ї групи з 15.09.2010 року довічно за загальним захворюванням по зору. Згідно Довідки Центрального обєднаного УПФУ м.Миколаєва від 03.10.2018 року за період з 01.03.2018 року по 30.09.2018 року на виконання Постьанови Централоьного ВДВС вівд 21.12.2017 року про звернення стягнення на доходи боржника з пенсії позивача було утримано 1745,28 грн боргу, утримання на проведення виконавчих дій- у сумі 200 грн та утримання виконавчого збору у сумі 181,02 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктами 3.1-3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені зазначеним вище Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові д 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» , у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, надаючи оцінку документам на підтвердження безспірності заборгованості, суд дійшов висновку , що відповідачем взагалі не доведено факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, отже і не були дотриманні нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону - адже в мтаеріалих, наданих стягувачем для вичнення оспорюваного виконавчого напису відсутні можливі до прочитання як примірник кредитного договору, так і належний розрахунок заборгованості, а також взагалі відсутні Умови та правила надання банківських послуг, зя ких можливо було встановити, на яку суму, строк та на яких умовах було видано кредит. До того ж, ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до нотаріусу в травні 2017 і просив стягнути заборгованість за 1952 дні , то відповідно, кредитором заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитом поза межами загального трирічного строку позовної давності , оскільки відповідачем не надано доказів на укладення між сторонами у встановленому ЦК України порядку договору про збільшення строку позовної давності за цими вимогами. Отже, виконавчий напис вчинено нотаріусом більше ніж через 3 роки після виникнення права вимоги, що є порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до розяснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин; виконавчий напис вчинено з пропущенням трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтями 256, 257, 261 ЦК України, що є підставою для визнання и виконавчий напис такими, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про стягнення безпідставно отриманих коштів, то суд доходить до наступного. В позовній заяві представник позивача посилається на безпідставність отриманих відповідачами грошових коштів. Загальні положення про зобов`язання в звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави передбачені ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовими позиціями Верховного Суду України у справах №6-122цс14 та №6-88цс13 визначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Так, стягнення вказаних коштів з позивачки відбувалося з примусового виконання висконавчого напису - але щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто на підставі існуючих між сторонами договірних відносин зобовязального характеру - і стягнуті на користь ПАТ КБ "Приватбанк" саме на погашення заборгованості за кредитним договром б\\н від 07.12.2011 року. Наразі, цей кредитний договір не визнано судом недійсним або неукладним, а відсутністьбудь-якої заборгованості за ним позивачки - виходить за межі доказування в межах заявлених позовних вимог. Що стосується вимог позову про стягнення на користь позивачки з Центрального ВДВС коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження, то ці вимоги є передчасними, оскільки після закриття виконавчого провадження в разі набуття цим рішенням суду законної сили позива має змогу вирішити це питання в порядку, передбаченому ЗУ "Про виконавче провадження". За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного та обраного стороною позивача способу захисту, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову підлягає стягненню на користь держави судові витрати з відповідача, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial