Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

03 червня 2016 року Державне підприємство "[PERSON] лісове господарство" звернулося до суду із позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON] та просило суд: визнати незаконним та скасувати пункти 37, 37.1 розділу 1 рішення [PERSON] міської ради № 47/44 від 25.06.2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по вул.Урожайній 122; визнати недійсним укладений 06.07.2010 року між [PERSON] міською радою та [PERSON] договір оренди № 7713 земельної ділянки площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по вул.Урожайній 122; визнати незаконним та скасувати пункти 13, 13.5 рішення [PERSON] міської ради № 11/29 від 24.11.2011 року, якими затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та продано у власність земельну ділянку площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Урожайній 122; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 4272 від 15.12.2011 року земельної ділянки площею 900 кв.м., із кадастровим номером 4810137200:10:001:0070 по вул.Урожайній 122 у м.Миколаєві, укладений між [PERSON] міською радою та [PERSON] та посвідчений 15.12.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 816834 від 10.02.2012 року, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 10.02.2012 року за № 481010001001623; визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1790 кв.м. по вул.Урожайній 122 у м.Миколаєві, з кадастровим номером 4810137200:10:001:0083, видане реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції за № 37276496 від 08.05.2015 року; скасувати запис про право власності 024 в книзі 2 від 28.11.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого за [PERSON] оформлено право власності на незавершений будівництвом житловий обєкт по вул.Урожайній 122 у м.Миколаєві; зобовязати [PERSON] повернути постійному користувачу Державне підприємство «[PERSON] лісове господарство» земельну ділянку площею 1790 кв.м., з кадастровим номером 4810137200:10:001:0083 по вул.Урожайній 122 у м.Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що вищевказані рішення [PERSON] міської ради були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач є користувачем земельної ділянки площею 25 га урочища «Варварівське» Андріївського лісництва на підставі акту на право постійного користування землею від 15.11.1964 року. Позивач не надавав погоджень на вилучення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки. Таким чином, вилучення земельних ділянок державного лісового фонду на той час було виключно компетенцією обласних державних адміністрацій, а отже [PERSON] міська рада приймаючи рішення про передачу в оренду та продаж спірної земельної ділянки перевищила надані їй повноваження. Виходячи з вищевикладеного позивач просив суд позов задовольнити. Отриманий [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку, передану у власність з порушенням закону, підлягає визнанню недійсним і скасуванню. Після продажу [PERSON] спірної земельної ділянки [PERSON], остання об'єднала дві земельні ділянки із кадастровими номерами 4810137200:10:001:0009 та 4810137200:10:001:0070, та утворила нову земельну ділянку площею 1790 кв.м. по вул.Урожайній, 122 із кадастровим номером 4810137200:10:001:0083. Таким чином, [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, а позивач, оскільки земельна ділянка вибула з його володіння поза його волею, має право на віндикаційний позов до [PERSON], тому просить повернути земельну ділянку від нинішнього власника [PERSON] у постійне користування позивача. Разом із тим, на спірній земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок (фундамент), який належить [PERSON] на праві власності. Підставою для оформлення права власності стало повідомлення [PERSON] про початок виконання будівельних робіт на об'єкті "Будівництво житлового будинку по вул.Урожайній, 122 у м.Миколаєві", зареєстроване Інспекцією ДАБК у Миколаївській області 23.08.2012 року та державний акт про право власності на земельну ділянку від 16.05.2012 року серії ЯК 846443 щодо земельної ділянки площею 900 кв.м. по вул.Урожайній, 122 із кадастровим номером 4810137200:10:001:0070. Оскільки зазначена земельна ділянка придбана [PERSON] у попереднього власника [PERSON], яка в свою чергу отримала її незаконно, а запис речового права є похідним від зазначеної земельної ділянки, на якій він побудований, то запис підлягає скасуванню. Крім того, позивач надав до суду клопотання в якому просив суд визнати поважними причини пропуску останнім строку позовної давності та поновити процесуальний строк, мотивуючи це тим, що позивачу стало відомо про наявність рішень [PERSON] міської ради від 25.06.2010 року № 47/44 та від 24.11.2011 року № 11/29 лише в грудні 2015 року, після чого звернувся 24.12.2015 року до [PERSON] місцевої прокуратури № 1 з клопотанням вжити заходи представницького характеру щодо скасування вказаних рішень. Ухвалою суду від 15 березня 2017 року провадженя в частині позовних вимог про витребування із володіння [PERSON] на користь державного підприємства "[PERSON] лісове господарство" земельної ділянки площею 890 кв.м., що розташована за адресою вул.Урожайна, 122 у м.Миколаєві (кадастровий номер 4810137200:10:001:0009 на час продажу, закрито. В судове засідання сторони не зявились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином про причини неявки суд не сповістили. Від представника відповідача [PERSON] міської ради надійшли заперечення проти позову, згідно яких вважають позов безпідставним, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду щодо вимог про скасування рішень [PERSON] міської ради. Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином про причини неявки суд не сповістили. Суд, оглянувши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як\~вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на підставі державного акту на право користування землею від 15 листопада 1964 року ДП «[PERSON] лісове господарство» є користувачем земельної ділянки площею 25 га, згідно з планом описом меж в районі від А до Б із землями Сливинського училища механізації с-г № 1, від Б до В із землями річки Південний Буг, від В до А із землями Варварівського лісництва /а.с.57-58/.\~Земельна ділянка має квартал 33, який складається з виділів, зокрема з виділу №10, що підтверджується також проектами організації та розвитку лісового господарства ДП «[PERSON] лісгосп». Планово-картографічні матеріали свідчать про право користування позивача зазначеними в них земельними ділянками.Інвентаризація вказаних земельних ділянок проводилась у 1964 році та кадастрові номери земельних ділянок присвоєні не були.\~З 1964 року до 2007 року ДП «[PERSON] лісове господарство» погоджень на вилучення (викуп) земельних ділянок в ур. «Варварівка» Андріївського лісництва кварталу 33 з виділу № 10 для передачі у власність громадян не надавало та рішень з цього питання не приймало /а.с. 66/. 21 січня 1994 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт № 683 серії\~МК на право власності на землю площею 0,089 га, розташовану у м.Миколаєві по вул.Урожайній, 122\~/а.с.21/ з посиланням\~на рішення\~Веснянської сільської ради від 14.01.1994 року /а.с.20/. Зі змісту рішення виконкому Веснянської сільської Ради народних депутатів № 2 від 14 січня 1994 року «Про виділення ділянок для будівництва індивідуальних будинків» вбачається, що питання про передачу у власність відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки не вирішувалось /а.с.20/. Проект відведення йому земельної ділянки не розроблявся та не погоджувався сільською Радою народних депутатів /а.с.22/. 16 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Урожайній, 122 у м. Миколаєві.\~\~\~\~\~\~\~\~ 18 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Урожайній, 122 у м. Миколаєві. 20 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Урожайній, 122 у м. Миколаєві /а.с.27/. 09 вересня 2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки\~4810137200:10:001:0009 /а.с.26/.\~ Пунктом 48 рішення [PERSON] міської ради № 35/47 від 18 червня 2009 року /а.с.28/ [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою, та пунктами 37., 37.1 розділу 1 рішення [PERSON] міської ради № 47/44 від 25 червня 2010 року /а.с.31/ затверджено проект землеустрою та передано останній в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по вул.Урожайній 122. 26 липня 2010 року [PERSON] міська рада уклала з [PERSON] договір оренди № 7713 вказаної земельної ділянки строком на 25 років, який\~зареєстрований у [PERSON] регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за № 041050000164 /а.с.53/.\~\~\~\~\~\~ Пунктом 13 рішення [PERSON] міської ради № 11/29 від 24 листопада 2011 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення з метою викупу у власність земельної ділянки площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Урожайній 122 в м.Миколаєві. Пунктом 13.5 вказаного рішення [PERSON] продано земельну ділянку площею 900 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Урожайній 122 в м.Миколаєві. 15 грудня 2011 року між [PERSON] міською радою та [PERSON] на підставі вищевказаного рішення було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 900 кв.м, яка розташована по вул.Урожайній 122, в м.Миколаєві із кадастровим номером 4810137200:10:001:0070 /а.с.51-52/. \~\~\~\~\~\~\~Таким чином, у власності [PERSON] перебувало дві земельні ділянки за однією і тією ж адресою м. Миколаїв, вул. Урожайна, 122 площею 890 кв.м. з кадастровим № 4810137200:10:001:0009 та 900 кв.м. з кадастровим №4810137300:10:001:0070, обидві з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~27 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було\~укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 900 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вул. Урожайна, 122, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу за\~реєстровим № 525. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~27 березня 2015 року за договором купівлі\~продажу [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, площею 890 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вул. Урожайна, 122 за реєстровим № 297. В подальшому,\~шляхом об'єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 4810137200:10:001:0009 та 4810137300:10:001:0070, була сформована земельна ділянка\~з\~кадастровим номером 4810137300:10:001:0083 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,179 га., про що [PERSON] 08 травня 2015 року видано свідоцтво про право власності з цільовим\~призначенням земельної ділянки,\~будівництво і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року, визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 683 з кадастровим номером 4810137200:10:001:0009, площею 0,089 га, розташовану у м.Миколаєві по вул.Урожайній, 122, виданий [PERSON] 21 січня 1994 року Веснянською сільською радою народних депутатів /а.с. 41-44/. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року витребувано із володіння [PERSON] на користь державного підприємства "[PERSON] лісове господарство" земельну ділянку площею 890 кв.м., що розташована за адресою вул.Урожайна, 122 у м.Миколаєві (кадастровий номер 4810137200:10:001:0009 на час продажу) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та входить до складу земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1790 кв.м. кадастровий номер 4810137200:10:001:0083, в межах згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документу (державного акту) у власність [PERSON] на земельну ділянку площею 890 кв.м. від 2008 року /а.с. 104-108/.\~\~ \~За змістом ст.ст.\~92,\~95 ЗК України,\~право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно до ч.3\~ст.116 ЗК України,\~земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2\~ст. 152 ЗК України,\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно до вимог ч.1\~ст.155 ЗК України,\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст.387 ЦК України,\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 330 ЦК України,\~встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст.388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з п.3 ч.1\~ст.388 ЦК України,\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 396 ЦК України,\~встановлено, що особа, яка має речове право\~на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень\~глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. За правилами статей\~4,\~5 ЗК України,\~завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Стаття 80 ЗК України,\~закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності. \~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на таке, положення частини першої статті\~83, частини першої статті\~84, статті\~122 ЗК України, статей\~1,\~2,\~6,\~10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»\~земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об'єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.8 ЛК України\~у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.84 ЗК України\~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. \~\~\~\~\~\~\~\~ До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої\~статті 84 ЗК України\~у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин). \~\~\~\~\~\~\~\~Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (частини друга, третя\~статті 56 ЗК України\~в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). \~\~\~\~\~\~\~\~ Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядуваннянадаютьсяв постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарськимпідприємствам,іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України\~у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; частина перша\~статті 17 ЛК України\~). \~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом\~статті 31 ЛК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та\~статті 21 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації»\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення, та припинення права користування ними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України\~у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стаття 57 ЛК України\~визначає порядок та умови зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до частини дев'ятої\~статті 149 ЗК України\~в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених\~статтею 150 цього Кодексу\~. \~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному законом (стаття 20 ЗК України). Порушення такого порядку має наслідком визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмову в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. \~\~\~\~\~\~\~\~ Судом установлено, що спірна земельна ділянка, про витребування якої позивач заявив позов, входить до складу земель ДП «[PERSON] лісове господарство», яке має законне право користування нею та належать до земель лісового фонду. Також установлено, що право користування ДП «[PERSON] лісове господарство» на спірні земельні ділянки не припинялося в порядку\~статті 141 ЗК України, земельна ділянка за правилами\~статті 149 ЗК України\~не вилучалася. Так само не було додержано порядку зміни цільового призначення землі згідно зі\~статтею 20 ЗК України. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня2014 року визнано\~недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серії МК № 683 з кадастровим номером 4810137200:10:001:0009, площею 0,089 га, розташовану у м. Миколаєві по вул.Урожайній, 122, виданий [PERSON] 21 січня 1994 року Веснянською сільською радою народних депутатів /а.с.41-44/.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ухвалюючи вищезазначене рішення суд виходив з того, що вилучення (викуп) спірної земельної ділянки у ДП "[PERSON] лісове господарство" з метою передачі її у власність [PERSON] в порядку, передбаченому\~ст.31 ЗК України\~не проводилось, а також зазначена земельна ділянка у власність останньому не передавалась. В подальшому спірна земельна ділянка відчужувалася за договорами купівлі-продажу, змінювалося її цільове призначення і проводилося об'єднання, що в кінцевому результаті призвело до перебування у приватній власності відповідачки [PERSON] земельної ділянки\~\~загальною площею 1790 кв.м. кадастровим номером 4810137200:10:001:0083. Таким чином, із викладених норм земельного законодавства вбачається, що спірна земельна ділянка вибула з володіння її законного володільця - ДП «[PERSON] лісове господарство», поза його волею, а відтак підлягає поверненню користувачеві.\~\~\~\~ Аналізуючи викладене, суд погоджується із твердженням позивача про невідповідність спірних рішеннь [PERSON] міської ради вимогам законодавства. Враховуючи, що пункти 37, 37.1 розділу 1 рішення [PERSON] міської ради № 47/44 від 25.06.2010 року, яким затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] в оренду строком на 25 років земельну ділянку площею 900 кв.м. для благоустрою території та проведення протизсувних робіт по вул.Урожайній 122; пункти 13, 13.5 рішення [PERSON] міської ради № 11/29 від 24.11.2011 року, якими затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення та продано у власність земельну ділянку площею 900 кв.м. за рахунок земель, наданих в оренду рішенням міської ради від 29.07.2010 року № 47/44, зарахувавши її до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Урожайній 122 - прийняті з порушенням вимог закону, позовні вимоги про визнання його недійсним та скасування підлягають задоволенню. Також підлягаюсть задоволенню вимоги про витребування з володіння добросовісного набувача спірної земельної ділянки [PERSON] на користь позивача земельної ділянки площею 900 кв.м., що розташована за адресою вул. Урожайна, 122 у м. Миколаєві (кадастровий номер 4810137200:10:001:0070 на час продажу) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та входить до складу земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1790 кв.м. кадастровий номер 4810137200:10:001:0083. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив\~визнати недійсними укладені між [PERSON] міською радою та [PERSON] договір оренди земельної ділянки від 06.07.2010 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2011 року, оскільки вони укладені на підставі неправомірних рішень [PERSON] міської ради № 47/44 від 25.06.2010 року, та 11/29 від 24.11.2011 року, а також видані на підставі договору купівлі-продажу державний акт, як такий, що суперечить вимогам закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, якщо особа не була стороною договору, то права особи, яка вважає себе власником (користувачем) майна підлягають захисту лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право\~\~витребувати\~\~майно\~\~у\~\~добросовісного\~\~набувача.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено порушення прав позивача як користувача спірною земельною ділянкою та захищено право позивача шляхом витребування майна у добросовісного набувача. Стосовно вимоги про визнання недійсним виданого [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 816834 від 10.02.2012 року, зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею; визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1790 кв.м. по вул.Урожайній 122 у м.Миколаєві, з кадастровим номером 4810137200:10:001:0083, виданого реєстраційною службою [PERSON] міського управління юстиції за № 37276496 від 08.05.2015 року; скасування запису про право власності 024 в книзі 2 від 28.11.2012 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно якого за [PERSON] оформлено право власності на незавершений будівництвом житловий обєкт по вул.Урожайній 122 у м.Миколаєві, то вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження існування вказаних документів, а також не підлягають задоволенню вимоги про скасування запису про право власності, оскільки до повноважень вказаних у позові відповідачів не віднесено вчинення зазначеної дії. На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. \~\~\~\~\~ Згідно\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~\~\~\~ Згідно ч.3, 4,5\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. \~\~\~\~\~\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представником відповідача [PERSON] міської ради заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, оскільки про наявність спірних рішень № 47/44 від 25.06.2010 року, та № 11/29 від 24.11.2011 року, позивачу було відомо принаймні у 2012 році, так як про це йдеться зокрема, у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013 року. \~\~\~\~ Представником позивача заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду із позовом, оскільки він пропущений із поважних причин, так як дізнався про порушення своїх прав у грудні 2015 року при зверненні до [PERSON] місцевої прокуратури № 1. Копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013 року позивач не отримував. Суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк звернення до суду пропущено позивачем із поважних причин (доказів на підтвердження того, що позивачеві було відомо про наявність постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013 року до грудня 2015 року, суду не надано), та порушене право підлягає захисту. Понесені позивачем судові витрати, підлягають стягненню з відпоавідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial