Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

26.07.2019 року представник позивача - адвокат Колотило Б.В. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задваної внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.09.2018 року близько 18-20 год. в м. Дніпро на мостовій переправі через річку Дніпро №2 (новий міст) біля ЛЕП 76, водій [PERSON] , керуючи автомобілем автомобілем HYNDAI, державний номер [NUMBER] , не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду, та який в свою чергу здійснив наїзд на автомобіль ОРЕІ, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП. При зіткненні його автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком експерта-товарознавця від 14.09.2018 року, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 24122 гривень 18 копійок, вартість проведення цієї експертизи становить 2000 гривень, витрати на правову допомогу складають 6000 гривень. Внаслідок цього ДТП йому також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням власності автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу, по сей день, користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв`язків, та певним ударом по його заробітку, який повністю залежав від користування автомобіля. Оскільки середня ринкова вартість цього автомобіля, згідно огляду та висновку експерта, становить - 23354 грн., а вартість відновлення цього автомобіля становить - 24122 грн., то відновлення автомобіля є недоцільним. Згідно зі звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля державний номер [NUMBER] , від 14.09.2018 року, виконаного [PERSON] , вартість відновлювального ремонту становить 24122 гривень 18 копійок, вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості - 23354 гривня. Відповідно до квитанції № 6749972 від 27 грудня 2007 року, за виконання зазначеного звіту ним сплачено 2000 гривень. Власником автомобілю марки «HYNDAI», державний номер [NUMBER] є [PERSON] . [PERSON] керувала даним автомобілем згідно з реєстраційним свідоцтвом. [PERSON] на законних правових підставах, згідно реєстраційним свідоцтвом на автомобіль марки «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , керувала ним. Здійснила наїзд на автомобіль марки «ВАЗ», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за фактом ДТП за участю водіїв [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , суддею районного суду м. Дніпропетровська розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , яка була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., на користь держави. Відносно [PERSON] провадження у справі закрито за відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення. Відповідач [PERSON] , повинна нести матеріальну відповідальність за заподіяння джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем марки «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , шкоди. Враховуючи те, що майно ушкоджено внаслідок ДТП, та те що внаслідок ушкодження цього майна, він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобілю, був змушений втратити роботу в силу неможливості її виконувати за відсутності у користуванні автомобілю, він має право на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди - 24 122 грн., моральної шкоди - 25 000 грн., витрати з визначення вартості матеріального збитку в сумі 2000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн., судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2019 року у даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи. Дана цивільна справа, за підсудністю, надійшла до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 24.01.2020 року, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2019 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2020 року, головуючим по даній справі було визначено суддю Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Крамар О.М. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28.01.2020 року цивільна справа прийнята до провадження судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Крамар О.М. та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін на 17.02.2020 року на 09 год. 00 хв. Розгляд справи неодноразово відкладено через неявку позивача [PERSON] , його представника адвоката Колотило Б.В., третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] . На адресу суду поверталися поштові повідомлення від вказаних осіб. Адвокат Колотило Б.В. відмовлявся від отримання судових документів від суду, про що зазначено представником відділення поштового зв`язку на конвертах. Окрім того, представником відповідача були подані заяви про відкладення розгляду даної справи через оголошений на території України карантин. Відповідачем подано відзив на позов у строки встановлені судом /а.с. 120-123/ В судовому засіданні представник позивача - адвокат Колотило Б.В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні судом ставилось питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Київський страховий дім» та на виконання вимог ст.12 ЦПК України, судом було роз`яснено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 51 ЦПК України залучення до участі у справі в якості співвідповідача можливе лише за клопотанням позивача. Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача відповідне клопотання про залучення співвідповідачем ПрАТ «Київський страховий дім» заявити відмовився. Зазначив, що не має наміру заявляти дане клопотання. З огляду на положення ст. 11, 12, 13, 51 ЦПК України, залучення судом співвідповідача до участі у справі позовного провадження поза волею позивача, нормами діючого ЦПК України не передбачено. Представник відповідача, адвокат Залевська О.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, за обставин викладених у відзиві на позов. У відзиві посилається на те, що на момент настання ДТП, транспортний засіб «HYNDAI», д/н [NUMBER] , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів №АМ2083969 від 30.12.2017р. ПрАТ «Київський страховий дім». Як вбачається з матеріалів справи 10.09.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою та заявою про виплату страхового відшкодування. Доказів відмови страхової компанії позивачем не надано. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно - правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювана шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно - правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Разом з тим, 04.07.2018 року Великою Палатою Верховного Суду України у справі №755/18006/15-ц ухвалено постанову, в якій містяться висновки щодо правильного застосування норм права при стягнення матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Велика Палата Верховного Суду, визначила що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018р. в справі №209/3145/15-ц, відповідно до якого власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Більше того, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №342/134/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у такій же справі, що й ця, яка розглядається, врахувавши правовий висновок Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 у справі №755/18006/15-ц, дійшов висновку, що суди дійшли передчасного висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди, без урахування вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів» щодо відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, доказів відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачем суду не надано. Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи останню практику ВСУ з даного питання, вважаю неправомірними вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 24 122 грн. та витрат з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 2000грн. саме з відповідача, як з винної особи, тому в цій частині вимог слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, слід зазначити наступне. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Згідно п. 5 зазначеної вище постанови при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди. Крім того, вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, необхідно виходити з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої йому моральної шкоди, позивач покликався на те, що «внаслідок ушкодження його майна в результаті ДТП він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, був змушений втратити роботу в силу неможливості її виконувати за відсутності у користуванні автомобіля». Проаналізувавши зазначені норми закону та надані позивачем докази в їх сукупності, вважає, що позивачем, не доведено факту завдання душевних страждань; не представлено доказів того, що позивач втратив роботу із за відсутності у користуванні автомобіля; не надано документального підтвердження, коли саме автомобіль був відремонтований, за які кошти та якою організацією був здійснений ремонт. Таким чином, враховуючи надані позивачем докази, неможливо зробити висновок, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у 25 000 грн. На виконання п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України повідомляє, що на момент подання відзиву, судові витрати, які поніс відповідач, відсутні. Судові витрати, які відповідач очікує понести, складають: витрати на професійну правничу допомогу - 5000 (п`ять тисяч) грн. Просила в позові відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судові засідання не з`являвся неодноразово. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду повернулись поштові конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім того, судом здійснено повідомлення третій особі на підстав телефонограми. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаної особи. В судовому засіданні встановлено, що згідно паспортних даних прізвище відповідачки - [PERSON] . [PERSON] - це дівоче прізвище відповідачки. Таким чином відповідачкою у справі є [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 вересня 2018 року близько 18 год. 20 хв., [PERSON] , відповідачка у справі, керуючи автомобілем «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Дніпро на мостовій переправі через річку Дніпро №2 (новий міст) біля ЛЕП 76, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду, та який в свою чергу здійснив наїзд на автомобіль ОРЕІ, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2018 року [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Вину [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення визнала. /а.с. 5/ Транспортний засіб позивача отримав пошкодження. Згідно висновку експерта автотоварознавчого дослідження №1410/18/18 від 10.10.2018 року [PERSON] величина матеріальних збитків, завданих автомобілю ВАЗ-21013 реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, яке мало місце 03.09.2018 року, становить 24 122 грн. 18 коп. /а.с.6-23/. Вартість проведення зазначеного дослідження становить 2000 гривень /а.с.31/ Як додаток до зазначеного висновку експертом складено протокол огляду транспортного засобу від 14.09.2018 року з фототаблицею. Згідно протоколу виявлені ряд пошкодження транспортного засобу - автомобіля ВАЗ-21013 реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.24-29/ Згідно вище вказаного висновку відновлювальний ремонт даного транспортного засобу є не доцільний, оскільки перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП. Зокрема, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить - 40 905, 74 грн., ринкова вартість такого автомобіля становить - 24 122 грн. 18 коп. Тому матеріальний збиток спричинений власнику транспортного засобу - позивача дорівнює ринковій вартості автомобіля - 24 122 грн. 18 коп. Власником автомобілю марки «HYNDAI», державний номер [NUMBER] є [PERSON] . [PERSON] керувала даним автомобілем згідно з реєстраційним свідоцтвом. За нормою частини третьої ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі полісу № [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.12.2017 року строком по 29.12.2018 року /а.с.33/. Страховий ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну невідомий, розмір франшизи невідомий. Учасники справи не надали суду страховий поліс. /а.с.33/. Представник відповідача зазначила, що відповідачка направила страховий поліс страховій компанії, у зв`язку з настанням страхового випадку. Клопотань про його витребування від сторін не надходило. 10 вересня 2018 року [PERSON] направив ПрАТ «Київський страховий дім» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 03.09.2018 року за участі його автомобіля та автомобіля «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.30/. Згідно отриманої судом відповіді з Єдиного державного реєстру Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення /а.с.192-193/. Таким чином, на день розгляду справив вказана страхова компанія як юридична особа не припинена. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Із матеріалів справи слідує, що позивач звертався з повідомленням до ПрАТ «Київський страховий дім» про дорожньо-транспортну пригоду, до повідомлення додав необхідні документи, в тому числі поліс стархування транпсортного засобу ««HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Проте, матеріали справи не містять відповіді ПрАТ «Київський страховий дім» на повідомлення позивача. Позивачем не надано жодних документів щодо здійснення або відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування страховою компанією. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до п.39.1, п.39.2.1 ст. 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цвільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до п.51.7 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Із викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», а в разі його ліквідації чи оголошення банкрутом - МТСБУ. Незважаючи на те, що ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення, в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» його зобов`язання із виплати страхового відшкодування позивачеві не припинилося. На час виникнення та існування спірних правовідносин сторін, законодавство визначає чіткий порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТІІ транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винною у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП і власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завданої шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону, покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнової шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. При цьому, в такому випадку, розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування) має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а також розрахований з урахуванням фізичного зносу замінюваних при відновлювальному ремонті запчастин пошкодженого в ДТП авто. Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Наведений правовий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 року, справа №755/18006/15, який суд враховує при ухваленні даного рішення. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018р. в справі №209/3145/15-ц, відповідно до якого власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, відповідно до ч.2. ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. В контексті наведеного, з огляду на положення глави 50 ЦК України та норми ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика із виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку анулювання ліцензії цього страховика за умови, якщо страховика не ліквідовано як юридичну особу. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що страхова компанія зобов`язана виконати свої зобов`язання за укладеним страховим полісом, а відповідач не повинен відшкодовувати матеріальну шкоди завдану внаслідок ДТП. Позбавлення страхової компанії права укладати страхові поліси не звільняє останнього від обов`язку здійснити страхові виплати за тими полісами, які були укладені до цього. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, слід зазначити наступне. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Згідно п. 5 зазначеної вище постанови при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди. Крім того, вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, необхідно виходити з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої йому моральної шкоди, позивач зазначив те, що «внаслідок ушкодження його майна в результаті ДТП він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, був змушений втратити роботу в силу неможливості її виконувати за відсутності у користуванні автомобіля». Проаналізувавши зазначені норми, суд вважає, що позивачем не доведено факту завдання душевних страждань; не надано суду жодних доказів того, що позивач втратив роботу із - за відсутності у користуванні автомобіля; не надано документального підтвердження, коли саме автомобіль був відремонтований, за які кошти та якою організацією був здійснений ремонт. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача автомобіль позивачів не був відремонтований. Тому жодних клопотів про ремонту автомобіля не існувало. Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення суми шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди саме з [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої застрахована у встановленому законом порядку, оскільки страхова компанія не відмовляла йому у виплаті страхового відшкодування. Дане рішення не позбавляє позивача права звернутись до суду за захистом своїх прав до страхової компанії. З огляду на те, що позивачем не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову і в цій частині. Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , то з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. Окрім того, суд не бере до уваги квитанцію про оплату послуг адвоката в розмірі 6000 грн., оскільки даний документ не містить відомостей хто здійснив оплату, за надання якої правової допомоги, у якій цивільній справі, якому громадянину /а.с.41/ Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed