Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

До Краснолиманського міського суду 27.08.2015 року надійшла позовна заява від представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український [PERSON]" [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] 119712,70 грн. заборгованості за кредитним договором. 04.01.2016 року позивач виклав позовні вимоги в новій редакції, в якій зазначив співвідповідачем [PERSON], просив стягнути солідарно з відповідачів 119712,70 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 17.07.2013 року між ПАТ "Український [PERSON]" та [PERSON] був укладений кредитний договір № КАВБКФ/1013466.1, згідно з умовами якого [PERSON] надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 154000 грн. зі сплатою 7 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 16.07.2017 року. Відповідно до п.1.1. [PERSON] [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом, дотримуватись графіку погашення. Відповідно до п. 6.3 [PERSON] має право у разі недотримання Позичальником умов [PERSON] вимагати погашення заборгованості у повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій). 17.07.2013 року, між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з яким вона, як поручитель, взяла на себе обовязок солідарно відповідати за борговими зобовязаннями [PERSON] Позивач наполягає на виникненні у нього права вимагати від відповідачів повернення заборгованості по кредитному договору станом на 31.07.2015 року в сумі 119712,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 101536,27 грн. заборгованість за відсотками 6318,43 грн. заборгованість по сплаті щомісячної комісії - 11858 грн., просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно 119712,70 грн. та судові витрати. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є м. Донецьк Донецької області, вул. Кірпічно-Заводська, б. 24, кв. 2 (Петровський район м. Донецька). Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин дана цивільна справа підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, надав клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі свого представника, на позовних вимогах наполягав та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.109). Відповідачів відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи через оголошення в пресі. Оголошення про виклик відповідачів опубліковано в газеті «Урядовий Кур'єр» від 23.03.2016 року №55. Однак відповідачі в судове засідання не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. ПАТ "Український [PERSON]" зареєстроване як юридична особа та згідно із Статутом функціонує як універсальний банк (а.с. 85-88). Відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 265 від 23.04.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Український [PERSON]", Правлінням Національного банку України прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати банк (а.с. 90). Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 року №87 розпочата процедура ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку [PERSON] (а.с. 91). Згідно зі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Судом встановлено, що 17 липня 2013 року між ПАТ "Український [PERSON]" та [PERSON] був укладений кредитний договір № КАВБКФ/1013466.1, згідно з умовами якого [PERSON] надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 154000 грн. зі сплатою 7 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 16.07.2017 року на придбання автотранспортного засобу (а.с.95-96). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позичальник зобов"язався повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом (а.с.96). [PERSON] зобов'язався повертати кредит дотримуючись графіку його погашення (а.с. 96-зворот). Згідно п. 4.4 [PERSON] у разі позичальник сплачує банку щомісячно комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,7 % від суми кредиту (а.с.95). Відповідно до п. 6.3 у разі невиконання позичальником умов [PERSON] має право вимагати дострокового розірвання кредитного договору або дострокового погашення кредиту, процентів, комісії. (а.с.95 зворот). Даний договір власноручно підписаний [PERSON] За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Суд вважає, що кредитний договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. На підставі\~ст. 611 ЦК України\~\~при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені законом або договором. Частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконав. Отже, у банка виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 31.07.2015 року утворилась прострочена заборгованість, яку позивач у первісному позові від 27.08.2015 року визначив в сумі 119712,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 101536,27 грн. заборгованість за відсотками 6318,43 грн. заборгованість по сплаті щомісячної комісії - 11858 грн. (а.с.73-74); в позовній заяві в новій редакції від 04.01.2016 року позивачем також зазначено вказану суму боргу (а.с. 99-100). Втім, на виконання ухвали суду від 12.01.2016 року, позивачем суду надано розгорнутий (щомісячний) розрахунок заборгованості [PERSON] щодо заборгованості за основним боргом, нарахування процентів, нарахування та погашення комісій (а.с.121-123). Згідно наданої довідки загальна сума боргу [PERSON] перед ПАТ "Український [PERSON]" станом на 31.07.2015 року відрізняється від суми боргу, яку визначено в вищевказаних позовних заявах, та становить 118520,53 грн., що складається з наступного: заборгованість по кредиту 101536,27 грн. заборгованість за відсотками 6204,26 грн., заборгованість по сплаті щомісячної комісії - 10780 грн. (а.с.121-123). Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та часткове задоволення позову в сумі 118520,53 грн. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Поручителем [PERSON] за кредитним договором є відповідач [PERSON], яка за договором поруки від 17.07.2013 року зобовязалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобовязань по поверненню кредиту за умовами договору в повному обсязі (а.с.101). Оскільки [PERSON] не виконав зобов'язання належним чином відповідач [PERSON] відповідає перед позивачем як солідарний боржник. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оплату публікації оголошення в пресі в сумі 420,00 грн. було здійснено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням від 17 березня 2016 року (а.с.132). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми витрат, пов'язаних з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідачів. Відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду), від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В звязку з чим суд приходить до висновку про те, що з відповідачів пядлягав стягненню судовий збір в сумі 1197,13 грн., оскільки позовні вимоги задоволені частково (99%), слід стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір у розмірі 1185,16 грн.

Outcome: partial