Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , як матір`ю та сином; визнання позивача власником розташованих по [ADDRESS] житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; визнання за позивачем права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства в такому ж порядку спадкування. Вимоги представник обґрунтувала тим, що після смерті батька позивача [PERSON] відкрилась спадщина на вище вказаний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями та земельні ділянки, які батько позивача успадкував після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , проте за життя своїх спадкових прав на це майно не оформив. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька, спадщину прийняв на підставі рішення Любомльського районного суду, яким йому був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Проте через відсутність реєстрації спадкового нерухомого майна у державних органах як щодо будинку, так і земельних ділянок, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, тому реалізація його спадкових прав можлива лише в судовому порядку. Крім цього, реалізації позивачем спадкових прав перешкоджає наявність розбіжності у написанні в свідоцтві про народження його батька даних по-батькові матері як " [PERSON] ", а у свідоцтві про смерть матері як " [PERSON] ". Така невідповідність створює труднощі у доведенні ступеня родинного зв`язку між спадкодавцями, як сином і матір`ю, а усунути цю розбіжність у позасудовому порядку неможливо. В підготовче засідання сторони не з`явились. Представник позивач в позовній заяві просила розглянути справу за її та позивача відсутності. Від Любомльської міської ради в канцелярію суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника Ради. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідження змісту позовних вимог приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ст.315 ЦПК України, ст.ст.1217, 1222, 1261, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст.125, 126, п.1 розділу Х "Перехідних положень" ЗК України. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved