Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.06.2013 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, вказавши на підтвердження своїх вимог, що 16.07.2012 року між ним, як позичальником та ПАТ «Донецьк-Авто» у особі ТОВ «АВТО ПРОСТО» був укладений Договір № 403278, який за своєю суттю є кредитним договором. Зазначений договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої ПАТ «Донецьк-Авто» для будь-яких клієнтів - фізичних осіб. Цей договір позивач уклав з метою отримання автомобілю марки «ЗАЗ Ланос» вартістю 80960 грн. Відповідно до ст.. 2 цього договору відповідач зобов»язався забезпечити отримання автомобілю згідно з умовами договору. Відповідно до ст.. 4 договору, позивач був зобов»язаний сплатити плату за послуги, пов»язані зі вступом до Системи, при укладенні договору. Позивач зі свого боку це зобов»язання виконав, сплативши 16.07.2013 року на користь відповідача грошові кошти у сумі 2914,56 грн. У цій же ст.. 4 договору зазначено, що позивач зобов»язаний щомісячно сплачувати внески. З моменту укладення договору ним на користь відповідача було сплачено 14525,31 грн. наступним чином: - 13.08.2012 року - 1916,05 грн.; - 10.09.2012 року - 1916,05 грн.; - 09.10.2012 року - 1916,05 грн.; - 13.11.2012 року - 1241,39 грн.; - 10.12.2012 року - 1241,39 грн.; - 14.01.2013 року - 1241,39 грн.; - 11.02.2013 року - 1241,39 грн.; - 13.03.2013 року - 1240,47 грн.; - 08.04.2013 року - 1271,13 грн.; - 14.05.2013 року - 1300,00 грн. Таким чином, позивачем загалом, враховуючи первинний внесок, до теперішнього дня на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі 17439,87 грн. Тим не менш, автомобілю позивач так і не отримав, а отримує лише квитанції від відповідача які, на його думку позивач зобов»язаний сплачувати. З такою думкою відповідача позивач не може і вважає дії відповідача незаконними, а укладений між ним договір вважає довести у суді таким, який є недійсним, а відповідач у зв»язку з цим повинен повернути усі сплачені позивачем на його користь грошові кошті у розмірі 17439,87 грн. Коли позивач звернувся до відповідача, то йому відповіли, що поки що він не зможе отримати автомобіль і потрібно чекати, а також зазначили, що у разі, якщо він буде з затримкою сплачувати щомісячні внески, або взагалі перестане їх сплачувати, то потім йому не тільки будуть нараховувати пеню, а й взагалі внесені ним гроші зовсім не повернуть. Коли позивач зрозумів, що ніякого автомобілю він вже не отримає, тому що його ввели в оману, то він 29.05.2013 року звернувся з письмовою заявою до відповідача з проханням повернути йому усі сплачені на його користь грошові кошти, але 31.05.2013 року отримав листа з фактичною відмовою. Проте підписання зазначеного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку відповідача. Договір складений з істотними порушеннями норм ЦК України тому, що відповідно до договору, плата за послуги, пов»язані зі вступом до системи - це одноразовий платіж, розмір якого складає зазначений в додатку № 1 відсоток від поточної ціни автомобіля, вказаної в цьому додатку. Але ж розмір відсотку у договорі не зазначений і не зрозуміло, чому саме позивач повинен був сплатити відповідачеві на день укладення договору грошові кошти у сумі 2914,56 грн. З огляду на вищенаведене, дії відповідача є недобросовісними та містять ознаки пірамідальної схеми. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсним, а тому на користь споживача підлягають стягненню сплачені за договором кошти згідно зі ст.. 216 ЦК України. Оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на отримання товару, відповідач без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи. Згідно договору, виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля. При цьому право на купівлю мають не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість внесків. Договір не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності відповідача за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Позивач просить визнати недійсним договір № 403278 від 16.07.2012 року, укладений між ним та відповідачем. Стягнути з відповідача на свою користь суму одноразового платежу в розмірі 2914,56 грн. та суму чистих внесків в розмірі 14525,31 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2012 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» був укладений Договір № 403278, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників через систему АвтоТак (а.с. 8-14). Позивач [PERSON] 16.07.2013 року сплатив на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» грошові кошти у сумі 2914,56 грн., призначення платежу - плата за послуги, пов'язані зі вступом до системи «Авто Так» (а.с. 16). З моменту укладення договору позивачем на рахунок відповідача було сплачено всього 14525,31 грн. (а.с. 17-26) наступним чином: - 13.08.2012 року - 1916,05 грн.; - 10.09.2012 року - 1916,05 грн.; - 09.10.2012 року - 1916,05 грн.; - 13.11.2012 року - 1241,39 грн.; - 10.12.2012 року - 1241,39 грн.; - 14.01.2013 року - 1241,39 грн.; - 11.02.2013 року - 1241,39 грн.; - 13.03.2013 року - 1240,47 грн.; - 08.04.2013 року - 1271,13 грн.; - 14.05.2013 року - 1300,00 грн. Таким чином, позивачем всього, враховуючи первинний внесок, до теперішнього дня на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі 17439,87 грн. Згідно з додатком N 1 до зазначеного Договору позивач отримав право на придбання автомобіля марки "ЗАЗ", модель "Ланос", вартістю 80960,00 грн. Статтею 2 Договору передбачено зобов'язання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми "АвтоТак", здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику. Відповідно до ст. 4 Договору учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Договором, у порядку та строки, визначені Договором; у ст. 6 визначено, що Договір діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених Договором. На виконання умов Договору позивачем на час виникнення спору сплачено 17439,87 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 1 розділу 1 Договору ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Договором. Статтею 2 Договору передбачено, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 5.1 Договору учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним Договором, отримує Автомобіль через визначені Договором форми та механізм надання Права на отримання автомобіля. Відповідно Договору поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до Договору між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. Передбачені Договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Договорі "Чисті внески" або "Внесок в оплату товару". Згідно з п. 2.6 ст. 2 Договору Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеного Договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови договору, має повне право вимагати від ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах "АвтоТак" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи. За таких обставин доводи позивача про те, що діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" є недобросовісними та містить ознаки "пірамідальної схеми", суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга". Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року N 3462-IV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (Закон N 3462-VI) (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року N 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" (Розпорядження N 1676)) (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови (Розпорядження N 1676) закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов (Розпорядження N 1676) слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов (Розпорядження N 1676) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Система "АвтоТак" - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг АВТО ПРОСТО з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Договором, і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору. Враховуючи те, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати правильним висновок суду про те, що така діяльність здійснюється товариством нелегітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми". Наведене дозволяє визнати, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, щодо пірамідальності схеми придбання товарів у групах, є необгрунтованим. Доводи позивача про введення його в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача, також не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суперечать нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в п. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Договору позивач отримав усі конкретно викладені пояснення від представника АВТО ПРОСТО, проінформований про всі можливі витрати у зв»язку з укладанням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього, своїм підписом засвідчив факт ознайомлення та згоди з умовами Договору, підтвердив свої права та обов'язки за Договором, здатність набувати права та обов'язки , умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Відповідно до ст. 20 Договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатку до нього. Таким чином, доводи позивача про наявність обману та ознак "пірамідальної схеми" у діях ТОВ "АВТО ПРОСТО" під час укладення Договору не узгоджуються з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з нормами Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". Крім того, звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач посилався на те, що укладений Договір порушує його права, передбачені ст. ст. 18, 19 Законом України "Про захист прав споживачів". У той самий час ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі за заявою ТОВ «АВТО ПРОСТО» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною, відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для визнання зазначеного договору недійсним, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. В зв»язку з відсутністю підстав для визнання договору недійсним, також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] сплачених ним за вказаним договором сум одноразового платежу у розмірі 2914,56 грн. та суми чистих внесків в розмірі 14525,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed