Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

21.03.2016 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Експрес-Банк" (далі - ПАТ "АБ "Експрес-Банк") звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору №71539/31/к5 від 24.09.2013 року банк надав відповідачу кредит в розмірі 25000,00 грн, строком на 36 місяців з 24.09.2013 року по 24.09.2016 року зі сплатою 23,7 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших витрат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 38% річних згідно умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість боржника перед Банком станом на 09.03.2016 року у сумі 15864,61 грн. Представник позивача просив суд позов задовольнити та стягнути на користь банку з відповідача заборгованість за кредитним договором. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність і ухвалити заочне рішення по справі (а.с.32,33). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не вказав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Поштове повідомлення наявне в матеріалах справи (а.с.31) . В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за №71539/31/к5 від 24.09.2013 року банк надав відповідачу кредит в розмірі 25000,00 грн, строком на 36 місяців з 24.09.2013 року по 24.09.2016 року зі сплатою 23,7 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших витрат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору, на поточний рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 38% річних згідно умов кредитного договору (а.с.5-11). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 09.03.2016 року має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 15864,61 грн., яка складається з наступного: сума боргу за кредитом 5555,68 грн; сума боргу за простроченим кредитом 5139,77 грн; сума боргу за простроченими відсотками 1681,91 грн; сума пені за кредитом 663,86 грн; сума пені за відсотками 76,47 грн; інфляційні нарахування за простроченим кредитом 211,05 грн; інфляційні нарахування за простроченими відсотками 35,87 грн; сума штрафу за порушення умов кредитного договору 2500,00 грн (а.с.12). Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України, та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на суму 15864,61 грн., в межах заявлених позовних вимог. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у сумі 1378,00 грн. На підставі ст.ст.530, 533, 543, 549-552, 554, 611, 624, 629, 651, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved