Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Орган опіки та піклування Артемівської міської ради (позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON], у якому просить позбавити останню батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO]. Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач вихованням доньки не займається, не піклується її здоров'ям. [PERSON] звернулася до служби у справах дітей управління молодіжної політики Артемівської міської ради з заявою, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її доньки [PERSON]. Представник позивача Купліченко В.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимога та пояснила, що згідно висновку Органу опіки та піклування Артемівської міської ради доцільно позбавити відповідача батьківських прав, оскільки комісією було встановлено, що відповідач вихованням та утриманням своєї доньки не займається. Відповідач - [PERSON] сама звернулася до служби у справах дітей з приводу позбавлення її батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно звернулася до Органу опіки та піклування з заявою про позбавлення її батьківських прав, але вважала, що опікуном дитини може бути лише її бабуся, тому що коли вона знаходилась під вартою у слідчому ізоляторі № 6 м. Артемівська опікуном дитини була саме її бабуся - [PERSON]. Про прийнятий позивачем висновок щодо передачі дитини під опіку Органу опіки та піклування вона її ніхто не повідомив та не роз'яснив наслідки такого рішення, Вважає таке рішення неприйнятним, оскільки вона хоче, щоб дитина залишилась в сім'ї. Також відповідач пояснювала, що в квітні 2014 року було прийнято рішення про передачу їй доньки, але вже в липні 2014 року вона, враховуючи, що не має можливості працевлаштуватися та виховувати дитину, звернулася до позивача з вищевказаною заявою. В судовому засіданні відповідач також пояснила, що має нерегулярні заробітки, оскільки працює неофіційно. Відповідач також вважає, що перебувати на обліку у службі зайнятості немає сенсу, оскільки роботу там не пропонують. Прокурор вважає, що заява Органу опіки та піклування підлягає задоволенню. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, прокурора, показання свідків, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи наступне. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції. Згідно з рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради № 817 від 05.11.2008 року малолітній дитині [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки її мати - [PERSON] знаходилась на той час під вартою у слідчому ізоляторі № 6 м. Артемівська. Як вбачається з вищевказаного рішення, батько дитини [PERSON] в свідоцтві про народження записаний згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (арк. с. 9). Відповідно до рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 818 від 05.11.2008 року [PERSON], бабусю [PERSON], [INFO], визначено опікуном дитини - [PERSON], [INFO]. При чому, з рішення вбачається, що воно прийнято на підставі заяви майбутнього опікуна, на час прийняття рішення дитина перебувала на утриманні бабусі, відвідувала дошкільний заклад № 36 «Теремок» (арк.с.10). 14 січня 2014 року [PERSON] було звільнено зі Сніжнянської ВК № 127 (арк.с.11). Згідно акту № 10 від 05.03.2014 року соціального інспектування [PERSON] проживає у приватному будинку бабусі разом з братом - [PERSON]. У будинку 3 кімнати, житлова площа 40,0 кв. м, є газ, вода, електроенергія, опалення. Місце для навчання дитини є і знаходиться в задовільному стані, організовано дозвілля дитини та спальне місце. Під час цього відвідування не було встановлено фактів неадекватної поведінки, у тому числі внаслідок алкогольного чи наркотичного сп'яніння, проявів жорстокого поводження з дитиною, проявів насильства в сім'ї, порушення санітарно-гігієнічних норм проживання тощо. [PERSON] позитивно ставилася до співпраці з фахівцями служби (арк. с. 32, 33). Тобто на час цієї перевірки встановлені всі умови для можливості передання дитини на виховання матері (відповідача у справі). Відповідно до рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 123 від 09.04.2014 року малолітню дитину [PERSON] передано на виховання матері [PERSON]. Артемівський міській центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді зобов'язано забезпечити соціальний супровід малолітньої дитини та матері (арк. с. 12). Листом від 06.08.2014 року за вих. № 340 Артемівський міській центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді повідомив Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради про те, що в ході інспектування [PERSON] встановлено, що остання не працює, вживає алкоголь, не приділяє уваги вихованню своєї доньки. Вихованням дівчинки, її утриманням та веденням домашніх справ займається бабуся - [PERSON] Фахівцями центру проведена профілактична бесіда з [PERSON] щодо вживання алкоголю, виховання доньки та ведення здорового образу життя (арк.с.13). Згідно довідки від 30.10.2013 року [PERSON] навчається в Парасковіївській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті № 40 Донецької обласної ради, в 3 класі і знаходиться на неповному державному забезпеченні. На час розгляду справи дитина також навчається у цій школі-інтернаті. Орган опіки та піклування надав суду узагальнені звіти служби у справах дітей про стан виховання, утримання та розвитку дитини, позбавленої батьківського піклування - [PERSON] за 2011, 2012, 2013 роки, з яких вбачається, що опікун ([PERSON] - прабабуся дитини) створила всі умови для виховання, навчання та розвитку дитини: дитина має окрему кімнату, обладнану всіма необхідними меблями для відпочинку, розвитку, навчанню. Дитина забезпечена необхідним сезонним одягом та взуттям, особистими речами та предметами особистої гігієни. Опікун отримує державну соціальну допомогу на дитину та використовує її за призначенням: на забезпечення повноцінного харчування, утримання та розвитку підопічної дитини. За рішенням ПМПК від 16.08.2012 року № 547/12 [PERSON] переведено з Артемівської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 15 з профільним навчанням Артемівської міської ради до Парасковіївської школи-інтернату № 40. Будь-яких проявів асоціальної поведінки, насильства, порушень норм законодавства з боку опікуна не відбувалося. Дитини перебуває на обліку лікаря психіатра, двічі на рік проходить повне медичне обстеження. 22.07.2013 року складено акт та встановлено, що опікун достатньо приділяє здоров'ю та розвитку дитини. Було зроблено виновок про те, що перебування дитини, позбавленої батьківського піклування - [PERSON], під опікою опікуна [PERSON] є доцільним, дитина має стабільне емоційне становище, труднощів розвитку, виховання поведінки за період проживання в сім'ї опікуна не помічено. Спеціалістом 1 категорії служби у справах дітей Управління молодіжної політики Артемівської міської ради Малка Т.Є. було проведено обстеження житлово - побутових умов проживання підопічної дитини, про що складено акт від 21.03.2014 року та встановлено, що в будинку опікуна [PERSON] зроблено ремонт, в кімнатах чисто, є вся необхідна побутова техніка та меблі. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, в якій є ліжко для відпочинку, шафа для особистих речей, стіл для навчання, навчальні приладдя. В будинку проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON] (відповідач), яка працює неофіційно, та [PERSON], яка навчається в школі-інтернаті. Цим же актом було підтверджено, що [PERSON] створила всі умови для виховання, навчання та розвитку малолітньої доньки. В судовому засіданні встановлено, що в період з квітня 2014 року по липень 2014 року позивач - матір дитини не працевлаштувалася, не приділяє належної уваги вихованню доньки, самоусунулася від утримання та забезпечення належних умов для розвитку дитини. Належну увагу вихованню, розвитку та утриманню дитини приділяє її бабуся - [PERSON], що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] та не було спростовано позивачем. Свідок [PERSON], яка є педагогом Парасковіївської сеціальної загальноосвітньої школи - інтернату показала, що [PERSON] прийшла до них в інтернат в 2012 році. Інтернат для дітей, які страждають певними психічними захворюваннями. Спочатку дівчинка була проблемною дитиною, закритою. Пізніше стала більш спокійною, по характеру дуже добра, адекватно сприймає всі вимоги, що ми до неї ставимо, але за нею потрібен постійний контроль та педагогічна увага. Зараз вона може випрати свої шкарпетки, вона акуратна, але все це заслуга її прабабусі, яка дуже уважно ставиться до [PERSON], придбаває всі необхідні для навчання предмети, до прабабусі з боку інтернату претензій жодних немає. Інтернат забезпечує взуттям, одягом, харчуванням, а канцелярські вироби, засоби гігієни - це за рахунок батьків дітей. Дівчинка перебуває в інтернаті з понеділка по суботу, з вересня по травень. Дітей забирають на канікули та вихідні. Зараз у [PERSON] успішність висока, вона гарно читає. Мама [PERSON] цікавилася як вона навчається. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є прабабусею дівчинки [PERSON]. Правнучка навчається в інтернаті та знаходиться на державному забезпеченні. Вона її відводить до інтернату та забирає на вихідні. ЇЇ пенсії зараз недостатньо для утримання дитини, оскільки [PERSON], матір [PERSON], працює неофіційно, заробітки в неї нерегулярні. Свідок пояснила, що доглядає за дівчинкою, але вона погодилася з тим, що допомогти дівчинці у навчанні, тобто робити разом з нею уроки та перевіряти їх вона не може. Але для цього є вчителі. Також вона показала, що дуже любить дівчинку, намагається надати їй належне виховання, нікому її під опіку не віддасть. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] поставили на облік, як особу, яку звільнено з місць позбавлення волі, на обліку була 3 місяці, зараз вона на обліку не перебуває. Їй надавали інформаційні послуги щодо того, як їй стати на облік у службі зайнятості. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. В пп.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд погоджується з висновком органу про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи те, що відповідач усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків: звільнившись з місць позбавлення волі, з січня 2014 року по липень 2014 року так і не працевлаштувалася, не цікавилася навчанням дитини в інтернаті, переклавши свої обов'язки на бабусю, яка з листопада 2008 року по квітень 2014 року була опікуном дитини. Разом з тим, суд вважає, що передання дитини під опіку іншій особі, ніж попередньому опікуну - її прабабусі [PERSON], є передчасним та не в повній мірі відповідатиме інтересам дитини на підставі наступного. Відповідно до п.3 Правил опіки та піклування, затвердженому наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року № 34/166/131/88 для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається родичам дитини незалежно від місця їх проживання, особам, у сім'ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування. За приписами ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з ч.4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до вимог ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути повнолітня дієздатна особа (за її згодою). При призначенні дитині опікуна або піклувальника орган опіки і піклування враховує особисті якості особи, її здатність до виховання дитини та ставлення до неї, а також бажання самої дитини. У відповідності до стаття 258 СК України, баба і дід мають право на самозахист внуків, вони мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Частиною 1 статті 3 Конвенцією про права дитини (ратифікованою постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року) встановлено, що усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 згаданої Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, під час прийняття рішення у справі суд враховує правову позицію, висвітлену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гаазе проти Німеччини", згідно якої суд повинен переконатися у конкретній справі, чи існують обставини, що виправдовують відокремлення дитини, і саме держава-відповідач має гарантувати, щоб було ретельно оцінено вплив запропонованого заходу щодо піклування на батьків і на дитину, а також передбачити, аби перед запровадженням такого заходу, як передання дитини на піклування, було вжито можливих альтернативних заходів. Ненадання органом опіки та піклування до суду подання на призначення [PERSON] опікуном (піклувальником) [PERSON] не звільняє суд від обов'язку вирішення позову по суті та захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, так як вважає, що матеріали справи свідчать про наявність у неї особистих якостей, здатних виховувати дитину, доглядати за нею, приймати безпосередню участь у розвитку її здібностей, навчанні, тривалий час проживання у неї онуки. [PERSON] підтвердила в судовому засіданні що не має наміру віддавати дитину під опіку іншим особам, тому що дуже любить онучку, всі роки поки відповідач знаходилась у місцях позбавлення волі, вона все робила для того, щоб дитина виховувалася, розвивалася в належних умовах. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. В період перебування під опікою дитина отримала любов і розуміння від своєї прабабусі, що, зокрема, підтверджено матеріалами справи та показаннями свідка [PERSON] В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява 39948/06) зазначається, що у визначенні міри, якою незадовільність виховання дітей могла бути зумовлена стверджуваною безвідповідальністю заявників як батьків, суди не вдавалися до розгляду незалежних доказів (наприклад, експертного висновку психолога), аби оцінити їхню емоційну чи психічну зрілість та мотивацію в розв'язанні побутових проблем. У мотивувальній частині судового рішення немає й аналізу спроб заявників поліпшити умови свого життя наприклад, їхніх звернень з проханням забезпечити постачання природного газу, компенсувати заборгованості із заробітної плати і допомогти з працевлаштуванням. Натомість суди, як видається, прийняли на віру подану міськими службами інформацію про те, що заявники не спромоглися поліпшити свої матеріально-побутові умови та скорегувати своє ставлення, незважаючи на фінансову та іншу підтримку, а також заходи з відповідного консультування. Окрім описових доповідей, складених за результатами перевірок, у яких вказувалося на ті самі проблеми (скажімо, як прогнилий дитячий матрац), суд не зажадав ніяких інших даних, наприклад, стосовно фактичного обсягу та достатності соціальної допомоги або змісту конкретних рекомендацій, наданих під час консультування, а також пояснень, чому ці рекомендації не дали результату. Суд вважає, що витребувана конкретна інформація у цьому зв'язку могла б допомогти визначити, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов'язок зі збереження єдності сім'ї і чи дослідили вони. В цьому рішенні також вказувалося, що оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Тобто для вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над дитиною слід враховувати наявність чи відсутність коштів, особисті якості, спроможність батьків забезпечувати дітей належним харчуванням, одягом, підтримувати належні санітарні умови, належним чином дбати про здоров'я дітей, а також забезпечувати їхню соціальну адаптацію, справляти на них відповідний виховний вплив, і що така ситуація є небезпечною для життя, здоров'я та морального виховання дітей. Суд дійшов висновку, що прабабусею створені всі умови для забезпечення дитини належними санітарними умовами, житлом, гармонійного розвитку, виховання, що не спростовано позивачем у судовому засіданні, а перебування дитини під опікою бабусі, її увага до дитини, надасть можливість відповідачу більш адаптуватися у сім'ї, звикнути до тієї думки, що вона має нести права та обов'язки, визначені чинним законодавством України для матері, надасть можливість більше спілкуватися з дитиною, а дитині - виховуватися у сім'ї. В судовому засіданні суд упевнився в тому, що дитина дуже потребує саме материнської уваги, ласки, тому що з'явившись в судовому засіданні, вона підбігла до матері, обійняла її, розповідала як іноді вона разом з мамою малює, як вони читають книжки. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. Малолітня [PERSON] фактично позбавлена батьківського піклування, так як батька вона не має, а її матір самоусунулася від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню і утриманню дитини. Протягом 5 років опікуном дитини була її прабабуся, яка створила належні умови для утримання дитини та її виховання, зараз вони проживають в одній кватирі з відповідачем, любить її і дуже прив"язана до неї. В судових дебатах позивач підтвердила, що прабабуся всі роки займалася духовним вихованням, розвитком дитини. Суд вважає, що [PERSON] є здатною виконувати обов"язки опікуна, так як має всі необхідні умови для проживання, утримання, розвитку і виховання малолітньої онуки, якій вона являється найближчою після матері родичкою, підстав, передбачених ч.3 ст.244 Сімейного Кодексу України, за яких вона не могла би бути опікуном своєї онуки, судом не встановлено. Суд також дійшов висновку, що призначення [PERSON] опікуном (піклувальником) відповідає інтересам дитини [PERSON]. За таких обставин, суд вважає за можливе призначити опікуном малолітньої [PERSON] її прабабусю [PERSON], [INFO], що відповідатиме інтересам дитини. На підставі наведеного,

Outcome: approved