Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В вересні 2014 року Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 01.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір № AN4JCC9FCB0666 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7200 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним Кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 22.08.2014 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала 33116 грн. 11 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3494 грн. 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 грн. 60 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3024 грн. 00 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 24539 грн. 89 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1553 грн. 15 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором у розмірі 33116 грн. 11 коп. та понесені ним судові витрати. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Акцент-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено в повному обсязі. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ПАТ "Акцент-Банк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до ст.309 ЦПК України, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено факту видачі кредиту саме Відповідачу - [PERSON], оскільки до матеріалів позовної заяви додано договір № № AN4JCC9FCB0666 від 01.08.2011 року, укладений з [PERSON] (а.с.6-13). Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками місцевого суду з наступних підстав. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. ?? Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Положеннями ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відмовляючи в задоволенні позову, місцевим судом належним чином не враховано, що в матеріалах справи містяться докази того, що кредитний договір укладено саме з Відповідачем по справі - [PERSON], вказане підтверджується зокрема з копією паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] (а.с.14-15), оскільки паспортні дані (серія та номер паспорту, установа що видала паспорт, дата видачі) та ідентифікаційний номер, зазначені в кредитному договорі співпадають з даними Відповідача. Суд не звернув уваги на вищевказані обставини, а від так, в доданому до позову договорі наявна технічна описка у зазначені "по-батькові" Відповідача - "[PERSON]" замість "[PERSON]". Виходячи із тексту кредитного договору № AN4JCC9FCB0666 від 01.08.2011 року, в ньому зазначені повні дані Банку та Позичальника, зміст і розмір основного зобов'язання за кредитним договором, порядок його виконання, наявні ж помилки у написанні ПІБ боржника на зміст кредитного договору не впливають і його не змінюють. Таким чином, вирішуючи справу, судом не надано належної оцінки тому, що між кронами виникли договірні зобов'язання. У випадку виникнення сумнівів щодо відповідності особи Позичальника з особою Відповідача, суд мав право витребувати у Позивача належні докази (зокрема, виписку про рух коштів або меморіальні ордери, шо свідчать про часткову сплату кредиту саме Відповідачем), нез'ясування вказаних обставин призвело до неправильного вирішення спору. Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" та відповідачем [PERSON] був укладений договір № AN4JCC9FCB0666 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7200 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-13). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", Тарифами складає між ним і Банком кредитно-заставний договір. Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка", Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві. Відповідно до умов Кредитного договору він складається з Заяви позичальника та Умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно до умов Кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого банком, станом на 22.08.2014 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала 33116 грн. 11 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3494 грн. 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 грн. 60 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3024 грн. 00 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 24539 грн. 89 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1553 грн. 15 коп (а.с.4-зворот 5). Апеляційний суд приходить до висновку, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, та вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 ст.551 ЦК України, зменшивши розмір нарахованої пені з 24539,89 грн до 3494,50 грн. та позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши на користь ПАТ "А-Банк" з [PERSON] [INFO] (ІПН [NUMBER]) заборгованість за кредитним договором № AN4JCC9FCB0666 від 01 серпня 2011 року, що складається з: заборгованості за кредитом - 3494,47 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4,60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3024 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 3494,50 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 525,88 грн, що в загальному розмірі становить 11043,45 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Із матеріалів справи вбачається, що позивач при подачі позовної заяви оплатив судовий збір в сумі 331,16 грн. (а.с.23). Зважаючи на те, що позов ПАТ "А-Банк" задоволено частково, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 243,60грн. судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судом 1 інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та невірно застосовано норми матеріального права, а тому, згідно ст. 309 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial