Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

28 грудня 2020 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В. звернулася до суду з позовною заявою в інтересах Приазовської районної державної адміністрації, Запорізької обласної державної адміністрації в якій просить стягнути з відповідача на користь Приазовської районної державної адміністрації, матеріальну шкоду, завдану виплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 221937 гривень 99 копійок. Також просить стягнути з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, в розмірі 3329 гривень 07 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приазовського районного суду від 03 листопада 2017 року позов [PERSON] задоволено частково, скасовано як незаконний наказ «Про припинення трудового договору (контракту)» № 104-К, виданий 23.08.2017 року відділом освіти, молоді та спорту Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, та його поновлено на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21706,51 гривень. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 06.03.2018 року та постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року рішення залишено без змін, тобто рішення суду набрало законної сили. В частині стягнення на користь [PERSON] 21706,51 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення суду від 03.11.2017 року № 325/1442/17 виконано в грудні 2019 року. Як вбачається з виконавчого листа, виданого Приазовським районним судом Запорізької області від 27.07.2018 року № 325/1442/17, про зобов`язання поновити [PERSON] на роботі, відповідний обов`язок покладено на Приазовську районну державну адміністрацію. Однак, в частині поновлення [PERSON] на посаду директора відповідного закладу освіти рішення не було виконано. Як наслідок, рішеннями Приазовського районного суду Запорізької області від 20.08.2018 року у справі № 325/1082/18 та від 04.12.2019 року у справі № 325/2131/19 задоволено позови [PERSON] про стягнення з Приазовської РДА сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 86383,05 грн та 135554,94 грн відповідно (загальна сума 221 937,99 грн). Таким чином, з Приазовської РДА стягнуто кошти у розмірі 221 937,99 грн внаслідок непоновлення на роботі [PERSON] на підставі рішення суду від 03.11.2017 року № 325/1442/17 протягом періоду з 04.11.2017 року по 11.11.2019 року. Згідно з указами Президента України від 28.04.2015 року № 486/2015-рп та від 15.11.2019 року, розпоряджень Приазовської РДА від 30.04.2015 № 80-к та від 15.11.2019 року № 57-к на посаді голови Приазовської районної державної адміністрації з 30.04.2015 року по 15.11.2019 року перебувала [PERSON] . У період прийняття рішень суду у справах № 325/1082/18 та № 325/2131/19 на лікарняному або у відпустці [PERSON] не перебувала. Таким чином, [PERSON] , очолюючи Приазовську РДА, повинна була вжити достатніх та належних заходів з метою виконання рішення суду від 03.11.2017 року № 325/1442/17 про поновлення [PERSON] на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1 «Азимут». Враховуючи те, що кошти за вимушений прогул [PERSON] стягнуто вищевказаними рішеннями суду саме з Приазовської РДА, їх в апеляційному порядку районна державна адміністрація не оскаржувала; заяви про зміну способу і порядку виконання, роз`яснення рішення від 03.11.2017 року або заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у справі № 325/1442/17 не подавала, вбачається її бездіяльність, вина за яку, в силу приписів статей 8, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» покладається на голову, яка очолювала Приазовську РДА у період з 04.11.2017 року по 11.11.2019 року, тобто на [PERSON] . У зв`язку з цим, Приазовська РДА має право зворотної вимоги (регресу) до неї у розмірі виплаченої на виконання рішень суду від 20.08.2018 року № 325/1082/18 та від 04.12.2019 року № 325/2131/19 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] на загальну суму 221 937,99 грн. Звільнення [PERSON] з роботи не звільняє її від матеріальної відповідальності перед позивачем. Вищевказані судові рішення виконані шляхом перерахування коштів з рахунків Приазовської РДА, яка фінансується з державного бюджету. Таким чином, невідшкодування вказаних коштів завдає шкоди державному бюджету, що є порушенням інтересів держави, та є підставою для органів прокуратури представляти інтереси держави в суді. Тому, на підставі ст. ст. 43, 118, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-2, 8, 39, 42, 49 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст.ст. 16, 1191 ЦК України, ст.ст. 134, 136, 237 КЗпП України, просить стягнути з [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у розмірі 221 937,99 грн. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 31 грудня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі. 19 січня 2021 року від позивача - Запорізької обласної державної адміністрації надійшли пояснення, в яких зазначено, що права та інтереси Запорізької обласної державної адміністрації під час стягнення коштів на виконання рішень суду по справах № 325/1082/18 та № 325/2131/19 порушені не були. 16 лютого 2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Сивової Я.В., в якому зазначено, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності саме [PERSON] у завданні позивачам шкоди, тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати у сумі 20000 гривень. В обґрунтування зазначила, що позивачем не надано доказів щодо отримання [PERSON] , в період перебування на посаді голови Приазовської районної державної адміністрації, рішення Приазовського районного суду від 03.11.2017 року № 325/1442/17, від 20.08.2018 року № 325/1082/18, від 04.12.2019 року № 325/2131/19 та документи виконавчого провадження № 56948942, зокрема, постанову про накладення штрафу від 02.10.2018 року та 20.11.2018 року; не надано доказів наявності у відповідача [PERSON] в період перебування на посаді голови Приазовської районної державної адміністрації з 30.04.2015 року по 15.11.2019 року права (або обов`язків) приймати на роботу керівника навчального закладу комунальної форми власності, в тому числі і обов`язку виконувати судові рішення в цій частині; відсутні докази наявності вини відповідача [PERSON] у невиконані рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03.11.2017 року у цивільній справі № 325/1442/17, а також рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20.08.2018 року у цивільній справі № 325/1082/18 та рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04.12.2019 року у цивільній справі № 325/2131/19. Судові рішення, на які посилається позивач у позові як на доказ вини відповідача, не є належними доказами в розумінні п.п. 10 п. 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, такими рішеннями судів не доведений факт вини саме [PERSON] , оскільки рішеннями судів встановлено неправомірність дій та вину Приазовської районної державної адміністрації, [PERSON] , як третя особа, до участі у розгляді цивільних справ не залучалась. Також звернула увагу на необґрунтованість представництва Запорізькою обласною прокуратурою позивача Запорізьку обласну державну адміністрацію. 22 лютого 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив за підписом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Н. Максименко. У відповіді зазначено, що викладені у відзиві твердження відповідача не спростовують нормативно-правового обґрунтування законності позовних вимог прокурора у цій справі. Відповідачем не спростовується факт обізнаності про наявність обов`язку Приазовської районної державної адміністрації поновити [PERSON] на посаді за судовим рішенням від 03.11.2017 року №325/1442/17. Враховуючи те, що заяви про зміну способу і порядку виконання, роз`яснення рішення від 03.11.2017 року або заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у справі № 325/1442/17 Приазовська РДА не подавала, вбачається її бездіяльність, вина за яку, в силу приписів статей 8, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», покладається на її голову - [PERSON] . За відсутності повноважень у прийнятті рішення про поновлення [PERSON] на посаді, у відзиві відповідача відсутні докази щодо вжиття нею вичерпних заходів як керівником державного органу - боржника за виконавчим листом у справі № 325/1442/17 до його виконання у інший спосіб. Таким чином, вина [PERSON] полягає в тому, що вона усвідомлювала, що у разі невчинення нею дій до виконання судового рішення про поновлення на роботі [PERSON] на користь останнього в судовому порядку можуть бути стягнуті кошти з бюджету за вимушений прогул відповідного працівника, і хоча остання не бажала цього, свідомо припускала настання цих обставин. Натомість, очолюючи Приазовську РДА, [PERSON] в силу ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» будь-яких заходів до відвернення цих негативних наслідків з використання владних повноважень або вчинення процесуальних дій у судовій справі не вживала. Указані обставини не спростовано у відзиві відповідача, тому його доводи є необґрунтованими, а позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню. Також у відповіді зазначено, що до матеріалів відзиву не надано акту виконаних робіт у підтвердження суми понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу. У зв`язку з цим, вимога про стягнення цих коштів є безпідставною за будь-якого результату розгляду справи по суті. Інших заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача - Запорізької обласної державної адміністрації у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача - адвокат Сівова Я.В. позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути витрати з позивачів. В судове засідання представник позивача Приазовської районної державної адміністрації не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. За змістом ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура. Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників. Статтею 11 Закону України «Про прокуратуру» встановлено повноваження керівника обласної прокуратури, до яких, зокрема, належить представництво обласної прокуратури у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями. У разі відсутності керівника обласної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника обласної прокуратури, а в разі його відсутності один із заступників керівника обласної прокуратури. Як передбачено ч.2 ст.15 Закону України «Про прокуратуру» прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі. Згідно з ч.ч.1, 3, 6 (п.1) ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Із положень ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» слідує, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді, реалізація якої здійснюється через систему органів прокуратури в порядку вчинення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави. Під час здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор має право звертатися до суду з позовом, а саме підписувати та пред`являти цей позов до розгляду. Заступник керівника обласної прокуратури наділений правом подання позовної заяви на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів держави в суді у порядку, передбаченому ст. 56 ЦПК України. Прокурор звернувся до Приазовського районного суді із зазначеним позовом 28.12.2020 року. Враховуючи що строк позовної давності для звернення із позовом в порядку зворотної вимоги до винної особи, на підставі ч. 3 ст. 233 КЗпП, ч. 6 ст. 261 ЦК України, ч. 1-3 ст. 124 ЦПК України спливає 28.12.2020 року, і до цього часу відповідний орган державної влади до суду із позовом в порядку зворотної вимоги не звернувся, прокурор, на думку суду мав достатньо підстав вважати, що цим органом державної виконавчої влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, не вжито належних заходів для захисту порушених інтересів держави. Таким чином, наявні підстави для представництва прокурором у суді інтересів Приазовської районної державної адміністрації. Підстав для представництва інтересів Запорізької обласної державної адміністрації прокурором суд не вбачає, враховуючи, що місцеві державні адміністрації є окремими юридичними особами, права та інтереси Запорізької обласної державної адміністрації під час стягнення коштів на виконання рішень суду порушені не були, крім того будь-яких позовних вимог на користь позивача Запорізької обласної державної адміністрації позовна заява не містить. Щодо суті спору. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено наступне. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року позов [PERSON] до Приазовської районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково, скасовано як незаконний наказ «Про припинення трудового договору (контракту)» № 104-К, виданий 23.08.2017 р відділом освіти, молоді та спорту Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, та його поновлено на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21706,51 гривень. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 06.03.2018 року та Постановою Верховного Суду від 25.06.2018 року рішення суду від 03.11.2017 року залишено без змін, тобто рішення суду набрало законної сили 06.03.2018 року. Доказів на підтвердження того, що зазначене рішення на цей час виконане в повному обсязі, суду не надано. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2018 року стягнуто з Приазовської районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 86383,05 грн. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року стягнуто з Приазовської районної державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 135554,94 грн.. Згідно платіжних доручень № 2 від 24 грудня 2019 року про виплату 2033,32 грн., № 1 від 24.12.2019 року про виплату 24399,89 грн., № 3 від 24 грудня 2019 року про виплату 109121,73 грн., № 176 від 25 грудня 2019 року про виплату 15548,95 грн., № 177 від 25 грудня 2019 року про виплату 1295,75 грн., № 175 від 25 грудня 2019 року про виплату 69538,35 грн., Приазовською районною державною адміністрацією на виконання вказаних рішень суду [PERSON] сплачено суму заборгованості за час вимушеного прогулу на загальну суму 221937 гривень 99 копійок.. Відповідно до розпоряджень Приазовської РДА від 30.04.2015 року № 80-к та від 15.11.2019 року № 57-к, на посаді голови Приазовської районної державної адміністрації з 30.04.2015 року по 15.11.2019 року перебувала [PERSON] . Статтями 129, 129-1 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Аналогічне положення визначено в ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відповідно якої, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статей 1, 34 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження, делеговані їм відповідними обласними, районними радами. Обов`язок виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03.11.2017 року покладений на відповідача по справі - Приазовську районну державну адміністрацію Запорізької області. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голови державних адміністрацій здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місці державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень; представляють відповідні місцеві державні адміністрації у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голови місцевих державних адміністрацій координують діяльність територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади та сприяють їм у виконанні покладених на ці органи завдань. З питань здійснення повноважень місцевих державних адміністрацій керівники територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підзвітні і підконтрольні головам відповідних місцевих державних адміністрацій. Відповідач, як голова Приазовської районної державної адміністрації зобов`язана була виконати рішення суду, яке набрало законної сили, та на неї, як на керівника відповідного державного органу покладається відповідальність за затримку його виконання. Суд не погоджується з думкую представника відповідача, щодо відсутності доказів вини [PERSON] у завданні майнової шкоди Приазовській районній державній адміністрації, бо рішенням суду від 03.11.2017 року встановлено неправомірність дій саме Приазовської районної державної адміністрації. На Приазовську районну державну адміністрацію покладено обов`язок виконати зазначене рішення, та у зв`язку з його невиконанням в частині поновлення [PERSON] на посаді директора відповідного закладу освіти, як наслідок, рішеннями Приазовського районного суду від 20.08.2018 року та від 04.12.2019 року задоволено позови [PERSON] та з Приазовської РДА та стягнуто суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 221,937, 99 гривень, які були компенсовані за рахунок Приазовської районної державної адміністрації. Інші твердження представника відповідача не спростовують зазначених висновків суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок в їх сукупності, суд з урахуванням обставин справи приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої невиконанням рішення суду під час виконання трудових (службових) обов`язків, суд враховує наступні обставини: Рішенням Приазовської селищної ради за № 3 від 26 січня 2018 року «Про забезпечення повноважень щодо управління майном» у зв`язку зі створенням Приазовської об`єднаної територіальної громади та набуттям повноважень щодо здійснення видатків на загальну середню освіту, Приазовська селищна рада з 26.01.2018 року набула права і обов`язки засновника Опорного навчального закладу Приазовська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Азимут». Цим же рішенням зокрема: перейменовано Опорний навчальний заклад Приазовська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Азимут» Приазовської районної ради Запорізької області на Опорний навчальний заклад Приазовська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Азимут» Приазовської селищної ради; доручено відділу освіти Приазовської селищної ради забезпечити здійснення повноважень щодо управління майном ОНЗ Приазовська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Азимут» Приазовської селищної ради та її філії, що належить до комунальної власності Приазовської селищної ради. Ст. 25 Закону України «Про освіту» визначено права та обов`язки засновника закладу освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 25 зазначеного Закону , засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа) зокрема: - укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти; - розриває строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти з підстав та у порядку, визначених законодавством та установчими документами закладу освіти. За наслідками ухваленого рішення за № 3 від 26 січня 2018 року, прийнятим у зв`язку зі змінами у законодавстві, створенням Приазовської територіальної громади, відбулася заміна засновника та перейменування навчального закладу, що призвело до неможливості виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03.11.2017 року про поновлення на роботі у зв`язку з відсутністю способу та порядку його виконання. За таких обставин, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь Приазовської районної державної адміністрації матеріальну шкоду в порядку регресу за період з 04 листопада 2017 року по 25 січня 2018 року включно, у розмірі 25250,43 грн. В стягненні суми шкоди в іншій частині з [PERSON] суд вважає необхідним відмовити, на підставі ч. 2 ст. 1166 ЦК України, враховуючи відсутність вини [PERSON] у невиконання рішення суду від 03.11.2017 року з моменту зміни засновника навчального закладу. Розрахунок розміру матеріальної шкоди наступний: Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача на момент звільнення складала 442 грн. 99 коп.. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2018 року задоволені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Приазовської районної державної адміністрації середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2017 року по 20 серпня 2018 року. Таким чином, розмір матеріальної шкоди складає 25250,43 грн. = ( 442,99 грн. ( розмір середньоденної заробітної плати) х 57 робочих днів (з 04 листопада 2017 року (з наступного дня після ухвалення рішення суду, яке невиконане), до 25 січня 2018 року включно (до рішенням за № 3 від 26 січня 2018 року, прийнятого Приазовською селищною радою). Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат по праві, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 378,76 грн.. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, заявлених представником відповідача суд виходить з наступного Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, з урахуванням суті спору та результату його розгляду, враховуючи що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача (затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі), суд вважає необхідним відмовити представнику відповідача у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, поклавши їх повністю на відповідача. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Положеннями Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Outcome: partial