Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він з 19.08.1981 року по 07.04.2014 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 07.04.2014 року був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Висновком МСЕК у 2013 році йому первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, в зв'язку з професійним захворюванням. При черговому повторному переогляді 09.06.2015 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль та обмеження об'єму рухів у плечових та колінних суглобах, набряк гомілок, оніміння рук, стійкий біль в попереку. У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 170 000грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 13 грудня 2018 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 09 січня 2019 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 14.01.2019 року залишено без задоволення. 09 січня 2019 року судом отримано клопотання відповідача про надання додатково строку для подання відзиву, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 14.01.2019 року задоволено. 10 січня 2019 року судом отримана заява від представника позивача [PERSON] про залучення висновків МСЕК до матеріалів справи, яка за результатами розгляду ухвалою суду від 14.01.2019 року була задоволена. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, вказані обставини не підтверджені належними доказами. Також зазначив, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку настанням шкоди підприємство не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров'я позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 19.08.1981 року по 07.04.2014 року працював на підприємстві відповідача, а саме помічником бурильника, машиністом бурової, аварійним слюсарем на Петровському кар'єрі ПАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (правонаступником якого є ПрАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат"), звільнився у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с.7-10). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другого ст., церебро-перифиричний ангіодистонічний синдром, порушення мозкового кровообігу у вигляді лакунарного інфаркту головного мозку з локалізацією в лівій скроневій долі з правобічною пірамідною недостатністю. Висновком МСЕК від 21.05.2013 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, з наступним переоглядом 31.05.2014 року. При переогляді 27.05.2014 року встановлено 50 % втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, переогляд призначено 31.05.2015 року, при черговому переогляді 09.06.2015 року висновком МСЕК встановлено 50 % втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково. ( а.с. 42). 18.04.2013 року ПАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", ( правонаступником якого є ПрАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат") було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача [PERSON], у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: тривала робота в умовах дії підвищеної вібрації, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, причини: тривалий строк роботи в умовах підвищеної вібрації ( а.с.12), винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено (а.с.12 зворот). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,що склався між сторонами,суд виходить із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 2013році, а саме ст.12 Закону України« Про охорону праці»,згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 50 % втрати працездатності та ІІІ гр.інвалідності безстроково в 2015 році, а саме норм ст.ст.153,237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 50% та ІІІ гр.. інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров'я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває постійний біль та обмеження об'єму рухів у плечових та колінних суглобах, набряк гомілок, оніміння рук, стійкий біль в попереку. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди,суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди"№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами,яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 60 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 170 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial