Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування звернувся в інтересах [PERSON] до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач вказав, що з 09.02.2012 року в комунальному закладі "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини "Сонечко" Запорізької обласної ради на повному державному забезпеченні, перебувала малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Дитина була влаштована до закладу за направленням Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та заяви матері, що опинилася в складних життєвих обставинах. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, відомості про батька дитини внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Через те, що малолітній [PERSON] досяг граничного віку перебування в комунальному закладі "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитин "Сонечко" Запорізької обласної ради, службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради дитину було влаштовано до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М.Златолінської Запорізької Єпархії, де він перебуває з 11.01.2018 року по теперішній час. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно сина [PERSON], не проявляє до нього материнської уваги та турботи, нехтує інтересами дитини, порушує її право зростати в сімейному оточенні. Позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати покласти на відповідачку. В судовому засіданні представник позивача - Борисенкова В.Б. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а саме: не утримує дитину, не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Така поведінка матері суперечить інтересам малолітньої дитини та у відповідності до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою у відповідності до ст. 128 ЦПК України, про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась. Відзиву або пояснень на позов не надала. Представник комунального закладу "Запорізький спеціалізований будинок дитини "Сонечко" Запорізької обласної ради в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за відсутності представника. Директор Православного дитячого будинку "Надія" ім. Н.М.Златолінської Запорізької Єпархії - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 18.01.2012 року, актовий запис № 59 (а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження, відомості про батька дитини внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.6). В комунальному закладі "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитин "Сонечко" Запорізької обласної ради з 09.02.2012 року на повному державному забезпеченні перебував малолітній [PERSON], [INFO]. Дитина влаштована за направленням Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та заяви матері, що опинилася в складних життєвих обставинах. У зв'язку з тим, що мати малолітнього [PERSON] - [PERSON], не відвідувала дитину в дитячому закладі понад 6 місяців, 31.07.2015 року був складений акт про дитину, покинуту в будинку дитини (а.с.14). Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 12.12.2017 року мати не відвідує дитину більш як 6 місяців з 28.05.2017 року. Станом здоров`я, умовами виховання та утримання не цікавиться. Будь-яких запитів на адресу Будинку дитини "Сонечно" про дитину від батьків не надходило. Про наміри щодо подальшої долі дитини батьки не повідомили. Місце перебування матері невідомо (а.с.15). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (в центрі обліку бездомних осіб, як особа, яка не має постійного місця проживання), що підтверджується довідкою з обласного адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області від 10.01.2018 року (а.с.8 об.). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2016 року у справі № 333/393/16-ц за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальний заклад "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини "Сонечко" Запорізької обласної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь комунального закладу "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини "Сонечко" Запорізької обласної ради аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову - відмовлено (а.с.11-13). Малолітнього [PERSON], було взято на профілактичний облік служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах: батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Через те, що малолітній [PERSON] досяг граничного віку перебування в комунальному закладі "Запорізький обласний спеціалізований будинок дитин "Сонечко" Запорізької обласної ради, службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради дитину було влаштовано до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М.Златолінської Запорізької Єпархії, де він перебуває з 11.01.2018 року по теперішній час (а.с.18 об.). Відповідно до відомостей Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 771/17.8-04-37 від 20.02.2018 року запис про державну реєстрацію смерті [PERSON], [INFO] за період з 2016 року відсутній (а.с.17). Згідно інформації управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському район№ 06-07/566 від 19.01.2018 року [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні та не отримує ніяких видів допомоги на малолітнього [PERSON] (а.с.17 об.) За інформацією Комунарського відділення Дніпровського відділу Національної поліції ГУНП України в Запорізькій області № 622/45/01/04-2018 від 22.01.2018 року [PERSON] у 2015 році перебувала у розшуку як безвісно зникла, у 2017 році притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП, у 2018 році притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 175-5, ч.1 ст. 178 КУпАП (а.с.18). В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини "в усіх діях щодо дітей ... першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. З аналізу зазначених норм вбачається, що для позбавлення батьківських прав мало упевнитися в невиконанні обов'язків щодо виховання дитини, необхідно також установити, що мати свідомо ухиляється від їх виконання, адже ухилення від виконання обов'язку по вихованню неповнолітньої дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, коли особа має реальну можливість виконати покладені на неї обов'язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. А це значить, що мати наполегливо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з передбачених цією статтею підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. За час перебування малолітнього [PERSON] в комунальний заклад "Запорізький спеціалізований будинок дитини "Сонечко" Запорізької обласної ради та у Православному дитячому будинку "Надія" ім. Н.М. Златолінської Запорізької Єпархії відповідачка не відвідувала сина більш ніж понад 6 місяців, про причину своїх невідвідувань та про своє місце перебування нікого не повідомила. [PERSON] не цікавиться станом здоров'я дитини, умовами виховання, не займається матеріальним утриманням та вихованням своєї малолітньої дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком. Зазначені негативні обставини свідчать про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно сина [PERSON], не проявляє до нього материнської уваги та турботи, нехтує інтересами дитини, порушує її право зростати в сімейному оточенні. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 01/01-32/0257 від 15.03.2018 року, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина - [PERSON], [INFO], оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини. Відповідач не надала своїх заперечень та не спростувала фактів, викладених позивачем. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оскільки відповідач не приймає ніяких мір протягом тривалого часу по виконанню своїх батьківських обов`язків, на даний час не змінилося її відношення до дитини, суд вважає, що вона навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, та вважає за необхідне, з метою захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, позбавити її батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved