Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до КУ "Територіальне медичне об`єднання „Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог вказує наступне Позивач працювала за трудовим договором у КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» на посаді головного фельдшера. Крім того, з 01.08.2016 працювала внутрішнім сумісником на 0,25 ставки на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР. У травні 2018 року позивач отримала повідомлення про зміни у штатному розписі КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР, де вказувалося, що на підставі наказу відповідача № 96/01-06 від 26.04.2018 посада головного фельдшера підлягає виведенню зі штату. Законність зазначеного наказу вона оскаржила у суді. 29.05.2018 року позивач отримала попередження про зміни у штатному розписі разом із переліком вакантних посад у КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР, який, був неповний, оскільки у ньому не зазначалися вакантні посади, зайняті сумісниками. У подальшому позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханням надати більш повну інформацію щодо вакантних посад, але відповідач відмовляв, через те, що така інформація уже надавалася. 20.07.2018 року позивач подала відповідачу заяву, відповідно до якої надала згоду на переведення її з посади головного фельдшера на 0,25 ставки на основну посаду фельдшера з медицини невідкладних станів з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління. 23.07.2018 року позивач подала відповідачу заяву про переведення з 0,25 ставки посади внутрішнього сумісника фельдшера з МНС з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам ШМД оперативно-диспетчерського управління на 0,25 ставки основної посади фельдшера з МНС з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам ШМД оперативно-диспетчерського управління. 30.07.2018 року відповідач видав наказ, згідно з яким позивача звільнено з посади фельдшера з МНС з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам ШМД оперативно-диспетчерського управління на 0,25 ставки у зв`язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником, а також переведено позивача з посади головного фельдшера апарату управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР на посаду фельдшера з МНС з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам ШМД оперативно-диспетчерського управління на 0,25 ставки з 01.08.2018. Позивач вважає зазначений наказ незаконним, оскільки відповідно до заяви від 23.07.2018 просила переведення, а не звільнення з посади за сумісництвом. Також вказала, що згоду на переведення з посади головного фельдшера на посаду фельдшера з МНС не надавала, тому таке переведення також не відповідає закону. Крім того, зазначила, що спірний наказ фактично позбавив її роботи на посаді головного фельдшера, хоча вона про це не просила. Вважаючи, що спірний наказ порушує її трудові права, просить суд його скасувати, поновити її на посаді головного фельдшера та на посаді фельдшера з МНС за сумісництвом. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву від 21.08.2018 у якому вказує наступне (а.с.41). Спірний наказ видано відповідно до поданих позивачем заяв від 20.07. 2018 року та від 23.07.2018 року. Вказує, що не можливо задоволення прохання позивача про переведення з посади внутрішнього сумісника фельдшера з МНС на основну посаду фельдшера з МНС, оскільки переведення за своїм змістом передбачає виконання іншої, ніж теперішня робота, а посади, щодо яких йде мова у заяві позивача від 23.07. 2018 року, є ідентичними. Крім того, для переведення посада має бути вакантною, а вона на день видання оскаржуваного наказу була зайнята позивачем, як сумісником, що унеможливлювало здійснення переведення. Відповідач також посилається на заяву позивача від 20.07.2018, у якій вона висловила згоду на переведення з посади головного фельдшера на основну посаду фельдшера з МНС. Оскільки правові підстави здійснення переведення на підставі заяви позивача від 23.07.2018 відсутні, відповідач, ураховуючи заяву від 20.07.2018, застосував механізм переведення, викладений у спірному наказі. Таким чином, на думку відповідача, вдалося уникнути порушення трудових прав позивача, надати їй роботу про яку вона просила. Окрім цього, зазначив, що наказ № 96/01-06 від 26.04.2018 прийнятий у спосіб і у порядку, передбаченими законодавством, його законність є предметом спору в іншій цивільній справі. З наведених підстав у задоволенні позову просив відмовити. 03.10.2018 позивач подав відповідь на відзив, у якій не погодився із доводами відповідача і наполягає на тому, що звільнення можливе лише на підставі заяви працівника, у той час як жодної заяви про звільнення позивач не писала. Також вказує на те, що заяву від 20.07.2018 не слід брати до уваги, оскільки відповідач не послався на неї у спірному наказі, що свідчить про ігнорування відповідачем цієї заяви (а.с.64). Відповідач у запереченнях від 08.10.2018 року наголосив, що здійснити переведення можливе лише на вакантну посаду, а посада фельдшера з МНС на дату видання спірного наказу була зайнята позивачем. Оскільки позивач заяви про звільнення з посади фельдшера з МНС за сумісництвом не писав, то єдиний можливий спосіб задоволення його заяви про переведення знайшов своє втілення у спірному наказі. Також відповідач не вважає заяву від 20.07.2018 анульованою у зв`язку із заявою від 23.07.2018, так як вказані заяви є різними за своєю сутністю (а.с.68). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Просила позов задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. У задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне. [PERSON] працювала в КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР на посаді головного фельдшера. Крім того, з 01.08.2016 працювала внутрішнім сумісником на 0,25 ставки на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам ШМД оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР, що підтверджується трудовою книжкою позивача серія БТ- [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до наказу КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 96/01-06 від 26.04.2018 з 01.08.2018 зі штатного розпису апарату управління виводиться посада головного фельдшера 1 шт. од., вводиться до штатного розпису апарату управління посада заступника директора з медсестринства 1 штатна одиниця (а.с.18). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/5659/18, провадження № 2/335/1691/2018 від 20.11.2018 року наказ КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 96/01-06 від 26.04.2018 визнаний незаконним і скасований (а.с.109). Згідно з постановою Запорізького апеляційного суду від 19.02.2019 року, що набрала законної сили 19.02.2019, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/5659/18, провадження № 2/335/1691/2018 від 20 листопада 2018 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР про визнання незаконним і скасування наказу № 96/01-06 від 26.04.2018 відмовлено (а.с.143). Відповідно до заяви [PERSON] на ім`я директора КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 20.07.2018 року на підставі отриманого нею попередження про планування внесення змін до штатного розпису остання надала згоду на переведення на 0,25 ставки на основну посаду фельдшера з МНС, яку вона займає за внутрішнім сумісництвом з 01.08. 2018 року (а.с.49). Відповідно до заяви [PERSON] на ім`я директора КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 23.07.2018 року у зв`язку зі скороченням посади головного фельдшера КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР вона просить перевести її з 0,25 посади внутрішнього сумісника фельдшера з МНС на 0,25 основної посади фельдшера з МНС з відповідним записом у трудовій книжці з дати скорочення посади головного фельдшера (а.с.48). Відповідно до наказу КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 588/03-04 від 30.07.2018 року позивач звільнена з посади фельдшера з МНС на 0,25 ставки за сумісництвом з 31.07.2018 у зв`язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником, а також переведена з посади головного фельдшера апарату управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР на посаду фельдшера з МНС на 0,25 ставки з 01.08.2018 (а.с.29). Як убачається з листа КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 20.06.2019 №437/01-11 у період з 01.05.2018 до 01.08.2018 у КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР вакантним були такі посади: фельдшер з МНС 1 шт. од.; сестра медична станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги 1,25 шт. од.; старший фельдшер 0,5 шт. од.; старший фельдшер 0,5 шт. од.; фельдшер з медицини невідкладних станів з комплектування та поповнення виїзних бригад швидкої медичної допомоги лікарськими засобами, перев`язувальним матеріалом та виробами медичного призначення 1,25 шт. од.; старший фельдшер 0,5 шт. од.; старший фельдшер 0,5 шт. од.; прибиральник службових приміщень 1 шт. од. (а.с.169). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Позивач посилається на те, що відповідно до заяви від 23.07.2018 року просила перевести її з посади внутрішнього сумісника фельдшера з МНС на основну посаду фельдшера з МНС, а відповідач, проігнорувавши її прохання, звільнив її з посади внутрішнього сумісника фельдшера з МНС. Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з\~п.\~31\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» №\~9\~від 06.11.1992\~переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Таким чином, переведенням є доручення працівникові іншої роботи, ніж та, яку він уже виконує. Суд установив, що позивач на дату видання спірного наказу працювала за сумісництвом на посаді фельдшера з МНС. За таких обставин суд вважає, що переведення позивача з посади фельдшера з МНС на посаду фельдшера з МНС, хоч як і на основну, суперечило б самому змісту поняття „переведення. Доводи позивача про те, що відповідач не мав права її звільняти, оскільки вона не зверталася із заявою про звільнення в порядку ст. 38 КЗпП України, суд не бере до уваги з наступних підстав. Робота за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій регулюється постановою Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" від 3 квітня 1993 року N 245 і Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року N 43 (далі Положення). Відповідно до п. 8 зазначеного Положення звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Позивач у своїй заяві від 23.07.2018 висловила бажання працювати на основній посаді фельдшера з МНС, тому суд вважає застосування п. 8 Положення як підстави звільнення позивача, законним і обґрунтованим. Отже, стаття 38 КЗпП України, на яку посилається позивач, застосуванню не підлягає. Позивач стверджує, що не зверталася до відповідача із заявою про переведення з посади головного фельдшера на посаду фельдшера з МНС. Зазначене твердження спростовується заявою позивача від 20.07.2018, відповідно до якої згода на переведення на посаду фельдшера з МНС була надана. Доводи позивача щодо ігнорування відповідачем заяви від 20.07.2018, і як наслідок іі анулювання шляхом подання заяви від 23.07.2018, суд відхиляє з таких мотивів. По-перше, суд не встановив жодної вказівки на те, що друга заява припиняє дію першої. По-друге, у заяві від 20.07.2018 позивач надала згоду, у зв`язку з виведенням зі штату посади головного фельдшера на переведення на 0,25 ставки на основну посаду фельдшера з МНС, а у заяві від 23.07. 2018 року позивач просила про переведення її з 0,25 ставки посади внутрішнього сумісника фельдшера з МНС на цю ж посаду як основну у зв`язку з скороченням посади головного фельдшера установи з відповідним записом у трудовій книжці з дати скорочення посади головного фельдшера. По-третє, вказівка позивача на не ознайомлення зі змістом наказу № 96/01-06 від 26.04.2018, про що вона просила у заяві, спростовується матеріалами справи, зокрема доказами оскарження цього наказу. Відсутність посилання у спірному наказі на заяву від 20.07.2018 як на підставу його видачі, суд вважає такою, що не впливає на його законність, оскільки зміст згаданої заяви повністю відображений у наказі, а сама по собі відсутність посилання на заяву не може бути підставою для скасування наказу. Доводи позивача про ненадання відповідачем повної інформації щодо вакантних посад не підтверджені будь-якими доказами, більш того спростовуються листом відповідача № 588/03-04 від 30 липня 2018 року, наданим на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 03.06.2019. Твердження позивача про незаконність наказу № 96/01-06 від 26.04.2018 є юридично неспроможними, що підтверджується постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 335/5659/18, провадження № 2/335/1691/2018 від 19 лютого 2019 року, що набрала законної сили 19.02.2019. Суд не дає оцінку доводам сторін щодо законності вказаного наказу, оскільки вони не відносяться до предмета спору. Крім того, їх оцінка була уже надана у вказаній вище постанові суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач висловив бажання працювати на основній посаді фельдшера з медицини невідкладних станів з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління Комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Запорізької обласної ради. У результаті видання спірного наказу позивач працює на основній посаді фельдшера з медицини невідкладних станів з приймання викликів і передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління Комунальної установи „Територіальне медичне об`єднання "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Запорізької обласної ради до сьогодні. На підтвердження своїх вимог позивач не надав будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідач спірним наказом порушив її трудові права. Більш того, вимоги позивача, головним чином пов`язані із оскарженням наказу № 96/01-06 від 26.04.2018, законність якого підтверджена постановою суду. Отже, суд доходить висновку, що трудові права позивача спірним наказом відповідача не порушені, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Згідно з п. 2 ч. 2. ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Так як суд відмовляє у позові повністю, витрати на професійну правничу допомогу, про які позивач заявляв у позовній заяві, стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed