Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] законно набула право власності на об'єкт нерухомого майна "Їдальня", який розташований за адресою м. Одеса, вул. Магістральна, 129 на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2017 року, договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року. Встановлення вказаного факту, що має юридичне значення необхідне заявнику для реалізації його прав власника щодо вказаного нерухомого майна. Представник заявника [PERSON] за довіреністю [PERSON] надала до суду заяву з проханням розглянути заяву у відсутності заявника та її представника та задовольнити її. Представник ТОВ "Авангард-Д" у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про визнання вимог [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2017 року між заявником та заінтересованою особою був укладений договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №42, за яким відповідач передав у власність позивача 1/2 частину приміщення їдальні, яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Магістральна, будинок 129, а позивач сплатила за це майно 850 000,00грн (п.п.1.1, 2.1 договір купівлі-продажу від 20.03.2017 року (а.с. 7). Крім того, 21.03.2017 року між заявником та заінтересованою особою був укладений ще один договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер №43, за яким відповідач передав у власність позивачки 1/2 частину приміщення їдальні, яке розташоване за адресою м.Одеса, вул.Магістральна, будинок 129, а позивачка сплатила за це майно 859 282,17 грн. (п.п.1.1, 2.1 договір купівлі-продажу від 21.03.2017 року). Права власності позивача було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний №83183825 від 23.03.2017 року (а.с. 9), та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний №83184321 від 23.03.2017 року (а.с.10). З огляду на викладене заявник є єдиним титульним власником їдальні, яка розташоване за адресою м.Одеса, вул.Магістральна, будинок 129. Заінтересована особа не визнає право власності заявника, посилаючись на ч.3 ст.20 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно якої заява про державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва одночасно з завершенням такої дії обов'язково формується та реєструється нотаріусом, яким вчинено таку дію. Між тим, як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний №83183825 від 23.03.2017 року, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний №83184321 від 23.03.2017 року, державна реєстрація прав власності заявника відбулася не нотаріусом, яким вчинено нотаріальне посвідчення зазначених договорів, а іншим державним реєстратором - [PERSON] Таким чином, заінтересована особа вважає, що у заявника не виникло право власності на нерухоме майно, внаслідок порушення порядку державної реєстрації права власності. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України). У ч.2 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У п. 1 ч. 1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Таким чином, закон розділяє такі поняття як укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, та державну реєстрацію права власності на нерухоме, яке було предметом такого договору. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 20.03.2017 року, та договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року, вони обидва містять у собі згоду сторін щодо усіх істотних умов, які потрібні для договорів даного виду. Також сторонами дотримано вимог щодо нотаріального посвідчення цих договорів. Таким чином, в момент вчинення цих договорів, стороною (сторонами) було додержано усіх вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, тобто підстав нікчемності (ст.215 ЦК України) не існує. Недоліки, які виникли на етапі державної реєстрації права власності не впливають та не можуть впливати на дійсність договорів купівлі-продажу, оскільки за законом укладання договору передує реєстрації права власності, а недійсність договору визначається саме на момент його вчинення (ч. 1 ст.215 ЦК України). Тобто, усі порушення, які відбуваються вже після укладення договору не є підставою для його недійсності. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснення державної реєстрації права власності покладено на державних реєстраторів. Державними реєстраторами серед інших, можуть бути нотаріус чи громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав. Тобто, нотаріус, після того, як посвідчив кожний з договір купівлі-продажу нерухомого майна, повинен був виконати обовязок державного реєстратора та здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке виникає на підставі цих договорів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на державного реєстратора покладений обовязок встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, а також перевірити документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок помилки, якої припустилися саме державні реєстратори - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON], відбулася державна реєстрація права власності. Але, за дії державних реєстраторів відповідає держава Україна, яка офіційно визнала і підтвердила факт набуття та припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч. 1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Крім того, помилка, що була допущена державними реєстраторами не порушує прав та законних інтересів заінтересованої особи, оскільки він добровільно уклав договори купівлі-продажу нерухомого майна, тобто його волевиявлення було спрямовано саме на перехід права власності до покупця, а законом не передбачено, що продавець, після укладання договору відчуження нерухомого майна бере участь у подальшій реєстрації права власності за покупцем. За змістом ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 256 ЦПК України, визначено перелік фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, оцінюючи представлені докази та проаналізувавши обставини справи, вважає за необхідне задовольнити заяву, оскільки її вимоги обґрунтовані, а цивільні права потребують судового захисту.

Outcome: approved