Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

06 травня 2020 року до Рівненського міського суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства « Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення шкоди завданої майну в ДТП. В обгрунтування позову вказує, що 18.11.2019 року на нерівнозначному перехресті вул. Київська-Федорова в м. Рівне сталася дородно-транспортна-пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказує, що на даний час матеріали справи №12019180010007027 знаходяться на розгляді в Рівненському ВП УМВС України. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] застрахована на умовах поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія». Вказує, що внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію. Вказує, що ним було подано повідомлення про настання страхового випадку в Рівненську дирекцію ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Згідно висновку експерта №003АТ від 08.04.2020 р. за результатами судової автотехнічної експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що в дорожній обстановці, яка наведена у наданих на дослідження вихідних даних, дії водія автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. Натомість, дії водія автомобіля ««Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не відповідають вимогам пл. 12.4, п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що згідно висновку судового експерта №156ЕД від 08.04.2020 р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає: 123703,36 грн. При цьому встановлено економічну недоцільність ремонту пошкодженого автомобіля, в зв`язку із чим матеріальний збиток дорівнює вартості цілого автомобіля. З метою встановлення вартості автомобіля після ДТП ним було проведено оцінку. Відповідно до звіту про оцінку №428Е від 09.04.2020 р. ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ринкова вартість автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП (працездатних складових) становить 25967,31 грн. Вказує, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 97736,05 грн. (123703,36 грн. - 25967,31 грн.). Враховуючи розмір збитку, вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу борг по страховому відшкодуванню в сумі 97736,05 грн. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій вказали, що позовні вимоги не визнають повністю, в задоволенні позову просять відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.11.2019 року на нерівнозначному перехресті вул. Київська-Федорова в м. Рівне сталася дородно-транспортна-пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . На даний час матеріали справи №12019180010007027 знаходяться на розгляді в Рівненському ВП УМВС України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] застрахована на умовах поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія». Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію. Позивачем було подано повідомлення про настання страхового випадку в Рівненську дирекцію ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Згідно висновку експерта №003АТ від 08.04.2020 р. за результатами судової автотехнічної експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що в дорожній обстановці, яка наведена у наданих на дослідження вихідних даних, дії водія автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. Натомість, дії водія автомобіля ««Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не відповідають вимогам пп. 12.4, п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку судового експерта №156ЕД від 08.04.2020 р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає: 123703,36 грн. При цьому встановлено економічну недоцільність ремонту пошкодженого автомобіля, в зв`язку із чим матеріальний збиток дорівнює вартості цілого автомобіля. З метою встановлення вартості автомобіля після ДТП було проведено оцінку. Відповідно до звіту про оцінку №428Е від 09.04.2020 р. ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ринкова вартість автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП (працездатних складових) становить 25967,31 грн. Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»,здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України. Разом з тим, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В даній справі відбулось зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки і кожна сторона звинувачує одна одну в порушенні ПДР і завданні шкоди. Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із матеріалів справи позивачем долучено копію справи №569/544/20 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, а саме, що 18.11.2019 року на нерівнозначному перехресті вул. Київська-Федорова в м. Рівне сталася дородно-транспортна-пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . За матеріалами справи №569/544/20 винесено постанову, згідно якої визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у виді двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень, яка постановою Рівненського апеляційного суду від 24.03.2020 року залишена без знім. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав належні та допустимі докази того, що [PERSON] були порушені його права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, суд приходить довисновку про відмову в позові у даній справі. Крім того, суд звертає увагу, на ту обставину, що позивач визнано виним у даній дорожньо-транспортній пригоді. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з наведеним суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed