Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

04 серпня 2020 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (надалі також - відповідач, Нехворощанська сільська рада), в якій просила: визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0702, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,2984 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0706, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на які підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2000 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2265. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 25). Своєю ухвалою від 02 вересня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 31-32). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначала, що їй на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 0,40 га, з них: 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,30 га для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, що знаходяться в селі Соколова Балка, Новосанжарський район, Полтавська область, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі № 2265. Зазначені земельні ділянки вона успадкувала після померлої [INFO] [PERSON] , яка фактично прийняла, але юридично не оформила їх після смерті свого чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] . Дані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі рішення виконкому Соколовобалківської сільської Ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області 14 сесія 21 скликання від 27 грудня 1993 року «Про передачу безоплатно в приватну власність земельних ділянок громадянам». Звернувшись до державного реєстратора для реєстрації права власності на зазначені земельні ділянки, позивачу будо повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 липня 2000 року, зареєстровано в реєстрі за № 2265, підлягало реєстрації в Соколовобалківській сільській раді народних депутатів і було б підставою для видачі державного акту на землю на ім`я позивача, але з тих підстав, що державні акти на земельні ділянки з 2013 року не видаються і на даний час в сільських рад відсутні повноваження щодо реєстрації права власності на земельні ділянки, та рекомендовано їй звернутись до суду. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0702, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,2984 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0706, для ведення особистого селянського господарства, право власності на які підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2000 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2265. В судове засідання, призначене на 12 жовтня 2020 року, позивач [PERSON] не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 40), про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надавала. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Нехворощанська сільська рада в судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника. Про дату, час та місце підготовчого судового засідання відповідач повідомлявся належним чином (а.с. 42), про причини неявки відповідач не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. Раніше, від відповідача до суду надходили клопотання про розгляд справи за відсутності його представника у судових засіданнях, призначених на 02.09.2020 (а.с. 29), та на 22.09.2020 (а.с. 43). Своєю ухвалою від 10 серпня 2020 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копій даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма додатками, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Своїм правом надати до суду відзив на позовну заяву відповідач не скористався. В наданих до суду заявах від 19 серпня 2020 року № 01-18/244 (а.с. 27), 07 вересня 2020 № 01-18/283 (а.с. 35), а також від 01 жовтня 2020 року № 01-18/292 (а.с. 43), зазначено, що Нехворощанська сільська рада не має заперечень проти задоволення позовних вимог, визнає їх у повному обсязі. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вирішив розгляд прави здійснювати за даної явки на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що Соколовобалківська сільська Рада народних депутатів 14 сесії 21 скликання своїм рішенням № 10 від 27 грудня 1993 передала [PERSON] безоплатно у приватну власність земельні ділянки: для ведення особистого підсобного господарства 0,3 та для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд 0,10, що підтверджується архівним витягом із рішення № 10 Соколовобалківської сільської Ради народних депутатів 14 сесії 21 скликання від 27 грудня 1993 року, наданим архівним сектором Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 08 жовтня 2020 року № П-01-29/136 (а.с. 46). Відповідно до заповіту від 18 липня 2000 року (а.с. 5), посвідченого в.о. держаного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Соколовобалківської сільської Ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області 22 грудня 1994 року за №47, спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила після смерті свого чоловіка, померлого [INFO] , [PERSON] , є [PERSON] , що мешкає в селі Соколова Балка. Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що [PERSON] заповіла спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, що складається з житлового будинку з господарськими будовами і приватизованої земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться у [ADDRESS] і складається в цілому з житлового будинку та приватизованої земельної ділянки площею 0,40 га. Зазначено, що земельна ділянка площею 0,40 га належить померлому [PERSON] на підставі рішення виконкому Соколовобалківської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області від 27 грудня 1993 року «Про передачу безплатно в приватну власність земельних ділянок громадянам» 14 сесії 21 скликання (а.с. 5). З метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] , який розробив технічну документацію із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зокрема, розроблена технічна документація на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0702, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування якої: [ADDRESS] . А також, розроблена технічна документація на земельну ділянку площею 0,2984 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0706, для ведення особистого селянського господарства, місце розташування якої: с. Соколова Балка, Новосанжарський район. Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2020 та від 23.07.2020 земельні ділянки, відповідно, кадастрові номера 5323486001:01:001:0706 та 5323486001:01:001:0702 належать до комунальної власності (а.с.14, 17). В той же час, з довідки Виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , перебувають у приватній власності земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0702, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,2984 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0706, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності посвідчене свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2000 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2265 (а.с. 13). У зв`язку з неможливістю здійснити державну реєстрацію свого права власності на зазначені земельні ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про визнання за нею права власності на них у судовому порядку. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також - ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається уст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень статті 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону України передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пунктів 2 та 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. Відповідно до Декрету «Про приватизацію громадянами земельних ділянок» від 26.12.1992 № 15-92, Кабінет Міністрів України постановив, Сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що Соколовобалківська сільська Рада народних депутатів 14 сесії 21 скликання своїм рішенням № 10 від 27 грудня 1993 передала [PERSON] безоплатно у приватну власність земельні ділянки: для ведення особистого підсобного господарства 0,3 та для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд 0,10. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримала у спадщину земельну ділянку площею 0,40 га, що належала [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення виконкому Соколовобалківської сільської Ради народних депутатів від 27 грудня 1993 року. Факт спадкування вказаного майна підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.07.2000 (а.с. 5). Але, не зважаючи на примітку у свідоцтві про право на спадщину за заповітом про необхідність його реєстрації в Соколовобалківській сільській раді народних депутатів та отримання державного акта на землю на ім`я [PERSON] , остання вказаних дій не вчинила, а саме: не отримала державний акт про право власності на земельну ділянку. В той же час, з 01 січня 2013 року набули чинності Закони України "Про Державний земельний кадастр", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", згідно з якими повноваження територіальних органів Держземагентства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку з 1 січня 2013 року припинилися. З набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Отже, у зв`язку з тим, що позивач не зареєструвала свої право власності на земельні ділянки та не отримала державного акта на право власності на них, на даний час вона позбавлена можливості оформити та зареєструвати своє право власності на земельні ділянки, які вона успадкувала. Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п. 3); державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року (п. 8); судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (а.с. 9). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на захист власності викладено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, фактично успадкувала спірні земельні ділянки і до неї перейшли права власника на такі земельні ділянки, але вона їх належним чином не оформила, та не отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, суд приходить до висновку про необхідність визнання за нею права власності на успадковані земельні ділянки загальною площею 0,40 га. Враховуючи вищевикладене, й те, що представлені позивачем докази на підтвердження права власності на спадкове майно в контексті положень ст. ст. 76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований та підлягає до задоволення. Належним способом захисту прав позивача буде визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0702, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2984 га, кадастровий номер 5323486001:01:001:0706, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: с. Соколова Балка, Новосанжарський район, Полтавська область. На підставі викладеного,

Outcome: approved