Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогою визнати за позивачем, право власності на спадкове майно по спадкуванню за заповітом, зокрема на житловий будинок - „А" (загальною площею - 58,9 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м.); прибудову - «а»; ганок; сарай - „Б", погріб - «п/Б»; веранду - «б», ганок; сарай -«В», сарай - «в»; огорожу - «№1»; ворота - «№ 2»; хвіртку -«№3»; криницю - «№4», що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує підставність вимог тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка до дня смерті проживала в с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим 19.04.2007, відповідно до якого вона розпорядилась належним їй майном на користь сторін спору, заповівши вищевказаний об`єкт нерухомого майна позивачеві. Позивач спадщину прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини, утім останній відмовив у видачі нотаріального акту на ім`я позивача на вищевказане майно з тих підстав, що у заповіті не було вказано повну адресу населеного пункту (не зазначено вулицю), на якій знаходиться житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що увійшов до складу спадкової маси, а також такий об`єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір, отож є об`єктом спільної сумісної власності, а визначити, яка частка належить спадкодавцеві нотаріусу не представляється за можливе, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 27.09.2020 відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк для подання відповідачам відзиву. Також, з нотаріальної контори витребувано матеріали спадкової справи за клопотанням позивача. У визначений судом строк відповідач відзиву до суду не подав, однак 29.11.2021 до канцелярії суду відповідачем подано заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Позивач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву у якій просив суд провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. З огляду на те, що у підготовче судове засідання сторони не з`явилися, однак надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина. Із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом встановлено, що спадщина відкрилась за заповітом вчиненим спадкодавцем 19.04.2007, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, яким розпорядилась належним їй майном, заповівши житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Вахнівка, Липовецького району, Вінницької області, [PERSON] , грошовий вклад [PERSON] , а земельну ділянку, площею 2, 5414 га, що розташована на території Вахнівської сільської ради Липовецького району [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що вказаний заповіт за життя спадкодавця не змінено та не скасовано, про що вчинено запис секретарем органу місцевого самоврядування на заповіті. Із матеріалів спадкової справи слідує, що сторони спору, будучи спадкоємцями за вищевказаним заповітом використали своє право на спадкування, подавши заяви відповідного змісту про прийняття спадщини, отож спадщину прийняли, у зв`язку із чим нотаріусом було видано нотаріальні акти на ім`я сторін спору на майно належне спадкодавцеві. Водночас постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 03.12.2020 №02-31/496 (а.с. 12), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с.Вахнівка, Липовецького району, Вінницької області, мотивуючи тим, що [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок, утім у заповіті не вказавши точної адреси житлового будинку, а саме вулиці та номеру будинку. Крім цього, вказаний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю, оскільки мав статус колгоспного двору, а нотаріусу неможливо встановити, яка частка належить спадкодавцеві. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно свідоцтва №106 про право особистої приватної власності на будинковолодіння, яке видане Вахнівською сільською Радою народних депутатів Липовецького району Вінницької області 04.05.1989 на підставі рішення виконкому Липовецької районної Ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 та рішення Вахнівської районної Ради народних депутатів від 27.12.1988 за №51 (а.с.8) власником колгоспного двору, що розташований по [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до довідки №593 від 18.05.2021 виданої виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.13), слідує, що згідно із записами погосподарської книги станом на 15.04.1991 головою колгоспного двору була [PERSON] , яка була єдиним членом колгоспного двору, проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу положень норм статей 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому, ч.2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України). Складаючи заповіт, [PERSON] самостійно та вільно виявила волю щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті сторони успадкують належне їй майно, зокрема позивач успадкує житловий будинок. Як було встановлено судом за відомостями органу місцевого самоврядування [PERSON] володіла лише житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що запис в тексті заповіту про заповідання житлового будинку із не зазначенням вулиці та номеру будинку, де розташований об`єкт нерухомості зроблено помилково і дійсне волевиявлення заповідача було спрямоване на розпорядження саме ним. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом було встановлено, що станом на 15.04.1991 головою колгоспного двору, що розташований по [ADDRESS] , була [PERSON] , яка була єдиним членом колгоспного двору, проживала та була зареєстрована в цьому житловому будинку. Зібрані у справі докази підтверджують, що спірний об`єкт нерухомості належав [PERSON] , яка була одноосібним власником його. Позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняв, у тому числі у вигляді житлового будинку, що є предметом спору, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості за вказаних вище обставин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved