Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В позові вказував на те, що вироком Заставнівського районного суду від 23.04.2014 року, [PERSON] засуджено по ч.2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Наказом відділу освіти Кіцманської районної державної адміністрації №256-к від 05.11.2003 року [PERSON] на контрактній основі з 06.11.2003 року було призначено на посаду директора Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів Кіцманського району Чернівецької області. В силу свого службового становища та згідно порядку організації роботи Лужанського ЗНЗ [PERSON] була наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов'язками, в тому числі щодо ведення обліку використання робочого часу працівників даного навчального закладу та формування відповідних облікових документів, зокрема табелів обліку робочого часу, в які вносяться відомості про фактично відпрацьований робітниками час і на підставі яких бухгалтерія відділу освіти, молоді та спорту нараховувала та виплачувала заробітну плату. З 01.09.2007 на посаду вчителя початкових класів Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів наказом відділу освіти Кіцманської РДА № 78-к від 31.08.2007 року призначено [PERSON]. Наказом відділу освіти Кіцманської РДА № 74-к від 31.08.2009 [PERSON] переведена вчителем початкових класів Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів з тижневим навантаженням згідно тарифікації. Однак, [PERSON] з часу прийняття її на цю посаду і до 31 січня 2012 року перебувала за межами території України в зв'язку із чим не виходила і не могла виходити на роботу та свої функціональні обов'язки не виконувала. Натомість [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету розтрати чужого майна, протягом червня 2009 року - грудня 2010 року, лютого 2011 року - жовтня 2011 року, грудня 2011 року - січня 2012 року щомісячно, перебуваючи в своєму службовому кабінеті у приміщенні Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів, формуючи табелі використання робочого часу, затверджуючи їх своєю гербовою печаткою та підписом, вносила до них недостовірні відомості про те, що [PERSON] нібито відпрацьовувала робочий час, при цьому достовірно знаючи, що остання фактично на роботу не виходила, обов'язки вчителя не виконувала, а відповідно право на отримання заробітної плати не мала. Надалі вказані табелі використання робочого часу [PERSON] подавала головному бухгалтеру відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації, яка на їх підставі нараховувала працівникам Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів, в тому числі [PERSON], заробітну плату шляхом перерахування грошових коштів на особовий банківський рахунок працівників ЗНЗ. Після цього грошові кошти, що були перераховані на рахунок [PERSON], опинялись у розпорядженні [PERSON], шляхом їх зняття в банківських терміналах та банкоматах. Всього протягом червня 2009 року - грудня 2010 року, лютого 2011 року - жовтня 2011 року, грудня 2011 року - січня 2012 року в описаний вище спосіб [PERSON] допустила розтрату бюджетними коштами відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації на загальну суму 35180 грн. 77 коп. [PERSON] частково відшкодовано шкоду в сумі 7000 грн., що підтверджується інформацією відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської РДА від 15.04.2015 № 270 та копіями платіжних документів. На даний час розмір невідшкодованих збитків, завданих відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської РДА, внаслідок неправомірних дій [PERSON], яка на момент їх вчинення перебувала на посаді директора Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів, складає 28180 гривень 77 копійок, а тому позивач просив позов задовольнити. Прокурор та представник Відділу освіти молоді та спорту Кіцманської РДА позовні вимоги підтримали в повному обсязі, відповідач позов визнала повністю, що вбачається із поданих сторонами письмових заяв. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані заяви, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що наказом відділу освіти Кіцманської районної державної адміністрації № 256-к від 05.11.2003 [PERSON] на контрактній основі з 06.11.2003 року призначено на посаду директора Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів Кіцманського району Чернівецької області. З 01.09.2007 року на посаду вчителя початкових класів Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів наказом відділу освіти Кіцманської РДА № 78-к від 31.08.2007 призначено [PERSON]. Наказом відділу освіти Кіцманської РДА № 74-к від 31.08.2009 року [PERSON] переведена вчителем початкових класів Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів з тижневим навантаженням згідно тарифікації. Однак, [PERSON] з часу прийняття її на цю посаду і до 31 січня 2012 року перебувала за межами території України в зв'язку із чим не виходила і не могла виходити на роботу та свої функціональні обов'язки не виконувала. Натомість [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету розтрати чужого майна, протягом червня 2009 року - грудня 2010 року, лютого 2011 року - жовтня 2011 року, грудня 2011 року - січня 2012 року щомісячно, перебуваючи в своєму службовому кабінеті у приміщенні Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів, формуючи табелі використання робочого часу, затверджуючи їх своєю гербовою печаткою та підписом, вносила до них недостовірні відомості про те, що [PERSON] нібито відпрацьовувала робочий час, при цьому достовірно знаючи, що остання фактично на роботу не виходила, обов'язки вчителя не виконувала, а відповідно право на отримання заробітної плати не мала. Надалі вказані табелі використання робочого часу [PERSON] подавала головному бухгалтеру відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації, яка на їх підставі нараховувала працівникам Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів, в тому числі [PERSON], заробітну плату шляхом перерахування грошових коштів на особовий банківський рахунок працівників ЗНЗ. Після цього грошові кошти, що були перераховані на рахунок [PERSON], опинялись у розпорядженні останньої, шляхом їх зняття в банківських терміналах та банкоматах. Всього протягом червня 2009 року - грудня 2010 року, лютого 2011 року - жовтня 2011 року, грудня 2011 року - січня 2012 року в описаний вище спосіб [PERSON] допустила розтрату бюджетними коштами відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації на загальну суму 35180 грн. 77 коп. Наведені обставини встановлені вироком Заставнівського районного суду від 23.04.2014, яким [PERSON] визнано винною у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та її неправомірні дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, тобто розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Даний вирок ніким не оскаржений та набрав законної сили. Також встановлено, що кримінальними правопорушеннями, які вчинені [PERSON], відділу освіти молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації завдано шкоду в розмірі 35180 грн. 77 коп. [PERSON] частково відшкодовано шкоду в сумі 7000 грн., що підтверджується інформацією відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської РДА від 15.04.2015 № 270 та копіями платіжних. Тому, на даний час розмір невідшкодованих збитків, завданих відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської РДА, внаслідок неправомірних дій [PERSON], яка на момент їх вчинення перебувала на посаді директора Лужанського ЗНЗ І-ІІІ ступенів, складає 28180 грн. 77 коп. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Окрім того, п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року: "Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.". Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, з урахуванням факту визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем, в результаті вчинення злочину, заподіяно позивачу майнову шкоду, розмір якої визначено судовим рішенням, узгоджено сторонами. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по справі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 16, 22, 1166, ЦК України,

Outcome: approved