Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

13.07.2011 року рішенням Красноградського районного суду [PERSON] було визнано недієздатним. 28.02.2014 року [PERSON] звернувся до Красноградського районного суду з заявою про скасування цього рішення та поновлення йому цивільної дієздатності, оскільки на його думку після проходження лікування в Обласній психіатричній лікарні №1 (с.Стрелече) він видужав і його психічний стан здоров'я значно поліпшився, він в повному обсязі здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 03.03.2014 року вказану заяву [PERSON] було повернуто заявнику, оскільки вона була подана недієздатною особою, тобто в порушення п.2 ч.3 ст.121 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.04.2014 року вищезазначену ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 03.03.2014 року було скасовано та матеріали справи за заявою [PERSON] направлено на новий розгляд, з посиланням на те, що суду першої інстанції необхідно перевірити посилання заявника [PERSON] про поліпшення його психічного стану чи можливе його повне видужання, шляхом призначення відповідної експертизи, після чого вирішити питання по суті заяви. В зв'язку з викладеним ухвалою суду від 10.04.2014 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні при розгляді справи по суті, заявник [PERSON] підтримав свою заяву про поновлення дієздатності, пославшись на факти викладені в ній, а саме про те що він видужав та не потребує подальшого лікування. Представник заінтересованої особи - Красноградської міської ради в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої ними заяви, судове засіданні по справ просять проводити без їх участі, а в задоволенні заяви [PERSON] вони просять відмовити, оскільки заявником не надано доказів про його видужання. Інша заінтересована особа - опікун [PERSON], яка є його матір'ю - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти поновлення дієздатності її сина [PERSON], пояснивши що на даний час він не видужав, психічний його стан не поліпшився, оскільки у нього постійні марення, також останні кілька років він кожен рік проходить лікування в обласній психіатричній лікарні №1 (с.Стрілеча) по 9-10 місяців на рік, в тому числі останній раз він там перебував з 18.06.2014р. по 04.12.2014р. Суд заслухавши всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, оцінивши всі наявні докази в сукупності та надавши їм належну оцінку, вважає що в задоволенні заяви [PERSON] необхідно відмовити, в зв'язку з її недоведеністю. Так, в ході розгляду заяви [PERSON] судом встановлено, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 13.07.2011 року [PERSON] в порядку ст.39 ЦПК України було визнано недієздатним, оскільки він внаслідок свого психічного розладу не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.6). Рішенням цього ж суду від 05.10.2011 року над [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуном його матір - [PERSON](а.с.33). Відповідно до ч.1 ст.38 ЦК України у разі видужання фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена, або такого поліпшення її психічного стану, який відновив у повному обсязі її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд поновлює її дієздатність. Згідно з ч.4 ст.241 ЦПК України, скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи. На підставі вищевказаного, відповідно до вимог ст.145, 239 ЦПК України та на виконання ухвали апеляційного суду Харківської області від 01.04.2014 року, судом була призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза для встановлення психічного стану [PERSON] Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи від 10.06.2014 року №518, "При настоящем амбулаторном осведетельствавании психическое состояние испытуемого неоднозначно. Для решения экспертных вопросов [PERSON] нуждается в динамическом наблюдении в условиях стационарной судебно-психиатричейской экспертизы"(а.с.54-57). Після чого справа була повернута до суду. В зв'язку з викладеним ухвалою суду від 07.07.2014 року по справі було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу та заявнику [PERSON] було роз'яснено положення ст.60 ЦПК України про надання доказів по справі. Однак вказана ухвала суду про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 07.07.2014 року разом з цивільною справою була повернута до суду без виконання, оскільки відповідно до повідомлення завідуючого відділення судово-психіатричної експертизи ХОКПБ №3, де повинна була проводитись відповідна експертиза, від 29.07.2014р. та 19.08.2014р. - заявник [PERSON] відмовився від проходження вказаної експертизи, про що підтвердив письмово(а.с.71, 75-76). В судовому засіданні 06.01.2015 року заявник [PERSON] підтвердив суду справжність написаної ним заяви на ім'я завідуючого відділення судово-психіатричної експертизи ХОКПБ №3 про відмову від проходження стаціонарної експертизи(а.с.76), а також пояснив, що в липні 2014 року його було направлено в ХОКПБ №3 для проведення стаціонарної експертизи, однак від її проходження він відмовився, оскільки вважає себе здоровим. На день розгляду справи по суті - 06.01.2015 року [PERSON] в судовому засіданні також пояснив, що не бажає проходити стаціонарну судово-психіатричну експертизу також і на даний час, оскільки вважає себе повністю здоровим. Відповідно до медичної документації, яка мається в матеріалах справи в період з 18.06.2014 року по 04.12.2014 року заявник [PERSON] черговий раз перебував на лікуванні в Обласній психіатричній лікарні №1(с.Стрілеча), виписаний з діагнозом "Шизофрения, параноидная форма, непрерывное течение. По своему психическому состоянию нуждается в дальнейшем лечении"(а.с.87, 97-98). Аналогічний діагноз [PERSON] підтверджується і іншими дослідженими матеріалами справи в судовому засіданні: довідкою Красноградської ЦРЛ, виписками з історії хвороби [PERSON] з обласної психіатричної лікарні, де останньому встановлений діагноз: шизофренія, параноїдальна форма, безперервна течія, F-20.00. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 22.06.2011р. [PERSON] на той час виявляв ознаки стійкого психічного розладу у формі параноїдальної шизофренії та не здатний за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.35-41). При цьому процедура поновлення цивільної дієздатності особи визначена нормами частини 4 статті 241 ЦПК України, згідно з якої рішення суду про визнання фізичної особи недієздатної та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.03.1972 року №3 "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним", з відповідними змінами, зазначено, що в справах про поновлення дієздатності є обов'язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності відповідного висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров'я або видужання. Таким чином, з урахуванням положення ч.4 ст.241 ЦПК України та вищезазначеного Пленуму ВСУ №3 для поновлення особі дієздатності обов'язковим є відповідний висновок судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров'я або видужання. На день розгляду заяви [PERSON] по суті, станом на 06.01.2015 року в матеріалах справи маються лише два висновки судово-психіатричних експертиз: - висновок від 22.06.2011 року №572, відповідно до якого [PERSON] на момент огляду виявляє ознаки стійкого психічного розладу у формі параноїдальної шизофренії та не здатний за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.38-41), та - висновок від 10.06.2014 року №518, відповідно до якого "При настоящем амбулаторном осведетельствавании психическое состояние испытуемого неоднозначно. Для решения экспертных вопросов [PERSON] нуждается в динамическом наблюдении в условиях стационарной судебно-психиатричейской экспертизы"(а.с.54-57). Будь-яких інших висновків судово-психіатричних експертиз про значне поліпшення стану здоров'я заявника [PERSON] або його видужання, в матеріалах справи не міститься, не надано таких висновків і іншими учасниками процесу в судовому засіданні, в тому числі і самим [PERSON] При цьому відповідно до вимог ст.145, 239-241 ЦПК України та на виконання ухвали апеляційного суду Харківської області від 01.04.2014 року, районний суд під час розгляду даної справи всіляко сприяв заявнику [PERSON] отримати докази в підтвердження своїх посилань про значне поліпшення його психічного стану або його повне видужання, шляхом отримання відповідного висновку судово-психіатричної експертизи, однак заявник [PERSON] відмовився від проходження відповідної експертизи, тобто не надав суду відповідні докази, в підтвердження своїх посилань в заяві. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав для звільнення від доказування в даному випадку судом не вбачається. Отже, в порушення зазначених вимог закону, заявником [PERSON] не було надано суду доказів обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його заяви про значне поліпшення його психічного стану або його повне видужання. За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для скасування рішення Красноградського районного суду від 13.07.2011 року про визнання [PERSON] недієздатним та поновлення його цивільної дієздатності, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про видужання або значне поліпшення психічного стану заявника [PERSON], не надано таких і самим заявником в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити заявнику [PERSON] в задоволенні його заяви за недоведеністю тих обставини, на які заявник посилається, як на підставу своїх вимог. При цьому, відмова у задоволенні заяви [PERSON] з вказаних підстав не перешкоджає йому або іншим особам, зазначеним в ч.4 ст.241 ЦПК України, звернутись до суду з відповідною заявою повторно, обравши у відповідності до ст.16 ЦК України належний спосіб захисту своїх прав та інтересів, які він вважає порушеними та доводити свої вимоги у відповідності до положення ст.ст.10, 60 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed