Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] 08.10.2014 року звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення 336 440,00 грн. заборгованості за договорами позики (розписками) від 02.09.2009 року, 25.12.2009 року, 12.04.2010 року, 29.04.2010 року, 11.08.2010 року, 17.01.2011 року, стягнення судових витрат в розмірі 3 364,40 грн., мотивуючи тим, що згідно договорів позики(розписок) від 02.09.2009 року, 25.12.2009 року, 12.04.2010 року, 29.04.2010 року, 11.08.2010 року, 17.01.2011 року відповідач позичив в позивача грошові кошти на загальну суму 26 000,00 дол. США кінцевим строком до 17.03.2011 року. Однак, відповідач у визначений в розписках термін кошти так і не повернув, ухиляється від зустрічей, ігнорує телефонні дзвінки, у зв"язку з чим позивач змушений звернутись із наведеним позовом до суду. Крім цього, представник позивача просила поновити строк звернення до суду із наведеним позовом, так як такий пропущено з поважної причини. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2014 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 05.11.2014 року (а.с.20). Згідно ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.12.2014 року матеріали цивільної справи №352/2220/14-ц, провадження №2/352/1214/14 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано для подальшого розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, у зв"язку з непідсудністю справи Тисменицькому районному суду Івано-Франківської області (а.с.55). Суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовським С.О. 26.12.2014 року вкзану цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с.59). 03.03.2015 року представником позивача подано до суду доповнення до позовної заяви (збільшення розміру позовних вимог) відповідно до якого вона просила стягнути з відповідача на користь позивача 698 360,00 грн. заборгованості за договорами позики (розписками) від 02.09.2009 року, 25.12.2009 року, 12.04.2010 року, 29.04.2010 року, 11.08.2010 року, 17.01.2011 року, що еквівалентно 26 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 02.03.2015 року (а.с.64-66). 04.08.2015 року представник позивача подала до суду письмове пояснення щодо клопотання про поновлення строку позовної давності, відповідно до якого зазначена, що позивачем строк звернення до суду із позовною заявою пропущений з поважних причин, а тому підлягає до повновлення, оскільки, позивач в період з 24.06.2011 року по 27.06.2014 року утримувався під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі, що підтверджується довідкою Івано-Франківського СІЗО від 22.07.2014 року №2/3/3-2015. По всіх шести боргових розписках трирічний строк звернення до суду сплив під час перебування позивача під вартою. Основною причиною пропуску строку було те, що у позивача не було можливості передати можливому представнику оригінали боргових розписок, так як останні були сховані, щоб їх не вилучили під час обшуків, які проводились як за місцем проживання позивача, так і його родичів. Після звільнення з-під варти позивач адаптовувався до життя, перебував на амбулаторному лікуванні в невропатолога Косівської ЦРЛ, що підтверджується довідкою від 04.12.2014 року. Під час перебування в СІЗО, позивача визнано інвалідом 3 групи (пенсійне посвідчення та довідка МСЕК від 12.06.2014 року (а.с.87, 88). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.08.2015 року позов задовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 698 360 гривень, 3 364,40 гривень судового збору (а.с.99-101). Не погоджуючись із вказаним вище судовим рішенням, 05.01.2016 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення (а.с.112, 113), яку ухвалою суду від 20.04.2016 року задоволено та скасовано заочне рішення від 04.08.2015 року в цій справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.144). 29.06.2016 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 8 КВК України, засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами та скаргами до суду. Відповідні заяви подаються у двох примірниках, один з яких з відміткою про отримання залишається у засудженого. Тобто, законодавцем передбачений механізм звернення до суду осіб, які утримуються під вартою. Отже, у [PERSON] була змога звернутися до суду в межах строку позовної давності, чого він не зробив. На підставі вищенаведеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності (а.с.154). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2017 року вказану справу передано на розгляд с.Польській М.В. (а.с.164), а згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2017 року вказану справу передано на розгляд судді Пастернак І.А.(а.с.171) та призначено на 22.02.2018 року о 09 год. 30 хв. Відповідно до ч.2 ст. 213 ЦПК України справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків, встановлених цим кодексом. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явилися, представник позивача попередньо подаа до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 26 000,00 дол. США в гривеневому еквіваленті на день ухвалення рішення (а.с.198). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 181-186, 192-197). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договорів позики(розписок), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договорами позики з [PERSON] Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 02.09.2009 року, 25.12.2009 року, 12.04.2010 року, 29.04.2010 року, 11.08.2010 року, 17.01.2011 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договори позики(розписки), відповідно до яких відповідач отримав у позивачів грошові кошти в розмірі: 9 000,00 дол. США строком до 02.11.2009 року, 3 000,00 дол. США строком на два місяці; 6 000,00 дол. США строком до 12.07.2010 року; 4 500,00 дол. США строком до 29.07.2010 року; 1 500,00 дол. США строком на два місяці; 2 000,00 дол. США строком на два місяці, відповідно (а.с. 89-94). Проте, відповідач по даний час свої зобов'язання згідно договорів позики не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином за відповідачем наявна заборгованість перед позивачами в розмірі 26 000,00 дол. США згідно договорів позики(розписок) від 02.09.2009 року, 25.12.2009 року, 12.04.2010 року, 29.04.2010 року, 11.08.2010 року, 17.01.2011 року. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачами суму заборгованості за вказаними договорами позики(розписками) та доводи представника позивача суду не представлено. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то як вбачається договорів позики (розписок), строк виконання першої закінчився 25.02.2010 року, а останньої - 17.03.2011 року (а.с.89-94). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, строк позовної давності за договорами позики (розписками) закінчується 25.02.2013 року та 17.03.2014 року відповідно. Як вбачається із матеріалів справи, позивач в період з 24.06.2011 року по 27.06.2014 року утримувався під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі, що підтверджується довідкою Івано-Франківського СІЗО від 22.07.2014 року №2/3/3-2015 (а.с.16). Відповідач посилається на те, що згідно вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин КВК України позивач мав право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами та скаргами до суду. Відповідні заяви подаються у двох примірниках, один з яких з відміткою про отримання залишається у засудженого. Однак, представник позивача зазначає, що основною причиною пропуску строку було те, що у позивача не було можливості передати можливому представнику оригінали боргових розписок, так як останні були сховані, щоб їх не вилучили під час обшуків, які проводились як за місцем проживання позивача, так і його родичів. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Таким чином, відсутність у позивача оригіналів розписок, суд вважає поважною причиною неможливості звернення до суду з наведеним позовом. Крім цього, після звільнення з-під варти позивач в період з 08.07.2014 року по 25.07.2014 року перебував на амбулаторному лікуванні в невропатолога Косівської ЦРЛ [PERSON] З діагнозом: Залишкові явища перенесеної важкої ЧМТ з стійкою цефалгією, астено-невротичний синдром та ВСД синдром. Повторно лікувався амбулаторно з 27.08.2014 року по 22.08.2014 року з діагнозом: Загострення постревматичного церебрального арахноїдиту та астено-невротичний синдром, ВСД розрлади. Також пацієнт лікувався з 27.08.2014 року по 19.09.2014 року з діагнозом: Стійкі залишкові явища ЧМТ у вигляді дистонії, вегето-судинних пароксизмів та стійкої цефалгії. З 22.09.2014 року по 10.10.2014 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: Стійкі залишкові явища перенесеної важкої ЧМТ (2010 р. - забій головного мозку) у вигляді стійкої цефалгії органічної симптоматики та астено-невротичним синдромом, ВСД пароксизмами, що підтверджується довідкою від 04.12.2014 року вих. №1300-1/1584 (а.с.96). Під час перебування в СІЗО, позивача визнано інвалідом 3 групи що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідка МСЕК від 12.06.2014 року Серія Ав №0369191 (а.с.97, 97 зворот). На підставі наведено, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності з поважних причин. А отже, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності є необгрунтованим та таким, що спростовується наданими суду доказами, а отже, до задоволення не підлягає. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно курсу НБУ станом на 01.06.2018 року (день ухвалення рішення) офіційний курс долара США до української гривні становить 100 дол. США - 2 612,2310 тобто 26,12 грн. за 1 долар. Таким чинм з відповідача підлягає до сягнення на користь позивача 679 120 грн. (26 000,00 дол. США *26,12 грн.). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 3 364,40 грн. згідно квитанції від 03.10.2014 року (а.с.1) та 290,00 грн. згідно квитанції №03032015090529 від 03.03.2015 року (а.с.63). Відповідно до ч.3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, вкстановленому цим Кодексом. На підставі викладеного, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", ст. ст. 526, 527, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved