Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] 20.09.2017 року звернулась до суду з позовною заявою до Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації, визнання права власності на нерухоме майно в порядку поділу спільної сумісної власності чоловіка та жінки, що проживали без реєстрації шлюбу та в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки площею 2,9857 га з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,7442 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 2,83 га з кадастровим номером [NUMBER], які знаходяться на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Представник позивача вказала, що позивач вчасно подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак було з'ясовано, що позивач є не єдиним спадкоємцем, так як чоловік позивача перед смертю посвідчив заповіти на користь: [PERSON] на земельні ділянки площею 2,9857 га та площею 0,7442 га, [PERSON] на земельну ділянку площею 2,83 га та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Представник позивача зазначила, що позивач проживала разом із спадкодавцем [PERSON] з 2001 року по день його смерті та вважає, що позивач має право на Ѕ частину майна придбаного ними за час спільного проживання як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2017 року за №441/02-31 нотаріусом відмовлено, оскільки у неї відсутні документи, які підтверджують право власності на спадкове майно. Позивач має право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від згоди інших спадкоємців, тому має право на ј частину будинку та по Ѕ частині кожної земельної ділянки, які належали [PERSON] У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст. 74 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) та ст.ст. 328, 386, 392, 1223, 1264, 1268, 1297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), враховуючи уточнення, викладені в клопотаннях, поданих до суду 18.12.2017 року та 27.02.2018 року, представник позивача просить встановити факт, що [PERSON] проживала однією сім'єю разом з [PERSON] більше 5 років, тобто з 2001 року по день його смерті [INFO]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2017 року, видане [PERSON] на земельну ділянку площею 2,9857 га. з кадастровим номером [NUMBER] та скасувати державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2017 року, видане [PERSON] на земельну ділянку площею 0,7442 га з кадастровим номером [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.10.2017 року, видане [PERSON] на земельну ділянку площею 2,8276 га з кадастровим номером [NUMBER] та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2017 року, видане [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності на цей будинок; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, що проживають без реєстрації шлюбу; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,9857 га.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,7442 га.; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,83 га. Ухвалою суду від 21.09.2017 року в даній справі відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 31.10.2017 року представник відповідачів [PERSON], в порядку Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, подав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги позивача незаконними з таких підстав. Позивачем не вірно зазначено, що спірні земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями являються сумісною власністю, оскільки житловий будинок та земельна ділянка площею 2,83 га належали спадкодавцю [PERSON], ще до того часу як останній почав проживати з позивачем, а спірні земельні ділянки площею 2,9857 га та 0,7442 га та Ѕ частина будинку по [ADDRESS] він отримав у спадок, а оформлення документів на будинок у 2009 році не може розцінюватись як його придбання. Відповідачі являються спадкоємцями за заповітом, тому і прийняли спадщину. Позивач в період з 2010 по 2014 рік на території Перегонівської сільської ради не проживала, тобто не проживала з [PERSON] однією сім'єю, тому права на спадкування не має. У зв'язку з викладеним представник відповідачів просить у позові відмовити (а.с. 47, 48 т. 1). 01 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою у приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка В.В. витребувано копію спадкової справи, заведеною після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області, на виконання якої до суду надійшла копія спадкової справи №18/2017 після смерті [PERSON]. 27 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт та заборону на відчуження на жилий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.10.2017 року. 18 грудня 2018 року ухвалою суду у зв'язку з набранням чинності 15 грудня 2017 року Закону України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VІІІ), яким викладено в новій редакції ЦПК України, було призначено підготовче засідання. 01 лютого 2018 року за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою у Голованівському відділенні Комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» витребувано належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS], що належало на праві приватної власності [PERSON], на виконання якої до суду надійшла копія інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS]. Також, 01 лютого 2018 року за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою у державного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Бурдейної Ганни Іванівни витребувано належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області, на виконання якої до суду надійшли Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру на ім'я [PERSON], померлої [INFO]. 27.02.2018 року представник відповідачів [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому не визнав позовні вимоги та вважає їх необґрунтованими. Зазначив, що позивач не перебувала в шлюбі з померлим [PERSON], не являється його вдовою та з 2010 по 2014 роки не проживала на території сільської ради разом з спадкодавцем, а тому права на спадкування не має, просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 29, 30 т. 2). 27 лютого 2018 року проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позові, вказала, що 17 років проживала з [PERSON] як чоловік та дружина в [ADDRESS]. Спільних дітей у них не було. [PERSON] помер [INFO]. У [PERSON] був один син, який помер 3 роки тому, інших дітей не мав. Батьків [PERSON] не знала. З чоловіком разом купували холодильник, морозильну камеру, робили в будинку капітальний ремонт, а саме: клеїли шпалери, білили стіни, тримали разом господарство (курей, свиней) та обробляли город. [PERSON] не працював, оскільки хворів, отримував пенсію. За період спільного проживання вона працювала, з 12.10.2000 року отримує пенсію. Вона була офіційно одружена з [PERSON], який помер 1999 році. З [PERSON] почала проживати з 2001 року. Періодично їздила до своїх дітей в м. Дніпродзержинськ то на один місяць, то на дві неділі, не більше. З чоловіком проживали в будинку, який був побудований до її переїзду до [PERSON]. Просила її позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених у позові, суду пояснила, що позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та було з'ясовано, що спадщину отримали відповідачі по справі. Позивач проживала з 2001 року разом з померлим [PERSON], який право власності на спірний будинок набув у 2009 році, а тому цей будинок являється спільною сумісною власністю [PERSON] та позивача, які разом проживали як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу. Також, у зв'язку з тим, що позивач являється непрацездатною вдовою після смерті [PERSON], а тому має право на обов'язкову частку у спадщині. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, суду пояснив, що позивач переїхала в 2001 році в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області до [PERSON], з яким спільно проживала як дружина, за власні кошти купувала холодильник, холодильну камеру, внесла власні кошти на покращення житлових умов. Право власності на майно набувається в момент реєстрації, тому позивач має право на житловий будинок, який був зареєстрований в 2009 році на ім'я померлого [PERSON] Періодично позивач їздила відвідувати дітей. Зазначив, що знає сім'ю позивача з 1983 року, йому відомо що позивач продала своє майно за 25 тисяч євро і поділила між дітьми. Зі слів позивача та її дочки, позивач залишила собі кошти в розмірі 3 тисячі євро. До позивача приїздив її син та допомагав по господарству. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що як помер його дядько [PERSON] він брав участь у його похованні, із дружиною ходив до позивача, щоб допомогти по господарству, платив за світло за свої кошти. Він платив за світло оскільки йому було відомо, що будинок дядько заповів йому. Позивача з будинку не виганяє. При житті дядька, він також разом із дружиною ходили йому допомагати по господарству. За період з 2001 року з дядьком проживали декілька жінок, з 2001 по 2004 року позивач проживала з дядьком, потім їздила додому. У період її відсутності дядько приводив до дому інших жінок, однак перед своєю смертю дядько проживав з позивачем. Позивач з [PERSON] тримали курей, качок, в будинку - клеїли шпалери, фарбували підлогу. Приблизно в 2014 році позивач написала розписку про те, що після смерті [PERSON] претендувати на його майно не буде і після його смерті вона поїде. Будинок [PERSON] будував разом із своєю покійною дружиною. В 2001 році [PERSON] приходив до нього додому та знайомив з позивачем. Періодично позивач їздила до дітей. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що вона покійного [PERSON] знала з 1988 року, родичем йому не доводилась, працювала та товаришувала з його покійною дружиною. Після смерті дружини [PERSON] одружився на [PERSON], яка проживала з ним до 1999 року. В 2001 році до них прийшов [PERSON] та запросив познайомитись із позивачем. Позивач декілька разів їздила до дітей. [PERSON] хотів, щоб його доглядала вона, однак вона відмовилась. [PERSON] за господарством доглядав сам. За свого життя [PERSON] заповів житловий будинок [PERSON], а земельні ділянки він заповів їй та [PERSON] Ще за життя [PERSON], позивач заявила, що їй нічого не потрібно після смерті [PERSON] Вона допомагала по господарству [PERSON] та позивачу. Після смерті [PERSON] прийняла спадщину за заповітом. Просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду показала, що вона покійному [PERSON] доводилась двоюрідною племінницею по лінії матері. Дядько сам проживав до 2001 року. В 2001 році рідна сестра [PERSON] привезла до нього позивача, і відтоді вони почали проживати разом. Позивач декілька разів їздила до своїх дітей. Вона приходила до дядька та допомагала йому по господарству та коли приходили, то позивача вдома не було. Позивач постійно почала проживати з дядьком з 2014 року. Дядько за господарством доглядав сам. За час свого життя дядько заповів житловий будинок [PERSON], а дві земельні ділянки він заповів їй, ще одну земельну ділянку - [PERSON] Після смерті дядька, разом з іншими відповідачами, допомагали позивачу, однак коли на 40-ий день після смерті [PERSON], приїхала рідна сестра дядька та почала підбурювати позивача на отримання спадщини після смерті [PERSON] Ще за життя дядька позивач заявила, що їй нічого не потрібно. Вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] за заповітом. Просить в позові відмовити. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, з підстав зазначених в у запереченні та відзиві, суду пояснив, що земельні ділянки є особистим майном померлого [PERSON], будинок був оформлений у 2009 році, коли проживали з позивачем, однак будинок був уже побудований на час спільного проживання з позивачем, а тому являвся його особистою власністю, як і являються його особистою власністю спірні земельні ділянки. Позивач не являється вдовою в розумінні ЦК України, а тому не має права на обов'язкову частку у спадщині. Разом з тим, відповідач [PERSON] не заперечує щодо проживання позивача у спірному будинку до своєї смерті за умови сплати останньою витрат за використану електроенергію. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області [PERSON], яка була допитана в якості свідка, суду показала, що вона працює секретарем сільської ради і посвідчувала заповіти складені [PERSON] В погосподарських книгах позивач за зазначеною адресою не зареєстрована та не було даних про те, що позивач проживала без реєстрації. Після 2013 року [PERSON] прийшов до сільської ради разом з позивачем із розпискою про те, що ніяких претензій на майно після його смерті мати не буде. [PERSON] засвідчував двічі заповіти на земельні ділянки на користь [PERSON] та [PERSON], а інший на житловий будинок на користь [PERSON] Позивач зверталась до сільської ради після смерті [PERSON] за довідкою про те, що вона проживала разом з покійним без реєстрації. Довідка про місце проживання позивача складалась зі слів свідків. На даний час позивач проживає в спірному будинку. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] виконавчим комітетом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 10 т. 1). Відповідно до наданої приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В. копії спадкової справи №18/2017, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO], із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 99-158 т. 1, а.с. 178-180 т. 2). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні зазначеної копії спадкової справи, після смерті [PERSON] [PERSON] приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В. 06.10.2017 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеного спадкодавцем 22.07.2015 року та посвідченого секретарем Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Тіторенко А.В., на земельну ділянку площею 2,8276 га. з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 25.12.2001 року Перегонівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області. [PERSON] після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В. 18.10.2017 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеного спадкодавцем 05.10.2016 року та посвідченого секретарем Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Тіторенко А.В., на житловий будинок [ADDRESS], які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.09.2009 року Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. [PERSON] після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В. 30.10.2017 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеного спадкодавцем 22.07.2015 року та посвідченого секретарем Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Тіторенко А.В., на земельну ділянку площею 2,9857 га. з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13.07.2012 року Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Також, [PERSON] після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренком В.В. 30.10.2017 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеного спадкодавцем 22.07.2015 року та посвідченого секретарем Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Тіторенко А.В., на земельну ділянку площею 0,7442 га. з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13.07.2012 року Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренка В.В. від 24 липня 2017 року, позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки та житловий будинок, що залишились після смерті [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що позивачем не надано правовстановлюючих документів (а.с. 24 т. 1). Як вбачається з довідки за №581, виданої 13.03.2017 року виконкомом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, позивач з 2001 року по день видачі довідки проживає по [ADDRESS] (а.с. 22 т. 1). Згідно копії інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS], [PERSON] житловий будинок належав за Свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок [NUMBER], виданого 16.09.2009 року Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області на підставі розпорядження голови цієї адміністрації №593-р від 10.09.2009 року. З оцінювального акту вбачається, що житловий будинок було побудовано в 1950 році (а.с. 9-22, а.с. 116, 117 т. 2). Як вбачається з копії рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2010 року, яке набрало законної сили 27.08.2010 року, судом встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті сина [PERSON] (а.с. 164 т. 2). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона проживає по-сусідству з [PERSON] та коли померла його дружина [PERSON], то після смері дружини якийсь період [PERSON] проживав із [PERSON]. Потім приїхала позивач, проживала з [PERSON] в його будинку по [ADDRESS], потім вона на деякий час виїхала до свого сина. [PERSON] повідомив її що до нього повертається позивач, яка проживала разом з ним до його смерті. Позивач замалась побутовими справами, готувала консервацію та їжу. [PERSON] розповів їй перед смертю, восени 2016 року, що склав заповіт на користь [PERSON] на будинок, а земельні ділянки на [PERSON] та [PERSON]. Сказав їй, що позивачу нічого не потрібно, в неї є квартира. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що проживає по-сусідству, де проживав [PERSON] разом з позивачем, по [ADDRESS]. Приїхала позивач до [PERSON] навесні 2001 року разом із сестрою померлого та залишилася проживати. Позивач привітна, порядна жінка. Один до одного позивач та [PERSON] гарно ставились, позивач піклувалася про чоловіка, разом ходили до церкви, та коли помер син [PERSON], вони разом організовували поминальні обряди. Позивач готувала [PERSON] їжу, щодня випікала. З [PERSON] вона їздила разом на море, де він розповідав, що ініціатором поїздки була саме позивач. Позивач разом з [PERSON] купували мотоцикл, морозильну камеру, холодильник. [PERSON] розповідав, що його пенсію з позивачем відкладають на поховання, а за пенсію позивача проживають. Разом проживали по день смерті [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що проживає по-сусідству з позивачем з 2001 року, та з цього року остання приїхала проживати до [PERSON] по [ADDRESS]. Прожила позивач з [PERSON] до дня його смерті. Проживали по [ADDRESS], садили город, тримали господарство (кури, качки, свині). [PERSON] та позивач проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство, купували разом морозильну камеру, диван, холодильник. Позивач смачно готувала, доглядала [PERSON] Їм племінники не допомагали, а допомагали лише сусіди [PERSON]. [PERSON] бажав, щоб позивач проживала до своєї смерті в будинку, однак бажав, щоб господарем будинку був [PERSON] [PERSON] при своїй сестрі передав на зберігання їй гроші, які зібрав на поховання в розмірі 25000 грн. [PERSON] розповідав їй, що одну пенсію вони відкладають на поховання, а на одну пенсію проживають. В той час як [PERSON] помер, з ним проживала лише позивач. Коли помер [PERSON], то гроші віддала [PERSON] Допомогу на поховання з пенсійного фонду отримували племінники [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що їй відомо із розмов, що позивач претендує на частину будинку в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області та земельні ділянки [PERSON] З осені 2012 року до вересня 2013 року вона разом з [PERSON] вела за місцем свого проживання спільне господарство в с. Підгаївка, що знаходиться неподалік від с. Перегонівка Голованівського району. [PERSON] відремонтував їй проводку в будинку, вони разом купили свиню, качки, разом садили та копали картоплю. Декілька разом вона ночувала у [PERSON] Крім неї, у [PERSON] були також інші жінки, з якими проживав по декілька місяців. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивач з [PERSON] проживали разом в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області з 2001 року. Вони разом ходили на базар, здійснювали покупки, коли позивач їздила до своїх дітей, до позивача приходили інші жінки, оскільки він полюбляв випивати, але коли позивач приїздила додому, то [PERSON] її зустрічав з квітами. Позивач розповідала, що вони з [PERSON] за спільні кошти купили мотоцикл, холодильник та морозильну камеру, дивани, здійснювали капітальний ремонт у будинку, разом святкували свята. Гроші на поховання дав сусідці [PERSON] в розмірі 25 тис. грн. Одного разу бачила, коли відповідачі приходили до [PERSON] та допомагали по господарству. Позивач доглядала [PERSON] до смерті останнього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона проживає по-сусідству з [PERSON] з 1981 року по [ADDRESS], до якого в 2001 році приїхала позивач. [PERSON] та позивач гарно вела господарство, позивач працювала на городі, неодноразово їздила до сина в м. Дніпродзержинськ, та коли вона їздила до сина, то [PERSON] вживав спиртні напої, приводив додому інших жінок. [PERSON] дзвонив до позивача, щоб вона швидше приїздила додому. Позивач разом з [PERSON] робили ремонт у будинку, клеїли шпалери, підбивали стелю, зробили паркан. Коли [PERSON] був хворий, останній покликав її матір [PERSON] та передав гроші на поховання в розмірі 25 тис. грн., щоб позивач незабула, де поклала гроші. Із-за грошей племінники померлого вчинили сварку, тому її матір віддала гроші [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У частині другій статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України). За нормами ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Нормами статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частин 1, 2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ст. 60 СК України, яка входить до глави в цього Кодексу, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 57 СК України, визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, до якого входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо такого майна, досліджуються обставини створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, встановлюється час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Віповідно до пункту 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу (ч. 4 ст. 3 СК України). В судовому засіданні доведено факт спільного проживання однією сім'єю позивача та [PERSON] по [ADDRESS], з 2001 року по день смерті останнього, що підтверджується показами свідків, довідкою сільської ради, а також поясненнями відповідачів. Разом з тим, встановивши факт спільного проживання, суд приходить до висновку про неможливість віднесення спірного житлового будинку до спільного сумісного майна позивача та [PERSON], оскільки як встановлено в судовому засіданні з показів свідків, пояснень позивача і відповідачів та з досліджених письмових доказів, позивач розпочала проживати разом з [PERSON] лише з 2001 року, тоді як житловий будинок був збудований ще в 1950 році та існував на початок спільного проживання позивача з [PERSON], а тому лише реєстрація права власності на житловий будинок в 2009 році за [PERSON], не приводить до висновку про набуття такого майна також позивачем. Позивач проживаючи разом з [PERSON] спільно здійснювала лише косметичний ремонт будинку. Суду не доведено факт створення (придбання) житлового будинку внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків позивачем. Також, представниками позивача безпідставно стверджується, що позивач має право на обов'язкову частку у спадщині на житловий будинок та земельні ділянки, що залишились після смерті [PERSON], оскільки позивач не перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Стаття 1241 ЦК України, в частині права на обов'язкову частку у спадщині непрацездатною вдовою (вдівцем), застосовується на осіб, які перебували в зареєстрованому шлюбі та у відповідності до ст. 3 СК України створили сім'ю. Враховуючи викладене, позовні вимоги представника позивача підлягають лише частковому задоволенню в частині встановлення факту спільного проживання позивача та [PERSON], а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи часткове задоволення однієї позовної вимоги та відмову в задоволенні дев'яти позовних вимог, від оплати яких позивач звільнена на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідачів мають бути стягнуті 640 грн. судового збору на користь держави, розмір якого встановлювався на час звернення позивача до суду. Судові витрати в сумі 5760 грн. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial