Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача фактичні витрати, пов'язані з його навчанням, а саме грошові кошти в розмірі 31730,70 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХЮІ ХНУВС) від 14.08.2009 р. № 93 о/с відповідача рядового міліції [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС. 01.09.2009 року між ХЮІ ХНУВС, Управлінням МВС України в Херсонській області та [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 р. № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» та наказу МВС України від 28.07.2011 р. № 490 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС» Херсонський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ був ліквідований. Наказом ХНУВС від 25.08.2011 р. № 431 о/с курсанти ліквідованого ХЮІ ХНУВС, у тому числі й [PERSON], з 29.08.2011 р. були переведенні для подальшого навчання до Харківського національного університету внутрішніх справ. 29.08.2011 р. між ХНУВС, Управлінням МВС України в Херсонській області та [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Після закінчення ХНУВС згідно із наказом № 133 о/с від 15.06.2013 року курсанта факультету з підготовки слідчих ХНУВС лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби. Наказом УМВС України у Херсонській області № 212 о/с від 03.07.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з її утриманням під час навчання в університеті згідно із затвердженим розрахунком. Загальна сума витрат, пов'язаних з утриманням відповідача за період з 14.08.2009 р. по 15.06.2013 р. становить 31730,70 грн. Відповідно до п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодовувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму витрат, пов'язаних з навчанням у розмірі 31730,70 грн., а також понесені ним судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, причина неявки суду невідома, заяв про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 11 та ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що наказом Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХЮІ ХНУВС) від 14.08.2009 р. № 93 о/с відповідача рядового міліції [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС. 01.09.2009 року між ХЮІ ХНУВС, Управлінням МВС України в Херсонській області та [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 р. № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» та наказу МВС України від 28.07.2011 р. № 490 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів МВС» Херсонський юридичний інститут Харківського національного університету внутрішніх справ був ліквідований. Наказом ХНУВС від 25.08.2011 р. № 431 о/с курсанти ліквідованого ХЮІ ХНУВС, у тому числі й [PERSON], з 29.08.2011 р. були переведенні для подальшого навчання до Харківського національного університету внутрішніх справ. 29.08.2011 р. між ХНУВС, Управлінням МВС України в Херсонській області та [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Після закінчення ХНУВС згідно із наказом № 133 о/с від 15.06.2013 року курсанта факультету з підготовки слідчих ХНУВС лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби. Наказом УМВС України у Херсонській області № 212 о/с від 03.07.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з її утриманням під час навчання в університеті згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодовувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Згідно п. п. 4.2. п. 4 Договору, який визначає порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. У п. п. 4.3. п. 4 Договору зазначено, що сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. З розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за час навчання в ХНУВС (речове забезпечення, оплата житлово-комунальних послуг, продовольче забезпечення, грошове забезпечення) вбачається, що загальна сума витрат за час навчання останнього в Харківському національному університеті внутрішніх справ з 14.08.2009 р. по 15.06.2013 р. становить 31730,70 грн. та складається із: - 11141,08 грн. - грошове забезпечення - 8276,28 грн. - продовольче забезпечення - 2583,96 грн. - речове забезпечення - 9729,38 грн. - оплата житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. п. 4.4. п. 4 Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту", випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений також п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів". Згідно з ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідні норми з цього приводу містяться також і в у «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі-Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, зокрема і у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно з п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, є договір який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, проаналізувавши всю сукупність письмових доказів у справі і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що відповідач у справі [PERSON] після закінчення навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших 3 років після закінчення навчання. В добровільному порядку не бажає відшкодувати фактичні витрати на його утримання за період навчання у навчальному закладі, а відтак є беззаперечні підстави для стягнення з понесених витрат у примусовому порядку на підставі наведених вище норм права. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 317,31 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved