Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, посилаючись на те, що з 05.06.2007 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 851. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, через що з кінця 2011 року фактичні шлюбні відносини між ними припинилися, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просила залишити позовну заяву без розгляду з огляду на те, що відповідач та син сторін є громадянами Англії, що підтверджується належним чином завіреним перекладом паспортів на українську мову, мають дозвіл на постійне місце проживання у Великій Британії, про що відомо позивачу. Також 01.10.2018 року [PERSON] звернулась до Центрального суду з розгляду сімейних справ м. Лондона з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Того ж дня, у справі було відкрито провадження, у зв'язку з чим предтавник відповідача вказує, що на момент відкриття Шевченківським районним судом м.Києва 19.10.2018 року провадження у даній справі у Центральному суді з розгляду сімейних справ м.Лондона вже тривало провадження у справі з тим самим предметом розгляду. Таким чином, оскільки [PERSON] має громадянство іншої держави, враховуючи вимоги ЗУ "Про міжнародне приватне право" та на підставі п. 4 ч.1 ст. 257 ЦПК України просила залишити позовну заяву без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні з приводу задоволення позову заперечила в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.06.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 851, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві (а.с.5). Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, позивач вказував, що їхнє з відповідачем сімейне життя поступово погіршувалось, призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, з кінця 2014 року вони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, оскільки почуття любові та поваги один до одного втрачено, примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе. Дані факти не заперечувались представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Вреховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право". Згідно ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право", підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, отриманою на запит суду у відповідності до вимог ч.1 ст. 187 ЦПК України, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10.03.2005 року по теперішній час. Посилання представника відповідача у відзиві на ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" є безпідставними, оскільки на момент відкриття провадження у справі спір був підсудний Шевченківському районному суду м.Києва, та в ході вирішення клопотання представника відповідача про залишення даної позовної заяви без розгляду, судом не було встановлено даних, які б свідчили про наявність правових підстав для застосування судом положень п. 4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки з відомостей, які містяться в довідці Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 31.01.2019 року вбачається, що відповідач в період часу з 08.02.2014 року по 30.01.2019 року періодично перебуває в України, а її подорожі до м. Лондон у зазначений період не підтверджують факт її постійного проживання на території іноземної держави. Також, слід зазначити, що долучена до відзиву представником відповідача належним чином завірена копія перекладу паспорту [PERSON], виданого 22.05.2017 року, в якому вказано, що остання є громадянкою Британії лише підтверджує втрату нею громадянства України на підставі п. 1 ч.1 ст. 19 ЗУ "Про громадянство" та не може слугувати підставою для залишення позову без розгляду, а звернення [PERSON] до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до Центрального суду з розгляду сімейних справ м. Лондона вказує на те, що відповідач також має намір розірвати шлюб. Судом також не приймається до уваги наданий представником відповідача переклад довідки про місце роботи відповідача у м. Лондон, оскільки зазначений документ підтверджує місце роботи відповідача в м. Лондон лише у період часу з 01.06.2016 року по 06.12.2017 року. Враховуючи вище викладене, а також те, що останнє спільне місце проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя було в Україні, позивач та відповідач на даний час мають зареєстроване місце проживання в Україні, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне до даних правовідносин при вирішення справи про розірвання шлюбу застосувати право України. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, так як сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, що є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved