Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 02.02.2017 р. померла її рідна баба [PERSON]. При житті спадкодавець склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу. Після смерті баби позивач виявила бажання оформити спадщину, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою вул.. Центральна, 9, с. Іванівці Літинського району Вінницької області по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті її баби [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася надавши через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просила залишити за нею(а.с. 73). Представник відповідача Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшли заява, про те, що відповідач позов визнає та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 72). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть, серії І-АМ № 366997 виданим 02.02.2017 р. виконавчим комітетом Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла 02.02.2017 (а.с. 9). Заповітом, котрий посвідчений 17.01.2016 р. в с . Теси Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїй онуці [PERSON] (а.с. 13). З довідки Тесівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 414 від 07.08.2017 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], на день смерті проживала і була зареєстрована за адресою [INFO], померла 02.02.2017 р. (а.с. 21). Із довідки зазначеного органу за № 415 від 07.08.2017 р. вбачається, що головою домогосподарства по вул. Центральна, 9, с. Іванівці Літинського району Віннцикьої області являється [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Центральна, 9, с. Іванівці Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1961 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., допоміжною площею 31,5 кв.м., сараю літера «Б», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2 (а.с. 15-19). Листом за № 160/02-14 від 04.08.2017 р. приватний нотаріус Літинського районного нотаріального округу [PERSON] відмовив позивачу [PERSON]А.у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомив про можливість звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 20). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серії НМО № 843896 від 04.08.2017 р. засвідчується, що спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті [PERSON] ,[INFO], котра померла 02.02.2017р., є її онука [PERSON] (а.с. 65). Своєю заявою за № 24 у спадкові справі № 5-2017 від 30.03.2017 р. [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], [INFO], відмовилась від одержання обов'язкової частки у спадщині після смерті матері [PERSON] (а.с. 46). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, котрі мають право на обовязкову частку у спадщині в порядку спадкування за заповітом, відмовились від своєї обовязкової частки у спадщині (а.с. 46), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Центральна, 9, с. Іванівці Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], яка померла 02.02.2017 р. та після смерті якої спадщину прийняла спадкоємець за заповітом її онука [PERSON]А.(позивач у справі). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 73) слід залишити за нею.

Outcome: approved