Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що в період з 24.09.2006 року по 21.02.2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] Для поліпшення умов проживання був укладений договір № 41 з ТзОВ «Житлобуд-2», предметом якого є домовленість сторін про здійснення ТзОВ «Житлобуд-2» діяльності по будівництву житла з наступною передачею у власність [PERSON] ТзОВ «Житлобуд-2» зобовязалося збудувати за рахунок власних активів і передати по завершенню будівництва [PERSON] житло, а саме трикімнатну квартиру № 111 у багатоквартирному будинку № 4 по вул. Відродження в с. Липини Луцького району. Згідно проекту загальна площа квартири складає 80,2 кв.м. [PERSON], в свою чергу, зобовязалася прийняти це житло і сплатити його вартість на умовах передбачених цим договором. На виконання умов договору ними було повністю здійснено оплату за спірне житло, що підтверджується відповідними квитанціями. 11.10.2017 року [PERSON] провела державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: Луцький район, с. Липини, вул. Відродження, 50а/111. Крім того, в 2013 році ними було придбано автомобіль [NUMBER], 2010 року випуску. Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON] Також ними, із залученням 15000 доларів США, які належали батькам [PERSON] [PERSON] та [PERSON], за 54000 доларів США була придбана квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру оформлено на [PERSON] Таким чином, все вищезазначене майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто його (позивача) та відповідача [PERSON] власністю. Посилаючись на ст.ст. 65, 70 СК України просить суд визнати, що йому належить ? частина у спільному майні подружжя, а саме: автомобілі [NUMBER], 2010 року випуску та квартирі [ADDRESS]; визнати, що йому належить 36/100 часток у спільному майні подружжя квартирі [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] на обґрунтування вказавши, що в період з 24.09.2006 року по 21.02.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] 15.01.2015 року між нею та ТзОВ «Житлобуд-2» було укладено договір № 41, предметом якого було будівництво житла з наступною передачею його у її власність, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS]. 12.07.2016 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору, в якій було уточнено загальну площу та остаточну вартість квартири. Загальна вартість вказаної квартири було визначено у розмірі 903100 грн. Вказані кошти були сплачені нею особисто у повному обсязі, у терміни передбачені договором, про що свідчить довідка, видана ТзОВ «Житлобуд-2» від 22.05.2017 року № 159. Вказану квартиру придбано за кошти, які є її особистою приватною власністю, до даних коштів [PERSON] не має жодного відношення. Щоб придбати дану квартиру 12.01.2015 року вона отримала позику у розмірі 900000 грн. у приватного підприємця [PERSON] 24.04.2017 року вказана позика була повернута [PERSON] в повному обсязі. Для того, щоб повернути вказану позику [PERSON] вона взяла гроші у борг у [PERSON], про що свідчить відповідна розписка від 24.04.2017 року. Під час перебування у шлюбі [PERSON] ніколи не мав грошових коштів, які б дозволяли придбати будь-яке нерухоме майно, від підприємницької діяльності він отримував незначні прибутки. Участі у поліпшенні житлових умов сімї [PERSON] ніколи не приймав, всі матеріальні питання вирішувалися завдяки матеріальній допомозі її батьків. На теперішній час борг [PERSON] вона не повернула. Отже квартира [ADDRESS] придбана хоча і в період шлюбу з [PERSON], але за її особисті кошти, а тому є її особистою приватною власністю. Крім того, у 2007 році вона та [PERSON] за гроші, подаровані їм на весілля, придбали металевий торговий контейнер площею 19, 2 кв.м., що розташований на торговому місці № 16 на ринку в м. Ківерці Волинської області. На даний час вартість контейнера становить 15600 грн., а вартість його ? частки складає 78000 грн. Оскільки контейнер є неподільною річчю, відповідач в добровільному порядку відмовляється компенсувати їй вартість її частки у вказаному майні, то їй має бути визначена належність ? частки вказаного контейнера. Просить суд визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю; визначити їй частку у майні, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: ? частку металевого контейнеру, розташованого на торговому місці № 16 на території ринку Ківерцівської районної спілки споживчих товариств за адресою: Волинська обл., м. Ківерці, вул. 17-го Вересня, 27. \~ \~ \~ \~Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2018 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя, була обєднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТзОВ «Житлобуд-2», про визначення частки у спільному майні подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав. Крім того, позивач суду пояснив, що квартира [ADDRESS] придбана за спільні кошти, які вони з [PERSON] заробили, перебуваючи у шлюбі. Підтвердженням цього є те, що грошові кошти вносилися частинами, по мірі їх надходження. Вважає, що боргові розписки, написані [PERSON] про отримання коштів в борг у [PERSON] та [PERSON] є безгрошовими, вони складені виключно з метою позбавити його права власності у спільному майні. Що стосується спірного автомобіля [NUMBER], то йому відомо, що відповідач [PERSON] продала його своїй матері [PERSON] Згоду на продаж цього автомобіля він не давав, грошові кошти від його відчуження не отримував. Що стосується металевого контейнеру, розташованого на рику в м. Ківерці, то вказаний контейнер вони з [PERSON] не купували, в період зайняття підприємницькою діяльністю (з 2000 року по 2015 рік) він вказаний контейнер орендував у свого знайомого [PERSON] Просить суд первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] первісні позовні вимоги [PERSON] не визнала, заявлені нею зустрічні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у зустрічній позовній заяві. Крім того, відповідач зазначила, що квартира [ADDRESS] є власністю її батьків [PERSON] та [PERSON], придбана ними за власні кошти. Вони з [PERSON] гроші у придбання вказаної квартири не вкладали. Автомобіль «Fiat Grande Punto» д.н.з. [NUMBER] дійсно був придбаний нею та [PERSON] в період шлюбу і був їх спільною сумісною власністю. Проте, вказаний автомобіль перебував у несправному технічному стані, грошей на його ремонт не було, а тому 19.10.2016 року вона продала вказаний автомобіль відповідачці [PERSON] за 5000 грн. Про цю обставину [PERSON] знав, грошима, отриманими від продажу автомобіля він розпорядився на власний розсуд. Відповідач [PERSON] предявлені до неї позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що квартира [ADDRESS] є її власністю та власністю її чоловіка - [PERSON] [PERSON] квартира придбана ними за власні кошти, позивач [PERSON] гроші у придбання вказаної квартири не вкладав, відношення до цієї квартири не має. Дійсно, у жовтні 2016 році вона купила у своєї дочки відповідачки [PERSON] автомобіль «Fiat Grande Punto», який знаходився в технічно незадовільному стані, за 5000 грн. За її ([PERSON]А.) кошти автомобіль був відремонтований, а потім проданий. Суму за яку було продано автомобіль та дату продажу вказати не може. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТзОВ «Житлобуд-2» в судове засідання не зявився. надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 24). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з вересні 2006 року до 06.05.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2017 року. Рішення суду набрало законної сили 06.05.2017 року. Від шлюбу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що в період перебування у зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль [NUMBER]. Право власності на даний автомобіль було оформлено на відповідачку [PERSON] Згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, у п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України, ч.5\~ст.71 СК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. 19.10.2016 року автомобіль [NUMBER] був проданий відповідачкою [PERSON] відповідачці [PERSON] (а.с. 55-56). Отже заміна власника автомобіля відбулася під час перебування позивача та відповідачки [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Взимку 2017 року спірний автомобіль було відчужено [PERSON] іншій особі. Відомості щодо даного правочину, його контрагента, сторонами суду не надано, клопотання про залучення теперішнього власника спірного автомобіля до участі у справі у якості співвідповідача, третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору, сторонами в ході розгляду справи не заявлялося. Пунктом 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~передбачено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В своїй позовній заяві позивач [PERSON] ставить питання про визнання за ним саме права на ? частку спірного автомобіля, як частину спільно нажитого майна подружжя, вимоги про стягнення на його користь компенсації вартості ? частини автомобіля н, визнання договорів купівлі-продажу автомобіля недійсними не заявляє. З урахуванням\~заявлених позовних\~вимог суд\~вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~в частині\~визнання за\~ним права\~на ?\~частину автомобіля\~задоволенню не\~підлягають,\~оскільки з\~жовтня 2017\~року автомобіль\~перебуває у\~власностіінших осіб, без звернення позивача з позовом про визнання вказаних договорів купівлі-продажу недійсними, його вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що 04.10.2011 року за договором купівлі продажу, укладеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], остання придбала у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 51-53). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], реєстр № 83. Право власності на вищевказану квартиру відповідачкою [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 54). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача, в порушення вимог ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано жодних доказів того, що позивачем особисто, або ним та відповідачкою [PERSON], як подружжям, вкладалися грошові кошти у купівлю вказаної квартири. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права на 36/100 часток квартири [ADDRESS] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Крім того, судом встановлено, що 15.01.2015 року між ТзОВ «Житлобуд-2» та [PERSON] було укладено договір № 41 (а.с. 34-35), предметом якого є домовленість сторін про здійснення ТзОВ «Житлобуд-2» діяльності по будівництву житла із наступною передачею його у власність [PERSON] ТзОВ «Житлобуд-2» зобовязалося збудувати за рахунок власних активів (матеріальних та нематеріальних) і передати по завершенню будівництва [PERSON] 3-х кімнатну квартиру № 111, 6-й поверх, у багатоквартирному житловому будинку по вул. Відродження, 50а в с. Липини Луцького району. Згідно проекту загальна площа квартири становить 80,2 кв.м. Вартість новоствореного майна житла (квартири), передбаченого даним договором складає 882200 грн. 12.07.2016 року між ТзОВ «Житлобуд-2» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 41 від 15.01.2015 року, якою була уточнена площа квартири № 111 та вартість квартири згідно фактичних замірів БТІ (а.с. 36). Так, вказаною додатковою угодою було визначено, що площа квартири складає 82,1 кв.м., а вартість її становить 903100 грн. 22.05.2017\~року згідно\~акту прийому-передачі ТзОВ «Житлобуд-2» передало [PERSON], а остання прийняла квартиру площею 82,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Право власності на вказану квартиру було зареєстровано відповідачкою [PERSON] 11.10.2017 року (а.с. 41). З наданих сторонами квитанцій до прибуткових касових ордерів та банківських квитанцій (а.с. 9-10, 38-39) вбачається, що грошові кошти [PERSON], як внески за дольову участь у будівництві житла спірної квартири, вносилася у січні 2015 року та у червні-липні 2016 року, тобто у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON]М. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу? належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] відповідач [PERSON] зазначила, що хоча спірна квартира і придбана у період шлюбу, проте є її особистою приватною власністю, оскільки була придбана за її особисті кошти кошти позичені у [PERSON] та [PERSON] Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа №6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов'язаний з'ясувати, чи це майно може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до\~ст.\~57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно зі\~ст. 61 СК України\~(стоб'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, ст. 65 СК України\~ визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Те, що спірна квартира придбана за час спільного проживання подружжя сторонами не заперечується. Суд також вважає встановленим, що вказана квартира була придбана в інтересах сімї, зокрема і для проживання спільної малолітньої дитини подружжя, оскільки, як зясовано в судовому засіданні, під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] власного житла не мали, мешкали у квартирі батьків відповідачки [PERSON] Доказів того, що на час укладення договору про дольову участь у будівництві та внесення грошових коштів на рахунок ТзОВ «Житлобуд-2» [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не мали спільного сімейного бюджету, або мали режим окремого проживання, відповідачкою та її представником суду не надано. Що стосується набуття майна за спільні кошти сторін, то вказані обставини, на думку суду, також знайшли своє об»єктивне підтвердження в ході розгляду справи судом. На підтвердження джерела походження коштів, відповідачкою [PERSON] була надана розписка від 15.01.2015 року про отримання у [PERSON] позики у розмірі 90000 грн. (а.с. 42), а також розписка про повернення [PERSON] вказаної грошової суми від 24.04.2017 року (а.с. 43). Як встановлено в судовому засіданні грошові кошти [PERSON] [PERSON] були повернуті за рахунок позики, отриманої у [PERSON] батька відповідачки. На день розгляду даної справи судом позика в сумі 900000 грн. [PERSON] [PERSON] не повернута. Вказані договори позики на даний час є чинними, не визнані недійсними та не скасовані. Відповідно до наведених вище норм закону, договори укладені кожним з подружжя в інтересах сім'ї (у даному випадку для придбання квартири для сім»ї) створюють обов'язки для другого з подружжя. Крім того, відповідно до норм Сімейного кодексу України, наведених вище, кошти, отримані подружжям за договором позики для придбання майна (у даному випадку квартири для спільного проживання) слід вважати спільною сумісною власністю. Що стосується позичених [PERSON] коштів, спочатку у [PERSON], а потім у її батька, то позика, яка отримана одним з подружжя для придбання спільного майна, значення від кого така позика отримана не має, оскільки кошти за таким правочином набуваються у спільну сумісну власність та створюють однакові права та обов'язки для кожного з подружжя. Відповідно майно (його частина) набуте за такі кошти є спільною сумісною власністю. Крім цього, такі висновки відповідають і правовим позиціям Верховного Суду України, що висловлені у ряді справ, що стосуються аналогічних правовідносин, зокрема, у Постановах, що винесені у справах № 6-2921цс16 від 15.11.2017 року; № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року; № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року; № 6-1568цс16 від 7 грудня 2016 року; № 6-1026цс15 від 23 вересня 2015 року; № 6-846цс16 від 12 жовтня 2016 року; № 6-801цс16 від 07 вересня 2016 року та інших. За таких обставин, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, а саме: період набуття спірної квартири подружжям; мету (ціль) набуття такої; кошти за які квартира придбана та джерела набуття коштів подружжям суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому за позивачем має бути визнане право на її ? частку. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на ? частину квартири квартира [ADDRESS] у спільному майні подружжя були задоволені, задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання вказаної квартири її особистою приватною власністю виключається, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відносно зустрічних позовних вимог [PERSON]Г про визнання за нею права на частку у спільної сумісної власності подружжя, а саме: ? частку металевого контейнеру, розташованого на торговому місці № 16 на території ринку Ківерцівської районної спілки споживчих товариств за адресою: Волинська обл., м. Ківерці, вул. 17-го Вересня, 27 суд вважає за необхідне зазначити наступне. З листа Ківерцівської районної спілки споживчих товариств (райспоживспілка) від 15.09.2017 року № 1/1-65/1 (а.с. 46) вбачається, що з фізичною особою [PERSON] заключено договір оренди торгівельного місця № 16 на ринку за адресою: м. Ківерці, вул. Соборності, 25 (вул. 17 Вересня, 25). На вказаному торгівельному місці розміщено обєкт торгівлі (мала архітектурна форма) площею 19,5 кв.м. Інформацією про власника обєкту торгівлі (малої архітектурної форми), що розташована на торгівельному місці № 16 Ківерцівська районна спілки споживчих товариств (райспоживспілка) не володіє (а.с. 45). На підтвердження своїх доводів про те, що вказаний відповідачкою [PERSON] обєкт торгівлі є обєктом права спільної сумісної власності подружжя стороною відповідача надані фотографії зовнішнього та внутрішнього його вигляду (а.с. 48-50). Поте, вказані докази не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки з наданих відповідачкою фотографій, зображений на них обєкт не можливо ідентифікувати визначити його місце знаходження, належність та технічні характеристики. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] лише орендує торгівельне місце № 16 на території ринку за адресою: м. Ківерці, вул. Соборності, 25 (вул. 17 Вересня, 25), проте сам обєкт торгівлі (контейнер) йому не належить. Власником контейнера, що знаходиться на торгівельному місці № 16 є він ([PERSON]А.) Суд вважає, що відповідачкою [PERSON] та її представником не надано жодних доказів того, що обєкт торгівлі (контейнер), розташований на торгівельному місці № 16 на території ринку в м. Ківерці був придбаний [PERSON] чи нею та [PERSON], як подружжям, а тому у задоволенні цих зустрічних позовних вимог також слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку що первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] про визначення частки у спільному майні подружжя підлягають до часткового задоволення, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, поділ майна подружжя задоволенню не підлягають, як такі, що недоведені. На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України,

Outcome: partial