Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Заявник [PERSON] який дії в інтересах малолітньої [PERSON] , звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересована особа - [PERSON] , про видачу обмежувального припису, посилаючись на те що, з 02 вересня 2006 року по 11.09.2019 року він та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . 02.08.2020 року він дізнався від своєї дочки про те, що її мати [PERSON] почала систематично вживати алкогольні напої, застосовувала в травні чи червні 2020 року фізичну силу щодо дитини. Заінтересована особа [PERSON] заперечила проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо неї, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. З матеріалів справи вбачається, що з 02 вересня 2006 року по 11.09.2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 13.08.2020 року. Згідно з п. 1.3. нотаріально засвідченого договору від 08.08.2019 року, реєстраційний номер 457 про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, місцем проживання дитини батьки визначили таким чином: місце проживання у матері за адресою: [ADDRESS] - січень кожного року, березень кожного року, травень кожного року, липень кожного року, вересень кожного року, листопад кожного року; місце проживання у батька за адресою: [ADDRESS] - лютий кожного року, квітень кожного року, червень кожного року, серпень кожного року, жовтень кожного року, грудень кожного року. Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] зазначив, що 02.08.2020 року він дізнався від дочки, що її мати [PERSON] , почала живати алкогольні напої, застосовувала фізичну силу щодо неї, вдарила по обличчю, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до поліції із заявою про кримінальне правопорушення за ст. 166 КК України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" ,оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. [PERSON] не надано будь-які докази, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства щодо своєї дочки. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Ст. 51 Конституції України передбачає, що кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Висновок судової психологічної експертизи від 24.11.2020 року № 12/20, який був наданий заявником не дозволяє достовірно з`ясувати факт застосування [PERSON] фізичного насильства чи словесних образ, погроз, принижень чи інших дій, які свідчать про вчинення психологічного насильства щодо своєї дочки [PERSON] . Лише засвідчують конфліктні взаємовідносини її батьків, проте не підтверджують конкретних фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якій формі. Не свідчать про доведеність вчинення [PERSON] насильства в сім`ї подання заяви [PERSON] до поліції заяви про кримінальні правопорушення за ст. 166 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Отже, подання заяви про кримінальне правопорушення не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, що [PERSON] спиртними напоями не зловживає, працює на двох роботах, займається вихованням своєї дочки, до якої ставиться з повагою і гідно. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про необхідність відмови [PERSON] у задоволенні його заяви про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] .

Outcome: dismissed