Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Направленим позовом представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту заставне майно - квартиру № 5, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] і котра належить на праві власності [PERSON], що був накладений постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції від 24 березня 2011 року та 11 травня 2011 року. У судове засідання сторони не з'явились, проте представник позивача спрямувала до суду заяву, якою слухання справи просила проводити у її відсутність, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи також направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду. В свою чергу, причини неявки відповідача суду не відомі, хоча остання була завчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останньої про розгляд справи та беручи до уваги той факт, що представник позивача не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 25 січня 2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки № ZHH0GKJ00000002 (а.с.13-14), згідно умов якого остання надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру № 5, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS]. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року найменування позивача змінено з ЗАТ КБ "Приватбанк" на ПАТ КБ "Приватбанк". Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року (а.с.8-9), ухвалено, серед іншого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на вищевказану квартиру та виселено відповідача з неї. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 2 червня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року змінено та викладено в новій редакції його абзаци перший - третій резолютивної частини. Як зазначає представник позивача, під час продажу предмету іпотеки стало відомо, що третьою особою у даній справі було накладено арешт на майно відповідача а саме: постановою державного виконавця відділу ДВС Житомирського РУЮ Пилипенко О.С. про відкриття виконавчого провадження за № 25369667 від 24 березня 2011 року та постановою цього ж державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження за № 25369667 від 11 травня 2011 року (а.с.6). Отже, представник позивача вказує, що факт існування постанови про арешт вищевказаного і належного [PERSON] майна порушує права Банку як іпотекодержателя. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави(ч. 1 ст. 589 ЦК України). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 590 ЦК України.) У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (речення 1 ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"). Враховуючи вищевикладене, дослідив наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даної заяви виходячи з наступного. Судом встановлено, що права позивача, як іпотекодержателя, який, в свою чергу, має пріоритет прав на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок саме предмета іпотеки, порушені. Також, факт існування арешту вищеназваного нерухомого майна унеможливлює його реалізацію, а тому право позивача підлягає захисту та, відповідно, заява підлягає до задоволення. Крім цього, оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, які складаються із судового збору в розмірі 1 378,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved