Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

11 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи, без самостійних вимог на стороні позивача Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла сестра позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: - ? частку квартири під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером [ADDRESS] яка зареєстрована відповідно до договору купівлі-продажу від 12.05.1992 року за реєстровим № 1-63 на ім'я [PERSON] та належить [PERSON] на праві власності в спільному майні подружжя; - 1/8 частку квартири під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером [ADDRESS] яка належить на підставі свідоцтва про право власності після смерті [PERSON]; - суми пенсії, неотриманої померлою у зв'язку із її смертю, на суму 1570,92 грн., що зберігається в Управлінні ПФУ в м. Вінниці. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, [PERSON], є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] Інших спадкоємців не має. Заповіт не вчинявся. Факт родинних відносин підтверджується посвідкою про народження № [NUMBER] [PERSON] яка 12.12.1961 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис №142 та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER]) [PERSON] від 27.07.1937р. та свідоцтвом про народження [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON], яка 05.06.1979 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. та змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис №934 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]) [PERSON] серія [NUMBER] від 06.02.1941р. У встановлений законодавством шестимісячний термін, позивач подала до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але їй відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером [ADDRESS]. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1342/02-31 від 07 червня 2017 року нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON], так як відсутні правовстановлюючі документи на ? частку квартири під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером [ADDRESS]. 12 травня 1992 року за реєстровим № 1-63 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, було посвідчено договір купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Вищевказана нерухомість була об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Після смерті [PERSON] його пережила дружина [PERSON] звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою, в якій вона заявила про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на частку квартири [ADDRESS] Проте із відповідними документами, що необхідні для видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя [PERSON] до нотаріальної контори не зверталася, та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона за життя не отримала. Відповідно до інформаційної довідки № 89196839 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 09 червня 2017 року співвласником 3/8 часток квартири під номером 6, що знаходиться в житловому будинку під номером [ADDRESS] є [PERSON] Відповідна частка квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за заповітом після померлого [PERSON] З огляду на зазначене вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та покласти судові витрати на позивача та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Представник Першої вінницької державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від завідувача Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали інвентаризаційної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) народилась [INFO] року, що підтверджується посвідкою про народження № [NUMBER], де в графі «батьки» зазначено: «батько» - [PERSON] та «мати» - [PERSON] (а.с. 26). 30 січня 1941 року народилась [PERSON] (сестра позивача), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], де в графі «батьки» зазначено: «батько» - [PERSON] та «мати» - [PERSON] (а.с. 28). Як вбачається із свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] 12 грудня 1961 року зареєстрували шлюб, про що в книзі записів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 142. Після реєстрацію шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 27). 05 червня 1979 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у міському відділі ЗАГС м. Вінниці, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 934, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 29). З вищезазначених документів прослідковується, що позивач [PERSON] та [PERSON] являються одна одній рідними сестрами. 12 травня 1992 року виконавчий комітет міської ради народних депутатів (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір, зі змісту якого вбачається, що продавець продав, а покупець купив квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-33). Право власності на зазначену вище квартиру [PERSON] було зареєстровано у встановленому законодавством порядку у КП «ВМ БТІ», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 34). Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] (онук померлого) та [PERSON] (дружина померлого) (а.с. 70, 81). Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з ? частки квартири під номером [ADDRESS] , належної померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 12 травня 1992 року (а.с. 113). [INFO] померла [PERSON] (сестра позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 05 грудня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 25). Після смерті [PERSON], позивач звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри та просила видати їй свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Також зазначила, що крім неї інших спадкоємців немає (а.с. 121). Постановою Першої вінницької державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири під номером [ADDRESS], після смерті її сестри [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку із тим, що не було надано правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаної частки спадкодавці, оскільки померла [PERSON] із відповідними документами, що необхідні для видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя до нотаріальної контори не зверталась, та свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя вона за життя не отримала (а.с. 31). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 4.18. глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України" встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved