Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом звернувся [PERSON] мотивуючи його тим, що [INFO] р. померла його мати [PERSON], яка на день смерті проживала за адресою [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на будинок з господарськими спорудами, котрий розташований за вищевказаною адресою. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом, оскільки завчасно звернувся в нотаріальну контору із заявою про її прийняття. Однак отримав відмову державного нотаріуса у здійсненні цього правочину через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно. У зв'язку з цим просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав на адресу суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність. Позов підтримує та просить його задовольнити, витрати зі сплати судового збору просить залишити за ним(а.с. 42). Представник відповідача Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, надали суду листа про розгляд справи без участі представника сільської ради. Позов підтримують (а.с. 27). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Уладівською сільською радою Хмільницького району від 11.12.1951 р. встановлено, що покійна [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON], [INFO] (а.с.8). Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] р. виконавчим комітетом Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] р., актовий запис № 29 (а.с. 9). Заповітом від 07.11.2016 р посвідченого секретарем виконкому Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області Гребенюк Н.В. відповідно до якого [PERSON] заповіла усе майно синові [PERSON] (а.с.10). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №48231012 встановлюється, що 27.06.2017 р. здійснено реєстрацію спадкової справи , спадкодавець [PERSON], дата смерті [INFO] р. (а.с.11). Із довідки Літинської районної державної нотаріальної контори за №2426/02-14 від 30.12.2017 року встановлюється, що за наявними в Літинській державній нотаріальній конторі [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року і до дня смерті проживала в [ADDRESS] Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою по [ADDRESS] будинок побудовано у 1957 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 71,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., допоміжною 33,1 кв.м. веранди «а.», ганок, сарай «Б», погріб «п/Б», хвіртка №1, огорожа №2, огорожа №3, огорожу №4.. Самовільні побудови відсутні. (а.с. 13-15). Листом за № 267/02-14 від 21.02.2018 р. нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 16). З довідки за № 201 від 26.02.2018 р. виданої Уладівською сільською радою Літинського району Вінницької області, вбачається, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,47 га виділена [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка не приватизовувалась та державний акт не видавався (а.с. 17, 45). Згідно земельно-кадастрової книги [PERSON] надана присадибна ділянка (а.с. 44). Довідкою за № 178 від 21.02.2018 р. виданої Уладівською сільською радою Літинського району Вінницької області, встановлюється, що [PERSON] до дня смерті була користувачем житлового будинку за адресою [ADDRESS] У відповідності до довідки (виписки з будинкової книги), Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 483 від 24.05.2018 р., [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS], була власником вищезазначеного домогосподарства (а.с. 46). Як зазначено у довідці Уладівської сільської ради Літиснкого району Вінницької області [PERSON] до дня смерті [INFO] року проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Спільно з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], [INFO] (а.с. 19). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача [PERSON] шляхом визнання за ним права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право останнього неможливо. Окрім того, позивач не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою по [ADDRESS] та рахується за [PERSON], яка померла [INFO] року, спадщину після смерті якої прийняв спадкоємець за заповітом син [PERSON]. Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с.42) слід залишити за останнім.

Outcome: approved