Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] , від імені та інтересах якого дії адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, звернувся в суд з позовом до Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Виноградівської районної ради Закарпатської області про визнання Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року таким, що втратив чинність з 01.01.2019 року, зобов`язання Виноградівську РДА скасувати його державну реєстрацію, треті особи: Виноградівська міська рада, Фермерського господарства "Колос". На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є відповідачем у справі № 299/1382/16-ц (справа перебуває у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області) за позовом ФГ «Колос» до Управління Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області, Виноградівської РДА, [PERSON] . ФГ «Колос» просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнати незаконним та скасувати Розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації №704 від 21.12.1999 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину [PERSON] із земель КСГП «8 Березня». Визнати незаконним та скасувати розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації №493 від 13.09.2000 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину [PERSON] із земель КСГП «8 Березня». Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК №031597 від 29.12.1999 року виданий Виноградівською районною державною адміністрацією громадянину [PERSON].. Визнати незаконним та скасувати Державний акт про право приватної власності на землю серії І-ЗК №004755 від 27.09.2000 року виданий Виноградівською районною державною адміністрацією Кобрин М.В. Позивач вважає, що існування Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ - ЗК № 000054 від 29.11.1996 року та наявність відповідного запису порушує законні права та охоронювані законом інтереси позивача [PERSON] , пов`язані із його земельними ділянками, посвідченими Державним актом про право приватної власності на землю серії ЗК №031597 від 29.12.1999 року виданий Виноградівською районною державною адміністрацією, площею 1,39 га та Державним актом про право приватної власності на землю серії ЗК №04755 від 27.09.2000 року, площею 2,01 га, оскільки такі з моменту їх видачі позивачу [PERSON] і по час розгляду справи в суді й надалі фактично зазначені в Державному акті на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ - ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, на земельну ділянку, загальною площею 1338,2 га, до якого не було внесено зміни, після одержання в приватну власність земельних ділянок позивачем [PERSON] , що в свою чергу і стало в подальшому однією із підстав звернення ФГ «Колос» 02.06.2016 року до суду з позовом до [PERSON] , по справі за №299/1382/16-ц. Позивач стверджує, що право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня» земельною ділянкою, яке виникло згідно до Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ- ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, оформлено з порушенням земельного законодавства, так як на час його видачі, а саме 29.11.1996 року, відповідне рішення сесії Виноградівської районної ради не приймалось. Даний акт видано з посиланням, виключно саме на Розпорядження Голови Виноградівської РДА від 27.11.1996 року за №703 «Про видачу КСГП «8-го Березня» Державного акту на право колективної власності на землю». Натомість, виділення вказаної землі, здійснено за розпорядження голови Виноградівської РДА від 27.11.1996 року за №703, що не входить до компетенції останнього та не відповідає викладеним вище нормам законодавства. Крім того, стверджує, що земельні ділянки, які були передані у колективну власність КСГП «8-го Березня», згідно до оскаржуваного акту на право колективної власності на землю, серії ІІ- ЗК №000054 від 29.11.1996 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 29.11.1996 року, насправді 29.11.1996 року не передавались органом місцевого самоврядування (Виноградівською районною радою), як того вимагало чинне на той час земельне законодавство (ст. 17 ЗК України в редакції 18.12.1990р.), а був виданий лише на підставі самого розпорядження голови Виноградівської РДА, тобто оспорюваний державний акт на право колективної власності, був виданий некомпетентним органом, який не мав повноважень на розпорядження вказаної земельної ділянки колективної власності. Оскільки КСГП «8-го Березня», відповідно до ст. 37 ЦК Української РСР припинило свою діяльність, його членами отримано земельні паї у власність, тому державний акт на право колективної власності є таким, що втратив чинність. З наведених підстав, позивач просить визнати державний акт на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року таким, що втратив чинність та просить провести відповідну державну реєстрацію припинення права колективної власності на землю. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю. Представник Виноградівської районної ради Закарпатської області подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відзив, заявлені вимоги визнає у повному обсязі з підстав наведених у позові та відзиві, оскільки оспорюваний Державний акт видано без установлених підстав, способом, що не передбачений законодавством (а.с. 194-196, 200 т. 1). Представник Виноградівської РДА Закарпатської області подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнає частково (а.с. 33-36 т. 2). У поданому відзиві на позов зазначає, що дійсно мало місце порушення норм земельного законодавства під час видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», і дані порушення були допущені, виключно з боку Виноградівської районної ради. В частині позовних вимог про зобов`язання Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області скасувати в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 29.11.1996 року, запис про реєстрацію Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року заперечує, оскільки станом на час розгляду справи в суду, нормативно-правові акти, що діяли на час видачі акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», вже втратили чинність, а нові нормативно-правові акти чинного законодавства, по новому регламентують порядок реєстрації земельних ділянок та скасування відповідних записів про реєстрацію (а.с. 101-107 т.1). Представник Виноградівської міської ради Закарпатської області (третя особа) подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнає у повному обсязі з підстав наведених у позові та відзиві, оскільки оспорюваний державний акт видано без правових підстав (а.с. 90-96 т.1, 27-28 т.2). У поданому відзиві зазначає, що з 01.09.2019 року, земельні ділянки посвідчені державним актом на право колективної власності власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ - ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, крім земельних ділянок, що в процесі розпаювання, були передані у приватну власність, вважаються власністю територіальної громади, на території яких вказані земельні ділянки розташовані, тобто частина таких є комунальною власністю Виноградівської міської ради. Представники ФГ «Колос» (третя особа) в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявленого позову про визнання державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ- ЗК № 000054 від 29.11.1996 року таким, що втратив чинність, та скасування його державної реєстрації. Письмові та усні пояснення обґрунтовується та зводяться до того, що позивач [PERSON] вже звертався із позовом про визнання недійсним та скасування державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ- ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, по якому Виноградівським районним судом Закарпатської області 14.09.2018 року по справі за №299/3113/16-ц, винесено відповідне рішення, яке вступило в законну силу 16.05.2019 року, згідно до постанови Закарпатського апеляційного суду. Зазначає, що підставами звернення із позовом по справі за №299/3113/16-ц є повністю аналогічними до підстав по справі за №229/1719/19. Зазначає, що в позовній заяві позивач [PERSON] не навів достатніх підстав, яким він обґрунтовує факт порушення його прав Державним актом на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ - ЗК № 000054 від 29.11.1996 року. Зокрема, Управління держгеокадастру у Виноградівському районі листом від 19.01.2017 року повідомило, що відомості та документи /чи засвідчені у встановленому порядку копії документів/ щодо видачі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК №031597 від 29.12.1999 року та серії І- ЗК №004755 від 27.09.2000 року виданих [PERSON] Виноградівською районною радою, в тому числі документи, на підставі яких видано державні акти, даних та документів щодо їх реєстрації, в Управлінні відсутні (а.с.117-125 т.1). Твердження позивача [PERSON] стосовно того, що він є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК №031597 від 29.12.1999 року та серії І- ЗК № 004755 від 27.09.2000 року, не відповідає дійсності, оскільки у компетентних органах відсутні відомості та документи на підставі яких вони видані, як і відсутні відомості про реєстрацію даних актів, сертифікати на право на земельну частку пай, які використані для оформлення розпоряджень РДА, що є підставою видачі актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК №031597 від 29.12.1999 року та серії І- ЗК № 004755 від 27.09.2000 року, які також не видавалися. З наведеного вбачається, що державні акти на право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК №031597 від 29.12.1999 року та серії І- ЗК №004755 від 27.09.2000 року оформлені на прізвище [PERSON] є недійсними /нікчемними/. За змістом розпорядження Виноградівської РДА №703, Виноградівська РДА пропонує районній раді п. 1 затвердити проект роздержавлення земель КСГП «8 Березня», п. 2 видати КСГП «8 Березня» державний акт на право колективної власності на землю загальною площею 1338,2 га, п. 3 відділу земельних ресурсів району внести відповідні зміни в земельно-облікові документи. В подальшому розпорядженням Виноградівської районної ради №9 від 02.06.1997 року п.1 затверджено проект роздержавлення земель КСГП «8 Березня», яким передбачено надати в колективну власність 1338,2 га землі, п.2 видати КСГП «8 Березня» державний акт на право колективної власності на землю загальною площею 1338,2 га, п. 3 відділу земельних ресурсів району внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію, п. 4 дане розпорядження винести на затвердження черговою сесією районної ради. В подальшому рішенням одинадцятої сесії двадцять другого скликання Виноградівської районної ради п. 2 розпорядження № 9 від 02.06.1997 року «Про видачу колективному сільськогосподарському підприємству «8 Березня» державного акту на право колективної власності на землю», затвердити. Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК №000054 КСГП «8 Березня» відповідно до діючого на той час законодавства видано Виноградівською районною радою, оскільки в разі, якщо земельні ділянки, які передаються у колективну власність розташовані на території двох і більше сільських рад, то рішення та акт видається районною радою. Даний акт відповідно до діючого на той час законодавства зареєстрований Виноградівською районною радою в книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю, що підтверджується відповіддю управління держгеокадасту Виноградівського району у Закарпатській області від 13.02.2017 року. У відповідності до положень п. 2 ч. 1 статті 48 Земельного кодексу України (в редакції, як діяла на час видачі державного акту) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам І організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництв. За змістом статті 5 Земельного Кодексу України земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних підприємств. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1 ст.22). Статтею 23 Земельного кодексу України передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.3 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час видачі акта), розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Відповідно до статті 11 Земельного кодексу України до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 11 і 19 цього Кодексу, реєстрація права власності, права користування землею і договорів оренди землі та інші. Статтею 28 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та ст. 140 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року встановлено виключні підстави припинення права власності на земельну ділянку. З правового аналізу статті 3 Земельного кодексу України (1990року) та статті 17 Кодексу, якою урегульовано порядок надання земельних ділянок у колективну власність, слід дійти висновку, що за наслідками процедури передачі земельної ділянки у власність, відповідний орган місцевого самоврядування в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель. Однак за приписами статті 3 Земельного кодексу України 1990 року місцеві ради можуть передавати свої повноваження щодо земельних питань відповідно органам державної виконавчої влади. Стаття 23 Земельного Кодексу України вказує про посвідчення державними актами набутого права. Відтак державний акт на право колективної власності на землю є документом, яким право на землю лише посвідчується, а виникає це право з рішень органів уповноважених на прийняття такого рішення. У випадку з КСГП «8 Березня» це розпорядження Виноградівської районної ради №9 від 02.06.1997 року. Позиція ФГ «Колос» повністю узгоджується з позицією викладеною у Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 року №5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України /конституційності/ положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, зазначено, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення права на земельні ділянки. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності може бути припинено лише на підставах передбачених законом, які чітко визначені в ст.28 ЗК України 1990 року та ст.140 ЗК України 2001 року і є виключними. Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника /володільця/ нерухомого майна. Відповідно до розділу 7 прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» п.2 земельні ділянки, право власності /користування/ на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрових номерів. п.4 У разі якщо земельні ділянки, обмеження /обтяження/ у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження /обтяження/ підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматичному порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. п.10 Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Також п.7 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Розпорядженням Виноградівської районної ради № 9 від 02.06.1997 року затвердженого рішенням одинадцятої сесії двадцять другого скликання Виноградівської районної ради, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «8 Березня» встановлено право колективної власності на земельні ділянки посвідчені державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК №000054 від 29.11.1996 року, площею 1338,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Виноградівського району /Виноградівська міська рада, Буківська сільська рада та Дротинська сільська рада/. [PERSON] не надав суду жодного документа, який би підтвердив його право власності на земельні ділянки площею 1338,2 га розташовані на території Виноградівського району /Виноградівська міська рада, Буківська сільська рада та Дротинська сільська рада/, які були передані у колективну власність членам КСГП «8 Березня», не надав жодного доказу який би засвідчив порушення прав [PERSON] станом на час видачі оскаржуваного акту на право колективної власності на землю /29.11.1996року/ [PERSON] , станом на 29.11.1996 року, не мав ніякого відношення до КСГП «8 Березня». ФГ «Колос» є правонаступником КСГП «8 Березня» з 26.06.2000 року. Створене ФГ «Колос» шляхом реорганізації перетворення КСГП «8 Березня» у ФГ «Колос» за рішенням загальних зборів /зборів уповноважених/ КСГП «8 Березня» протокол №5 від 10.03.1998 року, за рішенням зборів уповноважених КСГП «8 Березня» протокол №6 від 17.08.1998року та за рішенням зборів уповноважених КСГП «8 Березня» протокол №7 від 30.12.1998року. Указом Президента України №720/95 від 8.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» було розпочато земельну реформу у сфері сільськогосподарського виробництва. В подальшому на підставі Указу Президента України №1529/99 від 03.12.1999 року п.1 п.п. а було здійснено реформування колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно, шляхом створення на їх основі приватних /приватно-орендних/ підприємств, селянських /фермерських/ господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності. Це право гарантується ч.2 ст.14 Конституції України не може бути обмежене рішенням загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» /в редакції станом на 1998-2000роки/ 1. Реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду. 3. Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України. 6. При перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Відповідно до Статуту КСГП «8 Березня» /розділ 13/, п.13.1 ліквідація та реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення) перетворення підприємства проводиться рішенням загальних зборів його членів (зборів уповноважених) чи за рішенням суду або арбітражного суду. П. 13.3 підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України. П.13.6. при реорганізації одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Відповідно до вимог ст.37 ЦК УРСР 1963року /в редакції станом на 1998-2000роки/ юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації /злиття, поділу або приєднання/'. При злитті і поділі юридичних осіб майно /права і обов`язки/ переходять до нововиниклих юридичних осіб. На підставі Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Статуту КСГП «8 Березня», рішення загальних зборів КСГП «8 Березня», протокол №5 від 10.03.1998року та протокол №7 від 30 грудня 1998 року, та згідно акта прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів/ КСГГІ «8 Березня», фермерському господарству «Колос» від 26 червня 2000року було передано земельні ділянки, які належали на праві колективної власності на землю КСГП «8 Березня», посвідчені державним актом на право колективної власності на землю від 29 листопада 1996року серії ІІ- ЗК №000054, і не були розпайовані в зв`язку з тим, що не підлягали розпаюванню відповідно до законодавства і з 26.06.2000 року на підставі Державного акту на право колективної власності на землю посвідчується право власності на землю правонаступника ФГ «Колос», яке є приватним підприємством. Дана обставина встановлена і є доведена рішеннями судів: Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.02.2016 року, що вступило в законну силу та Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 року по адміністративній справі №807/2409/15 за адміністративним позовом ФГ «Колос» до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про зобов`язання відповідача надати згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ФГ «Колос» для ведення сільського виробництва на земельні ділянки №8 орієнтовною площею 62,7 га, №9 орієнтовною площею 21,9 га, та №14 орієнтовною площею 42,5 га /згідно державного акту на право колективної власності на землю від 29.11.1996року серії ІІ-ЗК №000054/, розташовані за межами населеного пункту міста Виноградів та с. Дротинці в міждамбовому просторі річки Тиса. Рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2017року, що вступило в законну силу по цивільній справі №299/3439/16-ц за позовом ФГ «Колос» до Виноградівської міської ради та [PERSON] про визнання незаконним рішення Виноградівської міської ради і визнання права власності на земельну ділянку за ФГ «Колос». Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2019року в справі №907/525/18 за позовом ФГ «Колос» до Виноградівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення 16 сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 року «Про інвентаризацію земель КСГП «8 Березня», яке ще не вступило в законну силу. Посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5308-VI є безпідставним, оскільки цей Закон має на меті розмежування земель які перебувають у державній та комунальній власності. Даним Законом не визнаються землі колективних підприємств землями комунальної чи державної форми власності. Навпаки, даним Законом вносяться зміни в Земельний кодекс України, ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України 2001року, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними у порядку, визначеному законом. Дана вимога Земельного кодексу України підтверджує дотримання державою прав власників земельних ділянок і обов`язок органів місцевого самоврядування та органів державної влади діяти лише в порядку наданих їм повноважень відповідно до вимог ст. 140 ЗК України. П. 7 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відтак твердження позивача про припинення права колективної власності на землю в зв`язку з перетворенням КСГП «8 Березня» у ФГ «Колос» є надуманим і не відповідає вимогам законодавства. Оскільки, КСГП «8 Березня» не припинило свою діяльність, а перетворилося у правонаступника ФГ «Колос» із переходом всіх прав і обов`язків /майнових та земельних/ було змінено форму власності підприємства у приватну, відтак земля набула статусу приватної форми власності. Окрім того, процес перетворення мав місце 26.06.2000року і з цього часу ФГ «Колос» набув статусу власника землі, хоч і не переоформив відповідні правовстановлюючі документи. Однак, як зазначалося раніше, позицією викладеною у Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 року №5-рп/2005 Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний Кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення права на земельні ділянки. Право власності може бути припинено лише на підставах передбачених законом, які чітко визначені в ст.28 ЗК України 1990року та ст.140 ЗК України 2001року і є виключними. Відтак ФГ «Колос» є законним титульним володільцем переданих йому земельних ділянок. А тому посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулюванню зрошення в Україні» від 10.07.2018року за №2498-VII, є безпідставним. Окрім того, даним законом передбачається передача земель, які не підлягають паюванню /несільськогосподарських угідь/ у комунальну власність тільки за рішенням загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств, як це передбачено Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Цей Закон не передбачає додаткових підстав не передбачених ст. 140 Земельного Кодексу України припинення права власності на землю. За приписами статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і не мають зворотньої дії в часі. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків,що виникли з моменту набрання ним чинності. ФГ «Колос» вважає, що Державний акт на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ- ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, жодним чином не порушує права позивача [PERSON] , оскільки він не є законним власником земельних ділянок вказаних в даному Державному акті на право колективної власності на землю. Позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, у позивача [PERSON] відсутнє право на звернення до суду за захистом своїх прав, а тому такі задоволенню не підлягають. В судовому засіданні вирішено клопотання сторін, зокрема, приєднано до матеріалів справи письмові докази та пояснення, відзиви на позов, поновлено відповідачу - Виноградівський районній раді пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позов, про витребування доказів, заслухано пояснення представників, досліджено письмові докази на які сторони посилаються, як на підставу заявлених вимог та заперечень. За наслідками суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх осопрюваних, невизнаних прав, зокрема, третьою особою ФГ "Колос", пов"язаних із правом приватної власності на землю, посвідчену Державним актом про право приватної власності на землю серії ІІІ- ЗК №031597 від 29.12.1999 року, на земельну ділянку, площею 1,39 га та Державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЗК №004755 від 27.09.2000 року, на земельну ділянку площею 2,01 га (а.с.29, 30). Вказані земельні ділянки видано із земель КСГП «8-го Березня» на підставі розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації за №704 від 21.12.1999 року та на підставі розпорядженням Виноградівської районної державної адміністрації за №493 від 13.09.2000 року (а.с.27, 28 т.1). Оспорюваний позивачем Державний акт на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ-ЗК № 000054 датований 29.11.1996 року (а.с.34-35 т.1). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, визначеної у Постанові Верховного суду України № 6-139цс15 від 01.07.2015 року, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Законність розпорядження голови Виноградівської РДА від 27.11.1996 року за №703 «Про видачу КСГП «8-го Березня» Державного акту на право колективної власності на землю», позивачем [PERSON] не оспорюється. Вирішуючи питання щодо того, чи були оскаржуваним Державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК №000054 від 29.11.1996 року, виданого КСГП «8-го Березня», порушені права позивача [PERSON] , суд констатує наступне. Згідно до п.3.5 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», (в редакції чинній на час видачі позивачу [PERSON] , державних актів на землю), Державні акти, що посвідчують право приватної власності на землю, реєструються, відповідно, у: - Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Для набуття статусу землекористувача за ЗК України (в редакції 1990 року), обов`язковими передумовами були: встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями; та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування землею. За таких обставин, у відповідності до ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) так і за змістом ст.126 ЗК України (в ред.2001 року), позивач [PERSON] , набув статусу власника земельних ділянок, посвідчених Державним актом про право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗК №031597 від 29.12.1999 року, площею 1,39 га та Державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЗК №004755 від 27.09.2000 року, площею 2,01 га. Вказані земельні ділянки, раніше входили до складу земель КСГП «8-го Березня», посвідчених Державним актом на право колективної власності на землю, серії ІІ- ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, який охоплював земельну ділянку, загальною площею 1338,2 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Землі, про які зазначено в державному акті на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, площею 1338,2 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», в подальшому передавалися у приватну власність у процесі розпаювання колишніми членами КСГП «8-го Березня, тобто неодноразово змінювались межі вказаної земельної ділянки, посвідченої вищезазначеним Державним актом на право колективної власності. Пункт 3.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої Наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за N43, передбачав, що у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України. Як вбачається із оглянутого в судовому засіданні примірника державного акта на право колективної власності на землю, починаючи із моменту видачі такого - 29.11.1996 року та на час розгляду справи в суді, в такому не відображені зміни площі та меж земельної ділянки колективної власності, зокрема після виділення з нього часток (земельних паїв) колишнім членам КСГП «8-го Березня», в тому числі і після виділення позивачу [PERSON] , земельних ділянок площею 1,39 га та площею 2,01 га, які можна було вносити до 02.07.2003 року, тобто до внесення змін до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за № 43. Статтею 5 Земельного кодексу України, в редакції 1990 року передбачено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За приписами пункту 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (1990року) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства. Пунктом 17 Перехідних положень діючого Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Тобто, з моменту отримання власником земельної частки (паю) сертифікату на право на земельну частку (пай), Державний акт на право колективної власності втрачає свою актуальність та чинність, оскільки в частині цих земель вже набувається право приватної власності. З аналізу ст. 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р., а також положень Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 № 1529/99, якими передбачено, зокрема, на основі колективних сільськогосподарських підприємств створення приватних (приватно-орендних) підприємств, сільських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, заснованих на приватній власності вбачається, що відносини права колективної власності на земельні ділянки припиняються і не допускають правонаступництва. Виходячи з системного аналізу вищезазначених нормативно-правових актів, слідує, що з моменту отримання власником земельної частки (паю) сертифікату на право на земельну - частку (пай) та після її виділення в натурі, отримання державного акту на право приватної власності на землю, державний акт на право колективної власності на землю втрачає свою чинність, так як не може мати місце правова ситуація, за якої право приватної власності на виділену в натурі земельну ділянку переходить до фізичної особи і посвідчується державним актом на право приватної власності на землю і при цьому на цю ж земельну ділянку існує державний акт на право колективної власності на землю, площею 1338,2 га, виданий юридичній особі, тобто КСГП «8-го Березня». При цьому, припинення права колективної власності не впливає на можливість власників сертифікатів отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку та виділення в натурі на місцевості своїх часток (паїв) та не порушує їх прав. Згідно даних відділу у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за №31-7-0-19-1/235/19 від 27.02.2019 року, вбачається, що станом на 01.01.2013 року, паювання земель сільськогосподарського призначення КСГП «8-го Березня», було завершено, а решта земель, що не підлягала паюванню у м. Виноградів, перейшла до земель запасу Виноградівської міської ради. Додатково повідомлено, що згідно з державною статистичною звітністю про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-зем) за КСГП «8-го Березня», земельні ділянки відсутні (а.с 51-52). Крім того, враховуючи те, що процес розпаювання земель колишніх колгоспів відбувався ще у 1998-2000 роках, результати якого не відображені в державному акті КСГП «8-го Березня» на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, суд погоджується з твердженням позивача, що зазначений акт не відображає актуальної інформації щодо фактичного складу земель, в свою чергу, ставить під сумнів можливість визначати належність земельних ділянок до складу земель, які зазначені в державному акті на право колективної власності КСГП «8-го Березня» лише на підставі графічного зображення плану зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність. Відповідно до пункту 3.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої Наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за N43, у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни повинні вносяться одночасно до обох примірників державного акта на право колективної власності на землю. Однак з моменту одержання позивачем [PERSON] земельних ділянок площею 1,39 га та площею 2,01 га, вказані зміни, всупереч п. 3.9 зазначеної Інструкції до Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня» внесено не було і такі, після 02.07.2003 року, внести неможливо, у зв`язку із змінами в чинному земельному законодавстві, що в свою чергу і стало підставою звернення позивача [PERSON] до суду із відповідним позовом, оскільки іншого позасудового порядку, вирішення даного питання, пов`язаного із внесенням змін до державного акту на право колективної власності на землю, не існує. У державному акті на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, щодо якого виник спір, охоплюється земельна ділянка, загальною площею 1338,2 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», відповідно він охоплює значно більшу площу земельної ділянки ніж площа земельних ділянок, власником яких є позивач [PERSON] , у зв"язку з чим суд приймає рішення про часткове задоволення заявленого позову, а саме про визнання державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року у частині земель, посвідчених державним актом про право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗК №031597 від 29.12.1999 року, площею 1,39 га та державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЗК №004755 від 27.09.2000 року, площею 2,01 га - таким, що втратив чинність, з часу видачі таких Державних актів позивачу [PERSON] . Поряд з цим, не підлягає до задоволення вимога позову в частині зобов`язання Виноградівської РДА Закарпатської області, вчитити дії, пов`язані з скасуванням в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1 від 29.11.1996 року, запису про реєстрацію Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ-ЗК № 000054 від 29.11.1996 року. Так, Розпорядженням голови Виноградівської районної державної адміністрації від 27.11.1996 № 703 "Про видачу КСГП "8-го Березня" державного акта на право колективної власності на землю" було видано КСГП "8-го Березня" державний акт на право колективної власності на землю, загальною площею 1338,2 га, про що було зроблено запис в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року за № 1. Вказаний запис було вчинено відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», затвердженої наказом Держкомзему від 15.04.1993 року за № 28. Відповідно до пункту 3.2. вищевказаного Наказу, державні акти на право колективної власності на землю, реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю, за формою згідно з додатком № 1. В подальшому вказаний Наказ Держкомзему від 15.04.1993 року за № 28, було визнано таким, що втратив чинність, відповідно до Наказу Держкомзему від 04.05.1999 року № 43 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів па право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі". 25.10.2001 року Верховною радою України прийнято Земельний кодекс України, частиною третьою статті 78 якого визначено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. З метою приведення у відповідність до вимог Земельного Кодексу України наказу Держкомзему від 04.05.1999 № 43, Наказом Держкомзему від 02.07.2003 року за № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», внесено до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі зміни: слова "державний акт на право колективної власності на землю" вилучено. Станом на сьогоднішній день, ведення книги записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю не здійснюється. З набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року за № 3613-VІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за № 1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" без оформлення державних актів. Іншого порядку державної реєстрації, видачі державних актів чи скасування їх державної реєстрації законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно - правовими актами, чинним законодавством не встановлювалось. Виноградівська РДА Закарпатської області, не здійснює державну реєстрацію земельних ділянок. Державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (стаття 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр»). 10.07.2018 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", яким пункт 21 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу доповнено наступним змістом: установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності". У зв`язку з прийняттям вищезазначених змін, починаючи з 2019 року землі колективних сільськогосподарських підприємств, які припинено, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Сюди не відносяться земельні ділянки, які перебувають у приватній власності. Вказані норми є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, що за законом переходять до комунальної власності. Зважаючи на те, що права колективної власності на землю на сьогоднішній день в Україні не існує, а Закон України від 10.07.2018 року за № 2498-VІІ, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, які сформовані за рахунок земель колективної власності, реєстрація припинення права колективної власності на землю в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю є непотрібною. Крім того, у зв`язку з втратою чинності наказу Держкомзему від 15.04.1993 № 28, здійснення будь-яких реєстраційних дій у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю є юридично неможливим. Таким чином, в судовому засіданні частково знайшли підтвердження обставини на які сторони посилаються, як на підставу заявлених вимог та заперечень, як наслідок позов підлягає до часткового задоволення. Також суд зазначає, що констатування судом інших обставин, які не стосуються предмету позову з урахуванням порушенних, невизнанних та оспорюванних прав позивача, зокрема, щодо правонаступництва ФГ "Колос" - КСГП "8 Березня", правомірності видачі останньому державного акта на право колективної власності на землю, у даній справі не відповідає завданню цивільного судочинства, способу захисту, враховуючи час коли позивач набув право власності на земельні ділянки, у зв"язку з чим суд не приймає визнання відповідачами (Виноградівською РДА, Виноградівською районною радою) та третьою особою (Виноградівською міською радою) позову [PERSON] , докази та заперечення сторін з приводу таких обставин на підставі ст. 2 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України. Так, за змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який нежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Положеннями ст.10 ЦПК України передбачено наступне, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду. При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку. Таким чином, суд відхиляє твердження сторін, які не стосуються обставини щодо яких виник спір, прав та інтересів позивача, докази на які вони посилаються, як на підставу заявлених вимог та заперечень. Що стосується тверджень представника ФГ «Колос» Терек Я.Т. про раніше звернення [PERSON] із аналогічним позовом про визнання недійсним та скасування Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії ІІ- ЗК № 000054 від 29.11.1996 року, за наслідками Виноградівським районним судом Закарпатської області 14.09.2018 року по справі за №299/3113/16-ц прийнято відповідне рішення, яке вступило в законну силу 16.05.2019 року, згідно постанови Закарпатського апеляційного суду, суд відхиляє з урахуванням відмінності предмету та підстав позову у вирішуваній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За встановлених обставин, суд приймає рішення про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не вирішувалось питання розподілу судових витрат, не встановлювався розмір витрат, які сторона сплатила або має намір сплатити у зв"язку з розглядом справи, внаслідок не подання сторонами доказів в порядку ч. 8 зазначеної норми Закону.

Outcome: dismissed