Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

12.09.2014 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року в розмірі 10602,79 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 130996,18 грн. та витрати на судовий збір в розмірі 1309 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 13.06.2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0048/73/107995, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 23845,00 дол. США, а [PERSON] зобов'язався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,80 % річних та повернути кредит відповідно до графіку щомісячними платежами до 13.06.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0048/73/107995, за умовами якого у випадку невиконання позичальником [PERSON] основного зобов'язання по кредитному договору, поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Позичальник [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань, а тому за умовами договору у Банку виникло право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк звертався до позичальника та поручителя із вимогою про дострокове погашення кредиту, але відповідачі не виконали цих вимог в добровільному порядку. З огляду на наведене Банк звернувся до суду за захистом своїх прав, просив достроково стягнути солідарно з позичальника та поручителя заборгованість за договором кредиту, яка станом на 06.08.2014 року склала 10602,79 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 130996,18 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати. 30.01.2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог до [PERSON], [PERSON] Враховуючи, що відповідач частково добровільно погасив заборгованість за договором кредиту, Банк за наведених обставин просив достроково стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року яка станом на 30.01.2015 року становить 6346,61 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 101255,95 грн., та покласти на відповідачів судові витрати. 05.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", за участі третьої особи [PERSON], в якому просила визнати припиненим договір поруки № 014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року, укладений між нею та Банком. В обґрунтування позову зазначила, що 13.06.2008 року між [PERSON] та Банком був укладений договір поруки № 014/0048/73/107995 з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по договору кредиту №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року. [PERSON] не виконував належним чином свої зобов'язання за договором кредиту, починаючи з грудня 2013 року, але Банк звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення заборгованості з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] лише в вересні 2014 року, таким чином пропустивши встановлений ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, що рахується від дня настання строку виконання основного зобов'язання, по закінченні якого договір поруки вважається припиненим. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.02.2015 року задоволено клопотання представника [PERSON], та об'єднано в одне провадження позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" з позовом [PERSON] В судовому засіданні представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підтримала первісний позов з внесеними змінами, просила його задовольнити в повному обсязі, а заборгованість стягнути в дол. США, оскільки кредит надавався іноземній валюті. Заперечувала проти задоволення позову [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились в судове засідання, хоча повідомлялись про місце і час розгляду справи з дотриманням вимог ст.74 ЦПК України. Представник [PERSON] - адвокат Шапошник Р.Ф. підтримав позов свого довірителя, просив визнати припиненим договір поруки. Первісний позов Банку просив задовольнити частково, стягнути заборгованість за договором кредиту лише з позичальника [PERSON] Представник [PERSON] не з'явився в судове засідання, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, відмовити в позові. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 13.06.2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"та [PERSON] укладено кредитний договір № №014/0048/73/107995 (далі Кредитний договір), за умовами якого банк надав [PERSON] для придбання автомобіля кредит в розмірі 23845,00 дол. США на строк 84 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,80 % річних, комісії 1,9% від суми кредиту, страхових платежів. А [PERSON] зобов'язався повернути кредит, відсотки за користування кредитом, комісію відповідно до графіку щомісячними ануїтетними платежами до 13.06.2015 року. В п. 5.6. Кредитного договору встановлено, що позичальник зобов'язаний в строки, передбачені Договором, здійснювати повернення суми кредиту та сплату процентів - у валюті, що відповідає валюті кредиту. Відповідно до п.3.13., п.6.6. Кредитного договору, Банк має право вимагати, а Позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що зазначені цим Договором, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Договору, та/або договорів застави, інших договорі, що забезпечують погашення кредиту. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене Позичальником не пізніше 30 календарних днів з дня надіслання Позичальнику відповідного повідомлення від Банка з вимогою дострокового погашення. В п. 8.3 Кредитного договору встановлено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник. Сторони домовились, що будь-яке порушення Позичальником умов цього Договору повинно розглядатись як істотне порушення Договору, яке надає право Банку в порядку, передбаченому цим Договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених Договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника повернення кредиту та інших передбачених платежів.(п. 8.4 Кредитного договору). Відповідно до п.9.1., Кредитний договір набуває чинності з часу його підписання Сторонами та скріплення печаткою Банка та діє до повного погашення кредитної заборгованості Позичальника за цим Договором . За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених Кредитним договором, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. (п.10.1.) В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору № №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0048/73/107995, за умовами якого поручитель ознайомлена з кредитним договором, і зобов'язалась у випадку невиконання позичальником [PERSON] зобов'язань по кредитному договору нести солідарну з позичальником відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Відповідно до п.3.4. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, Банк має право звернутись до Поручителя з письмовою вимогою про виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі. Поручитель здійснює погашення Боргових зобов'язань за Кредитним одговором у валюті кредиту. Поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання Боржником зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання відповідної вимоги Банку. (п.3.5. Договору поруки). В п. 5.1 встановлено, що Договір Поруки набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі. 25.05.2009 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договір № №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року. за умов якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) Кредитного договору. Тимчасово на період з 25.05.2009 року до 25.05.2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до Додаткової угоди. (а.с.2). 25.05.2009 року [PERSON] надала згоду на зміну умов кредитного договору № №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року, які внесені 25.05.2009 року укладенням Додаткової угоди №1 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] 25.06.2014 року Банк направив позичальнику [PERSON] письмову вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором № №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року. в якій вимагав не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення Кредиту у повному обсязі разом зі сплатою відсотків та пені в розмірі 8611,47 дол. США. Також 25.06.2014 року Банк направив поручителю [PERSON] письмову вимогу про виконання грошових зобов'язань зо Договором поруки №014/0048/73/107995 від 13.06.2008 року, в якій вимагав здійснити дострокове погашення Кредиту у повному обсязі разом зі сплатою відсотків та пені в розмірі 8611,47 дол. США. Банк подав розрахунок заборгованості [PERSON] за Кредитним договором, яка станом на 30.01.2015 року становить 6346,61 дол. США, а саме заборгованість за кредитом - 3580,18 дол. США (в тому числі прострочена з 13.01.2015 року - 988,78 дол. США), заборгованість за процентами з 29.01.2014 року - 922,13 дол. США, сума нарахованої пені за прострочення сплати кредиту та процентів вказана до стягнення - 1844,30 дол. США, хоча за розрахунком становить 4714,66 дол. США.. З розрахунку вбачається, що з 13.12.2013 року [PERSON] не в повному обсязі виконував свої зобов'язання по погашенню кредиту, внаслідок чого нараховувалась пеня. Після 27.02.2014 року [PERSON] припинив погашення заборгованості за кредитом. А після направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитом в строк до 25.07.2014 року, [PERSON] вніс платіж в рахунок погашення кредитного договору, а саме 26.11.2014 року. В судовому засіданні сторони не оспорювали правильність проведення банком розрахунку заборгованості за договором кредиту. Представник поручителя зазначив, що без відома [PERSON] не змінювались умови кредитного договору. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. В силу ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз наведених норм закону та обставин справи дає підстави для висновку, що [PERSON] має обов'язок погасити наданий йому кредит, відсотки та комісію за користування в повному обсязі, але не виконав своїх зобов'язань перед Банком. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що банк правомірно заявив позовні вимоги до позичальника [PERSON] в межах строків позовної давності. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON].) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13.06.2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та Договором право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 25.06.2014 року вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 30 днів з дня направлення вимоги, тобто не пізніше 25.07.2014 року. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Разом із тим, як установлено судом, після 25.07.2014 року сторони продовжили виконувати свої права та обов'язки, а саме 26.11.2014 року боржник погасив заборгованість по кредиту в розмірі 4520 дол. США, яка була віднесена банком на погашення основної суми боргу. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов з внесеними змінами у справі, виникла в боржника по основній сумі кредиту - за період з 13.01.2015 року, по відсоткам за користування кредитом - за період з 29.01.2014 року, по пені - вимога зазначена значно менше, ніж у розрахунку заборгованості, у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 13 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні ч.4 ст.559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи ч.4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6- 53 цс 14 Також Верховним Судом України в постанові від 21.11.2012 року у справі №6-134 цс12 було висловлено правову позицію, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Під час розгляду справи суд врахував, що за умовами Кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість щомісячними ануїтетними платежами не пізніше 13 числа кожного місяця з 13.06.2008 року до 13.06.2015 року; Боржник не виконав своїх зобов'язань, внаслідок чого Банк змінив умови договору та просив достроково погасити заборгованість за Кредитним договором в строк до 25.07.2014 року; Банк звернувся до суду з позовом 12.09.2014 року, в якому з внесеними змінами просив достроково стягнути солідарно з боржника та поручителя заборгованість за договором яка виникла в боржника по основній сумі кредиту - за період з 13.01.2015 року, по відсоткам за користування кредитом - за період з 29.01.2014 року, по пені - вимога вказана значно менше, ніж у розрахунку заборгованості з 12.03.2014 року, А тому з врахуванням вище наведених вимог закону; суд вважає, що банк пред'явив вимогу до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, а тому в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тобто раніше 12.03.2014 року. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати припиненим договір поруки, укладений між Банком і [PERSON] для забезпечення виконання кредитного договору з [PERSON] в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами шестимісячного строку припинення поруки, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України,, тобто раніше 12.03.2014 року. Відповідно до поданого банком розрахунку заборгованості, поза межами шестимісячного строку припинення поруки, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, Банк просив стягнути з [PERSON] лише відсотки за користування кредитом в розмірі 123,94 дол. США. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з позичальника [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором, яка виникла за період до 12.03.2014 року, а саме відсотки за користування кредитом в розмірі 123,94 дол. США. Разом з тим достроково стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором, яка виникла за період після 12.03.2014 року станом на момент внесення змін в позовні вимоги 30.01.2015 року, а саме заборгованість за кредитом - 3580,18 дол. США, в тому числі прострочена 988,78 дол. США, заборгованість по відсоткам - 798,19 дол. США, також стягнути пеню - за прострочення виконання зобов'язання - 1844,30 дол. США., яка заявлена Банком в розмірі значно меншому ніж вказано в розрахунку за зазначений період. В п.12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року дано роз'яснення, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Також в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 віл 18.12.2009 року дано роз'яснення, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). З огляду на наведене, позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягаються частковому задоволенню. А також підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON] до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", за участі третьої особи [PERSON] про визнання припиненим договору поруки.

Outcome: partial