Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

25 березня 2019 року в провадження Першотравенського міського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10 березня 2017 року [PERSON] подав ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" заяву №6101712877 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір, а також, отримав примірник кредитного договору. Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг, умови разом із заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Сума кредиту становить 24 500,00 гривень, строк на який надається кредит - 36 місяців, щомісячні проценти 3,49, річні - 11,99. 30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір про відступлення права вимоги №20180730, за яким право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлене на користь позивача. Відповідно до виписки з реєстру боржників від 30 липня 2018 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 51 574,35 гривень, з яких: 24 500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 4 079,53 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 14 079,82 гривень - заборгованість за платою за управління кредитом, 8 915,00 гривень - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Згідно п.6.2.3 договору відступлення права вимоги, відповідачу було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги, але незважаючи на це він не виконав свої зобов'язання та перестав повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набрав права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення по порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, однак він свої зобов'язання не виконав. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 30 липня 2018 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 51 574,35 гривень, судовий збір в сумі 1 921,00 гривень. З урахуванням ціни позову, суд визнає дану справу малозначною та розглядає її в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України. Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом не згідний в частині вимоги про стягнення 14 079,82 гривень заборгованості за платою за управління кредитом - посилається на п.3.6 постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року та абз.2 ч.4 ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, надав клопотання про зменшення розміру неустойки до 89,15 гривень. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позов слід задовільнити. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Дійсно, 10 березня 2017 року [PERSON] подав ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" заяву №6101712877 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір, а також, отримав примірник кредитного договору. Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг, умови разом із заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Сума кредиту становить 24 500,00 гривень, строк на який надається кредит - 36 місяців, щомісячні проценти 3,49, річні - 11,99. 30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір про відступлення права вимоги №20180730, за яким право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлене на користь позивача. Відповідно до виписки з реєстру боржників від 30 липня 2018 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 51 574,35 гривень, з яких: 24 500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 4 079,53 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 14 079,82 гривень - заборгованість за платою за управління кредитом, 8 915,00 гривень - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 07 серпня 2018 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги, яке було залишено ним без уваги. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості станом на 30 липня 2018 року прострочена заборгованість за кредитом становить 24 500,00 гривень, тобто відповідач не здійснив жодного платежу на погашення кредиту, в зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості на вказану суму є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині позивних вимог про стягнення нарахованих позивачем відсотків та плати за управління кредитом /передбачених кредитним договором/. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17, 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Разом з тим, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, відповідно до заяви №6101712877 від 10 березня 2017 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписаної 10 березня 2017 року [PERSON] вбачається, що однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 3,49% від суми кредиту, річних відсотків 11,99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення. Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний [PERSON] вбачається, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів. Згідно п.3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту. Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів. Вбачається, що в реєстрі боржників та в первісному розрахунку заборгованості щомісячні відсотки вказані як плата за управління кредитом. Зважаючи на викладене, ставка щомісячних процентів за кредитним договором в розмірі 3,49 % від суми кредиту в розмірі 24 500,00 гривень становить 855,05 гривень і саме таку суму щомісячно мав сплачувати [PERSON] для погашення заборгованості по щомісячних процентах. Усі можливі нарахування по сумі щомісячних процентів відображені в останній колонці пункту 4 (графік платежів) заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», відтак кредитним договором було передбачено такий вид нарахувань по заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі №6101712877 від 10 березня 2017 року має назву - "плата за щомісячними процентами". Під час укладення кредитного договору положення цього договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту, позичальнику роз'яснені та зрозумілі. Позичальник ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами, тому розумів який саме загальний розмір кредитної заборгованості він мав погасити на виконання умов договору, з якими погодився. Тому, суд вважає, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 079,82 гривень є процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом. В зв'язку з чим, дана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (статі 89 ЦПК України), та положень закону, суд приходить до висновку про те, що оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення вказаних вище складових заборгованості в судовому порядку. Щодо вимог відповідача про зменшення розміру неустойки (пені), суд приходить до наступного. Відповідач, як на підставу зменшення розміру пені, додав до матеріалів справи: витяг з ЄРДР №12017080190001260 від 18 жовтня 2017 року щодо спричинення [PERSON] майнової шкоди злочином, копію пенсійного посвідчення [PERSON], копію свідоцтва про народження, згідно якого [PERSON] є матір'ю відповідача, копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], згідно якого остання перебувала на стаціонарному лікуванні з 21 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2018 року, копію свідоцтва про одруження, згідно якого [PERSON] є дружиною відповідача та копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], згідно якої остання перебувала на стаціонарному лікуванні з 18 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року. Останній доказ суд не може взяти до уваги, оскільки він не є належним та допустимим доказом, бо прізвище стаціонарного хворого не збігається із прізвищем дружини відповідача. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У ст.616 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. При цьому, питання про зменшення розміру збитків та неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Таким чином, розмір заборгованості та штрафних санкцій, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 2 ст. 616 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. З наданого розрахунку заборгованості за кредитними договорами вбачається, що заборгованість по пені утворилась за період з 19 квітня 2017 року по 15 червня 2018 року. 30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір про відступлення права вимоги № 20180730, за яким право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлене на користь позивача. Позивачем 07 серпня 2018 року направлялося на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, а отже, суд вважає, що позивачем здійсненні дії, які були направлені на стягнення заборгованості з відповідача, після передачі йому права вимоги до відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що такі дії свідчать про те, що позивач не здійснював ніяких дій, що спричинило б збільшення загальної заборгованості за кредитним договором. В діях позивача не вбачаються ознаки недобросовісності, а відповідач продовжував ігнорувати вимоги позивача, не вніс жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. Кредитні кошти відповідач отримав 10 березня 2017 року, події, на які він посилається як на підставу зменшення розміру пені, сталися 18 жовтня 2017 року та 21 жовтня 2018 року, до цих подій відповідач також не сплачував жодного разу заборгованість за кредитним договором, вимоги позивача ігнорував. В зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за пенею 8 915,00 гривень, також є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Вказаний борг в сумі 51 574,35 гривень слід стягти з відповідача на користь ТОВ "ФК" Європейська агенція з повернення боргів", також на підставі ст.264 ЦПК України судовий збір в сумі 1 921,00 гривень.

Outcome: approved