Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» на його корить 56 966,56 грн. страхового випадку та пені, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими коштами нарахованих у долученому розрахунку; моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 10.05.2014 року близько 00.05 год. у м. Дрогобичі по вул. Чехова, [PERSON] керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер» р.н. [NUMBER] не пропустив та не дав дорогу іншому автомобілю, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON], р.н. [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали технічні пошкодження. 28.05.2014 року постановою Дрогобицького міськрайонного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АС/5880293, в якому визначений ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну в сумі 50 000 грн. та встановлена франшиза в розмірі 0 грн.. Після ДТП він звернувся у страхову компанію з повідомленням про ДТП, було надано всі необхідні документи, а страховиком - проведена оцінка вартості матеріальних збитків, які як йому відомо перевищують максимально допустиму суму страхового відшкодування, тобто 50 000 грн. і таке страхове відшкодування йому не виплачено. Таким чином, вважає, що ВАТ «НАСК «Оранта» повинна йому сплатити на його користь пеню за період з 11.08.2014 року по 18.11.2014 року виходячи з суми 50 000 грн. та інфляційні втрати та відсотки за користування чужими коштами, а в загальному 56966,56 грн.. Позивач та його представник у судове засідання не з»явилися, подавши заяву про розгляд справи у відсутності та підтримання позову. Представник відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» у судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову, з тих підстав, що згідно акту дослідження про вартість матеріального збитку встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Мерседес» на момент пошкодження складає 128922,30 грн., а вартість відновлювального ремонту -200179,66 грн.. Отже пошкоджений транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, такий визнано фізично знищеним. Було проведено аукціон такого автомобіля, де визначено вартість залишків автомобіля у розмірі 49300 грн.. Відповідач [PERSON] подав в судове засідання заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно задоволення позову, покладається на думку суду. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2014 року у справі №442/3074/14-п, [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн., з тих підстав, що він 10.05.2014 року о 09 год. 05 хв. в м. Дрогобичі по вул. Чехова Львівської області керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі вул. Чехова при виїзді на головну дорогу вул. Сагайдачного, не пропустив, не надав дорогу транспортному засобу [PERSON], д.н.з. [NUMBER], який рухався наближався до перехрестя по головній дорозі. В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.4). Цивільно правова-відповідальність [PERSON] застрахована у Відкритому акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» за полісом №АС/5880293, за яким визначено ліміт відповідальності в розмірі 50000 грн. за шкоду заподіяну майну, з франшизою в 0 грн. [PERSON] є власником транспортного засобу марки [PERSON], д.н.з. [NUMBER] (). Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон) визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно статті 6 вказаного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно до положень ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Звернення позивача безпосередньо до суду протягом встановленого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»строку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, оскільки таке звернення є реалізацією особою свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Стаття 5 вказаного Закону передбачає, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Наведені норми свідчать про те, що Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у сфері відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, якщо цивільно-правова відповідальність особи - власника наземного транспортного засобу була застрахована, є спеціальним і має переважне застосування перед іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 30.2. вказаної статті передбачено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 такого Закону, який згідно зі статтею 8 ЦК України(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Так, згідно дослідження №ВС0630ЕН-20.05/2, від 20.05.2014 року ТОВ «Гарант-АСІСТАНС», за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 200179,66 грн., що є не меншим ринкової вартості автомобіля -128922,30 грн.. У такому випадку такий автомобіль відновлювати економічно недоцільно. Протоколом №6200, від 26.06.2014 року про затвердження результатів аукціону визначено ринкову вартість спірного транспортного засобу, а саме 49300 грн. як вартість залишків автомобіля, таку не отримав, залишки пошкодженого транспортного засобу страховику не передав, не погодився з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. При цьому позивач також не погодився з зобов»язуючою пропозицією щодо продажу ВАТ «НАСК «Оранта»» залишків вартості транспортного засобу. Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу позивача до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 796222,30 грн. (різниця між 128922,30 грн. відновлювальна вартість автомобіля -49300 грн. - вартість залишків автомобіля). Таким чином суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення з ВАТ « НАСК «Оранта» на його користь в рахунок відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди 50000 гривень як страхового відшкодування ( межі ліміту ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи, що сума завданих збитків перевищує такий). Також, підпунктом "г" п.п. 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. (постанова Верховного Суду України № 6-49цс12 від 6 червня 2012 року). Відповідно до ст. 36.2. Закону виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів зазначених у ст. 35 цього Закону. Заява від позивача про страховий випадок страховиком була отримана 13.05.2014 року, таким чином кінцевим строк для виплати страхового відшкодування повинно було б бути 18.08.2014 року, і саме з цього часу слід розраховувати пеню та відсотки за користування чужими коштами, і суд приймає до уваги розрахунок пені, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими коштами, який поданий позивачем, вважає його вірним, таким чином до стягнення з ВАТ « НАСК «Оранта» підлягають стягненню 6966,56 грн. пені, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими коштами за період 18.08.2014 року по 18.11.2014 року. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому також відшкодовується моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 % ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди . Відповідно до п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.05.2014 року позивачу не було заподіяно каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Згідно ч.2 ст.1166 та ч.5 ст.1187 ЦК України у випадку спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи вищенаведене, зокрема ту обставину, що внаслідок ДТП, яка сталася 10.05.2014 року позивачу не було заподіяно каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, та беручи до уваги вищевказані вимоги матеріального закону, суд доходить висновку, що в даному випадку відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди повинна бути покладена на заподіювача шкоди - [PERSON] У той же час, не можуть бути задоволеними вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання відповідачем ВАТ «НАСК «Оранта» грошового зобов'язання. Встановлено, що правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому з ВАТ «НАСК «Оранта» слід стягнути в користь [PERSON] матеріальну шкоду, внаслідок ДТП як страхового відшкодування в розмірі 50000 грн., 6966,56 грн. пені, інфляційних втрат та відсотків за користування чужими коштами, а в вимогах про стягнення моральної шкоди відмовити. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 596,66 грн. виходячи із суми задоволених вимог.

Outcome: approved