Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури [PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України в особі Державного підприємства "Кутське лісове господарство" до [PERSON], третя особа на стороні позивача: [PERSON] природний парк "Гуцульщина" про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан та стягнення шкоди, заподіяної внаслідок зайняття земельної ділянки у розмірі 46758, 97 гривень. В судовому засіданні прокурор збільшені позовні вимоги підтримала, із підстав викладених в позовній заяві, де зокрема зазначено, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 42014090190000014 від 29.09.2014 встановлено, що [PERSON] на території Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за межами населеного пункту, в період із червня 2009 року по жовтень 2013, діючи умисно, самовільно, без будь-яких документів, що посвідчують право власності чи користування землею, у порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, шляхом посадки живоплоту, плодових дерев, складування будівельних матеріалів, виконанню робіт по викопуванні каналізаційного відводу та криниці, будівництва будівель та споруд, здійснив зайняття земельної ділянки, яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування, погоджених з органами місцевого самоврядування, знаходиться на біогалявині другого естетичного класу кварталу №10 ділянки №9 Косівського лісництва державного підприємства «Кутське лісове господарство» і відноситься до господарської зони земель природно-заповідного фонду НПП «Гуцульщина» без вилучення у землекористувача, тобто особливо цінних земель. Крім цього, [PERSON] на території Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за межами населеного пункту, в період з червня 2009 по жовтень 2013, діючи умисно, самовільно, без будь-яких документів, що надають право будівництва, на біогалявині другого естетичного класу, що у кварталі №10 ділянці №9 Косівського лісництва ДП «Кутське лісове господарство», яка відноситься до господарської зони земель природно-заповіднго фонду НПП «Гуцульщина» без вилучення у землекористувача, тобто особливо цінних земель, здійснив незавершене будівництво житлового будинку та господарської споруди. 11.12.2014 року вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 197-1 та ч.4 ст. 197-1 КК України. Вищезазначений вирок набрав законної сили 15.04.2015 року. Таким чином, факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки, а також самовільне будівництво будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці встановлений вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 року. Однак, у травні 2017 року державним підприємством «Кутське лісове господарство» було повідомлено, що [PERSON] житловий будинок та господарські споруди не зніс, а земельна ділянка на біогалявині другого естетичного класу у кварталі №10 на ділянці №9 Косівського лісництва державного підприємства «Кутське лісове господарство» фактично знаходиться у користуванні [PERSON] Таким чином, просять зобов?язати [PERSON] звільнити та повернути державі в особі постійного землекористувача ДП "Кутське лісове господарство" земельну ділянку площею 0,1463 га., яка є частиною біогалявини другого естетичного класу у кварталі № 10 ділянці № 9 Косівського лісництва ДП "Кутське лісове господарство". Зобов?язати [PERSON] привести самовільно зайняту земельну ділянку у придатний для використання стан, шляхом знесення (демонтажу) розміщених на ній будівель і споруд. Стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України в особі державного підприємства "Кутське лісове господарство" шкоду, заподіяну внаслідок зайняття земельної ділянки у розмірі 46758,97 коп., а також судовий збір. Представник ДП "Кутське лісове господарство" [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задоволити, оскільки біогалявина другого естетичного класу у кварталі № 10, ділянки № 9 Косівського лісництва ДП "Кутський лісгосп" станом на даний час фактично знаходиться у користуванні [PERSON] Окрім того, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем не відшкодовано. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що досудове розслідування щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення було розпочато у червні 2014 року. Факт зайняття відповідачем земельної ділянки було встановлено вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 року, в якому зазначено, що [PERSON] в період із червня 2009 року по жовтень 2013 року, здійснював будівництво житлового будинку на самовільно зайнятій земельній ділянці особливо цінних земель. Проте, позивач по справі, потерпілий у кримінальній справі № 347/2817/14-к Державне підприємство "Кутське лісове господарство", достовірно знаючи, що підприємству нанесено матеріальні збитки, халатно віднісся до своїх прав та обов?язків та не звертався до суду із позовом про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки і приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, окрім того не звертався з аналогічним позовом у кримінальному провадженні. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] природний парк "Гуцульщина" [PERSON] в судовому засіданні просив позов задоволити, оскільки квартал 10 Косівського лісництва ДП "Кутське лісове господарство", площею 100 га, відноситься до природно-заповідного фонду НПП "Гуцульщина" без вилучення у землекористувачів. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2014 року по справі № 347/2817/14-к (а.с.10-15), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1 КК України та ч. 4 ст. 197-1 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено [PERSON] остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі п. в) ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання. В мотивувальній частині вироку зазначено, що [PERSON], на території Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за межами населеного пункту, в період із червня 2009 року по жовтень 2013 року, діючи умисно, самовільно, без будь-яких документів, що посвідчують право власності чи користування землею, в порушення ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, шляхом посадки живоплоту, плодових дерев, складування будівельних матеріалів, виконанню робіт по викопуванні каналізаційного відводу та криниці, будівництва будівель та споруд, здійснив зайняття земельної ділянки площею 0,1379 га., ринковою вартістю 65340 грн., яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування, погоджених із органами місцевого самоврядування, знаходиться на біогалявині другого естетичного класу, кварталу № 10, ділянки № 9, Косівського лісництва державного підприємства Кутське лісове господарство і відноситься до господарської зони земель природно-заповітного фонду НПП Гуцульщина без вилучення у землекористувача, тобто особливо цінних земель. Крім цього, [PERSON], на території Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за межами населеного пункту, в період із червня 2009 року по жовтень 2013 року, діючи умисно, самовільно, без будь-яких документів, що надають право будівництва, на біогалявині другого естетичного класу, що у кварталі № 10, ділянці № 9, Косівського лісництва ДП Кутське лісове господарство господарської зони земель природно-заповідного фонду, що відносяться до особливо цінних земель, здійснив незавершене будівництво житлового будинку та господарської споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці. Будучи допитаним в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження представник державного підприємства "Кутське лісове господарство" юрисконсульт [PERSON], суду пояснив, що [PERSON] самовільно, без будь-яких документів, зайняв земельну ділянку і здійснив будівництво житлового будинку та господарської споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2009 року, це біогалявина площею 0,2 га. другого естетичного класу, що відноситься до земель природно-заповідного фонду без вилучення у землекористувача. При цьому ДП Кутське лісове господарство згоду на вилучення вказаної земельної ділянки із земель лісового фонду [PERSON] не надавало та не передавало у користування. Внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки завдано шкоду, яка полягає у незаконному зайнятті земельної ділянки під будівлі та споруди, неможливості використання її землекористувачем. Таким чином, при розгляді кримінального провадження Державне підприємство "Кутське лісове господарство" достовірно знало, що йому завдано шкоду, проте своїм правом на предявлення цивільного позову до обвинуваченого не скористалося. Відповідно до абз.10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013\~ № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності», у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. У відповідності до положень ст. 256 ЦК України та згідно ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити, чи порушено право позивача, за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску. Отже, з огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності, оскільки ДП "Кутське лісове господарство" достовірно знало про порушення свого права з початку досудового розслідування по кримінальному провадженню щодо [PERSON] за ч.2 ст.197-1, ч.4 ст.197-1 КК України, також в судовому засіданні прокурором було підтверджено факт самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] в період з червня 2009 року по жовтень 2013 року, проте із позовом до суду звернулися 11.07.2017 року, тобто після закінчення загальної позовної давності у три роки та не порушував питання про поновлення строку позовної давності за власним позовом, не зазначав жодних причин, що доводили б поважність пропуску цього строку. На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК,

Outcome: dismissed