Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 250 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 750 000 грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2008 року стосовно позивача, на той час співробітника УСБУ в Чернігівській області, військовою прокуратурою Центрального регіону України було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 424 КК України, тобто перевищення військовою службовою особою службових повноважень, яке спричинило тяжкі наслідки. 6 серпня 2008 року у момент повернення позивача до України з території Російської Федерації після відпочинку, в міжнародному пункті пропуску "Довжанський" Луганського прикордонного загону він був затриманий в адміністративному порядку за поданням військової прокуратури Центрального регіону України та незаконно утримувався в кайданках під охороною понад встановлений час адміністративного затримання, після чого, в кайданках під озброєною охороною його доставили в місто Луганськ, а потім - до міста Києва у військову прокуратуру ЦРУ, де йому стало відомо про те, що в період знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 (з 19 червня по 22 липня 2008 року), про що були обізнані як колеги, керівництво Управління та родичі, так і слідчий ВП ЦРУ, оскільки він особисто відвідував позивача в зазначеній лікарні, слідчий військової прокуратури без фактичного пред'явлення обвинувачення заочно виніс постанову від 7 липня 2008 року про притягнення позивача як обвинуваченого, а 10 липня 2008 року - постанову про оголошення розшуку позивача. 7 серпня 2008 року начальником слідчого відділу ВП ЦРУ позивачу було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 424 КК України та обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд. В ході досудового слідства свою вину в інкримінуємому злочині позивач не визнавав повністю, неодноразово письмово звертався до слідчого та керівництва ВП ЦРУ щодо упередженого слідства та необхідності проведення окремих слідчих дій, які жодного разу задоволені не були. Постановою слідчого військової прокуратури ЦРУ від 11 липня 2008 року на автомобіль позивача був накладений арешт як на майно обвинуваченого. 08 травня 2009 року вироком військового місцевого суду Київського гарнізону позивача виправдано за відсутністю в діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 424 КК України. 24 липня 2009 року ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону України вирок від 8 травня 2009 року залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення. 14 жовтня 2009 року ухвалою колегії суддів Військової судової колегії Верховного Суду України були скасовані вищезазначені вирок та ухвала військових судів першої та апеляційної інстанцій, а справа направлена на новий судовий розгляд. В період з 28 січня по 6 вересня 2010 року кримінальна справа військової прокуратури ЦРУ стосовно позивача розглядалась у військовому місцевому суді Київського гарнізону, але у іншому складі. Після ліквідації в 2010 році інституту військових судів, вищезгадана кримінальна справа направлена для розгляду до Новозаводського районного суду міста Чернігова та 6 квітня 2011 року вироком зазначеного районного суду м. Чернігова позивача по звинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 424 КК України, виправдано за відсутністю в діях складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України. 19 липня 2011 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 6 квітня 2011 року залишений без змін, а апеляція військової прокуратури ЦРУ - без задоволення. 23 лютого 2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова та ухвала апеляційного суду Чернігівської області щодо позивача залишені без змін, а касаційна скарга прокурора - без задоволення. Відповідними наказами начальника УСБУ в Чернігівській області позивача було усунено від виконання службових обов'язків з моменту порушення військовою прокуратурою ЦРУ кримінальної справи і до отримання відповідних судових ухвал та в цей час до його грошового забезпечення не нараховувались відповідні надбавки, індексації, а також не збільшувались і не виплачувались премії. З моменту порушення військовою прокуратурою ЦРУ кримінальної справи стосовно позивача, фактичного відсторонення від займаної посади в органах СБУ, затримання та етапування в місто Київ з Луганської області, накладення арешту на майно, а також подальшого проведення досудового розслідування у справі, на нього всіляко здійснювався психологічний вплив з боку посадових осіб органів досудового розслідування військової прокуратури ЦРУ, внаслідок чого різко ускладнились стосунки у сім'ї, погіршились відносини в родині, з близькими, родичами, друзями, товаришами, колегами по роботі тощо. В результаті цього, з деякими з них повністю припинилось будь-яке спілкування, а 3 листопада 2008 року розпалась сім'я позивача. Із-за нервування, болісного переживання та близького прийняття до серця всіх фактів протиправних дій стосовно позивача зі сторони слідчих та керівництва військової прокуратури ЦРУ, за наявності доказів, що виправдовували позивача та фактичних, об'єктивних обставин справи, в нього дуже погіршився стан здоров'я, з'явилося безсоння та різноманітні хвороби, у зв'язку з чим позивач змушений був звертатись за медичною допомогою до лікарів, в тому числі й до невропатологів, проходити стаціонарне лікування в медичних закладах міста Чернігова, на що витрачались значні грошові кошти. Оскільки постановою слідчого військової прокуратури ЦРУ від 11 липня 2008 року на автомобіль позивача був накладений арешт як на майно обвинуваченого, то протягом 2008-2012 років він не мав реальної можливості вільно користуватись та розпоряджатись вказаним транспортним засобом, внаслідок заборони відчуження автомобіля у зазначений період часу його фактична ринкова вартість знизилась, а також погіршився технічний стан. Зазначене в сукупності свідчить про порушення конституційних прав та свобод позивача, незаконними діями органів досудового розслідування військової прокуратури ЦРУ йому завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу, порушились та змінились у негативний бік його життєвий устрій та життєві зв'язки, погіршились відносини з оточуючими, він був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. 18 березня 2008 року військовою прокуратурою Центрального регіону України відносно позивача [PERSON] порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 424 КК України (а.с. 5). 07 липня 2008 року [PERSON] притягнуто як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 424 КК України. 11 липня 2008 року [PERSON] було оголошено у розшук (а.с. 6) та в той же день постановою військового місцевого суду Київського гарнізону надано дозвіл органам досудового слідства на затримання [PERSON] і доставку до суду під вартою для вирішення питання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (а.с.7). 06 серпня [PERSON] було затримано Державною прикордонною службою України (а.с.8,9), 07 серпня 2008 року стосовно [PERSON] старшим слідчим військової прокуратури Центрального регіону України обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з постійного місця проживання (а.с. 13). Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2011 року, який залишений без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2011 року, позивача [PERSON] виправдано за відсутністю в його діях складу злочину на підставі п. 2 ч.1 ст.6 КПК України. Згідно ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього Закону та п.7 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено відшкодування шкоди у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які втрачено внаслідок незаконних дій; майна (в тому числі грошів, грошових вкладів і відсотків по них, цінних паперів та відсотків по них, частки у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибутку, який він не отримав відповідно до цієї частки, інших цінностей), конфіскованого або зверненого в доход держави судом, вилученого органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майна, на яке накладено арешт; штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, судових витрат та у вигляді моральної шкоди, у зв'язку з чим позов в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди, що полягає у витратах на лікування не ґрунтується на законі, а в частині стягнення втраченого заробітку позов не доведений належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3,5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч.ч.5,6 ст.4 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п.17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч.3 ст.13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч.1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Враховуючи те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, при визначенні розміру такого відшкодування суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача, а саме з березня 2008 року по липень 2011 року, що складає 41 місяць, з розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді складає 1218 гривень (1118 грн. х 41 місяць = 49938 гривень), та враховує позбавлення позивача протягом зазначеного часу можливостей у повному обсязі реалізувати свої звички і бажання, оскільки відносно нього був обраний запобіжний захід, який обмежував його пересування, право виїзду за межі міста, країни, приймаючи до уваги психологічні хвилювання позивача протягом тривалого часу внаслідок порушення кримінальної справи відносно нього, порушення його нормальних життєвих зв'язків, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення, у зв'язку з чим доходить висновку, що 50 000 грн. є достатньою та розумною сумою, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок коштів державного бюджету України.

Outcome: partial