Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22 травня 2013 року в м.Дніпропетровську водій [PERSON], керуючи автомобілем MAN TGL 8.180, реєстраційний номер [NUMBER] під час руху по вул.Тітова в районі е/о №471 скоїв зіткнення з автомобілем [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача, внаслідок чого належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдана майнова шкода. Постановою Бабушкінського районного суду мДніпропетровська від 19.06.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке виразилося у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Внаслідок ДТП спричинена майнова шкода, яка відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 155/13 по визначенню майнового збитку від 07.06.2013 року, виконаного судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON] складає 26 796,48 грн. Відповідно до вищевказаного авто товарознавчого дослідження майновий збиток складається з: вартості ремонтних робіт 4488 грн., вартості матеріалів 3676,24 грн., вартості змінених деталей 17\~ 086,36 грн., втрата товарної вартості 1545,88 грн. Власник автомобіля MAN TGL 8.180, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] застрахував відповідальність у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Україна", згідно з полісом №0066372 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії полісу з 16.03.2013 року по 15.03.2014 року. В установленому законом порядку він подав до ПрАТ "Страхова компанія "Україна" заяву та всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування та в листопаді 2013 року отримав 15 060,29 грн. Відповідно до статті 29 Закона України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 вищеназваного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до пункту 36.6. статті 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Розмір франшизи за укладеним полісом становить 500 грн. Крім того, відповідно до пункту 32.7 статті 32 зазначеного Закону страхова компанія не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Згідно з пунктом 7.38 Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092 коефіцієнт фізичного зносу рівний нулю для нових складових (деталей) і для складових (деталей) колісного транспортного засобу (КТЗ), термін експлуатації яких не перевищує: - 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД - 7 років для інших легкових КТЗ. [PERSON], державний реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску тобто, на момент скоєння ДТП їй було 5 років. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №2013-05-22/012 від 20.06.2013 року при розрахунку шкоди майно, не зрозуміло з якої причини, було встановлено коефіцієнт транспортного засобу у розмірі 0,39. Таким чином було нараховано вартість замінених деталей за вирахуванням зносу, тобто ПрАТ Страхова компанія Україна сплатила йому не всю вартість замінених деталей -17 086,36 грн., а нарахувала знос і сплатила 10 508,11 грн. Отже, відповідно до вищезазначеного, відповідач2 повинен відшкодувати йому недоплачену різницю у вартості деталей, а саме: 6578,25 грн. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Вважає, що відповідач [PERSON] повинен сплатити йому суму франшизи 500 грн., суму зниження (ПДВ з запчастин та матеріалів) - 3 112,06 грн., втрату товарної вартості - 1 545,88 грн., вартість проведення авто товарознавчого дослідження у сумі 650 грн., а також втрати на відправку телеграм у розмірі 70,20 грн., а всього 5878,14 грн. Внаслідок ДТП позивач був змушений докладати додаткові зусилля для організації життя, страхову виплату отримав у листопаді 2013 року, не міг користуватися авто шість місяців, для ремонту авто був вимушений брати гроші в борг, який і досі не повернув, крім того, вимушений був звернутись до юриста, оплачувати послуги пов'язанні з наданням юридичної допомоги, що у сукупності завдало йому моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн., яку повинен відшкодувати [PERSON], оскільки він керував автотранспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху і саме з його вини йому були спричинені моральні страждання. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля [PERSON], д/н [NUMBER], 2008 року випуску, свідоцтво серії САТ 874735. 19.06.2013 року постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №200/7483/13п [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУаП України, а саме: дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.05.2013 року о 15 год. у м.Дніпропетровську по вул.Тітова в районі е/о 471, за участі автомобіля [PERSON], АН 8522 НТ, під керуванням водія [PERSON] Постанова набрала законної сили 02.07.2013 року. Згідно з приписам п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Висновком експертного дослідження авто товарознавця №155/13 від 07.06.2013 року встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля [PERSON], д/н АН 8522 НТ26, внаслідок ДТП, становить 26\~ 796,48 грн. Окрім цього, вказаним експертним дослідженням встановлено, що втрата товарної вартості складає 1545,88 грн. Згідно квитанції №056755 від 07.06.2013 року вартість експертного автотоварнознавчого дослідження склала 650 грн. 05.06.2013 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було надіслано повідомлення про проведення авто товарознавчого дослідження автомобіля [PERSON], д/н [NUMBER], вартість якого разом з довідкою про доставку склала 70,20 грн. Згідно розрахунку відповідача СК Україна, розмір франшизи за страховим полісом АЕ 0066372 від 15.03.2013 року, укладеним з [PERSON], складає 500 грн., розмір страхової виплати 15\~ 050,29 грн. При обчислені суми страхового відшкодування відповідачем СК Україна було застосовано коефіцієнт зносу транспортного засобу 0,39, належну до виплати суму знижено на суму ПДВ з запчастин та матеріалів. Згідно ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Розвязуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача СК Україна на користь позивача 6578,25 грн., що на думку позивача є різницею між фактично сплаченою йому сумою 10\~ 508,11 грн. та вартістю замінених деталей 17\~ 086,36 грн., суд виходить з того, що висновком експерта авто товарознавця №154/13, який було застосовано при розрахунку суми страхового відшкодування страхувальником, встановлено, що пошкоджений транспортний засіб має коефіцієнтом фізичного зносу 0, оскільки транспортний засіб експлуатувався менше 7 років. Статтею 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно з ст.29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, страховою компанією безпідставно застосовано при розрахунку суми страхового відшкодування коефіцієнт зносу транспортного засобу 0,39, що в подальшому призвело до зменшення належної до виплати суми на 6578,25 грн., у звязку з чим, вимоги позивача в цій частині належать до задоволення. Пунктом 4 Постанови Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки №4 від 01.03.2013 року передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Окрім цього, підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON], як винної у спричиненні шкоди особи, вартості франшизи в розмірі 500 грн., вартості послуг на відправку повідомлення про проведення експертизи в сумі 70,20 грн., вартість авто товарознавчого дослідження в сумі 650 грн., що доведено позивачем в належний спосіб. Згідно з п. 32.7 ст.32 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено випадки, коли шкода страховиком не відшкодовується, зокрема, страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Згідно з абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відповідно до пункту 17 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об'єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або не включення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов'язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або не включення до неї суми податку на додану вартість. Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна. Разом з цим, на підставі ст..1194 ЦК України, належить до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір втрати товарної вартості автомобіля 1545,88 грн., проте не підлягають до задоволення вимоги про стягнення суми 3112,06 грн., що є зниженням суми страхового відшкодування на ПДВ, оскільки позивачем не представлено суду доказів понесення витрат на ПДВ. З приводу вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що моральна шкода з урахуванням характеру поведінки відповідача та фізичних, душевних і психічних страждань позивача підлягає задоволенню, та відшкодуванню у розмірі 2000 грн., шляхом стягнення з винної особи, заподіювача шкоди відповідача [PERSON] Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача1 на користь позивача, понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial