Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Відділ по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав в якій зазначила, що 22 грудня 1999 року зареєструвала шлюб [PERSON]. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. 30 серпня 2005 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано.. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] не бачиться з сином, не бере участі у його вихованні. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає. Не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. [PERSON] не отримує від батька жодного подарунку а ні на день народження, а ні на інші свята. На підставі вищевикладеного, позивачка була вимушена звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON], [INFO], для можливості сумлінно і повно захищати права і інтереси неповнолітньої дитини, так як відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, просила його задовольнити повністю з наведених вище підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та підтвердив обставини, викладені позивачкою в позовній заяві. Представник відділ по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не з'явився, заперечень по суті позову не надав. Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року і ратифікованої 27.02.1991 року закріплено, що "У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, чи адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - сторони зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, чи опікунів інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих й адміністративних заходів". У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У ст. 150 СК України зазначені обов'язки батьків по вихованню і розвитку дитини "Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину". Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року і ратифікованої 27.02.1991 року "Держави-сторони визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батько(и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини". Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджена за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що 22 грудня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Ленінським відділом РАГС м. Запоріжжя . 30 серпня 2005 року, згідно свідоцтву про розірвання шлюбу, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 425, шлюб сторін розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтву про народження, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. З 2005 року сторони припинили проживати однією сім`єю, ведення спільного господарство. Дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання. Доводи позивачки у тій частині, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, вихованню своєї дитини відповідачем не заперечувались, в судовому засіданні останній підтвердив зазначені позивачем обставини, а також підтверджуються довідкою Миколаївської загальноосвітньої шкоди №20, з якої вбачається, що у загальних та виховних закладах приймає участь тільки мати дитини. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ухиляється від батьківських обов'язків по вихованню та розвитку дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не спілкується з ним, не цікавиться його внутрішнім світом, не розвиває культурні та духовні цінності сина. Відповідач повністю ухиляється від виховання дитини. Таке ігнорування інтересів дитини, на думку суду, є вагомою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. Враховуючи та аналізуючи у сукупності надані докази в обґрунтування позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: approved