Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

16 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального лікувального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вказуючи, що з 1977 року працювала дільничим педіатром Бобринецької ЦРЛ, а з 01.08.2013 року - у комунальному лікувальному закладі "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району". 17 листопада 2014 року була звільнена за наказом головного лікаря КЛЗ ЦПМСД Кубенко Н.В. з посади дільничого педіатра, згідно з записом у трудовій книжці за п.1 ст. 40 КзпП України (взв'язку із змінами в організації виробництва і праці). Позивач вважає дане звільнення неправомірним та упередженим враховуючи наступне: · жодних змін в організації праці не було; · наказ про попредження про звільнення вона підписала під тиском; · в день звільнення не отримала трудової книжки та розрахунку по заробітній платі; · з 06.10. по 10.11.2014 року перебувала у відпустці (але її заява про відпустку зникла з діловодства), внаслідок чого 30.10.2014 року (під час перебування у відпустці) отримала догану; · курси на сімейного лікаря ніхто не пропонував, від проходження курсів не відмовлялась. Вважає вище зазначені підстави достатніми для поновлення її на роботі, на посаді дільничного лікаря-педіатра КЛЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району", з відповідним стягненням з відповідача на користь позивачки середнього заробітка за час вимушеного прогулу, з 17 листопада 2014 року до дня поновлення на роботі. Представник відповідача КЛЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району" - Колодіст В.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що в КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме перепрофілювання двох посад дільничних педіатрів на відповідні ставки сімейних лікарів. На даний час в діючому штатному розписі закладу вакантних (вільних) посад лікарів-педіатрів дільничних немає. [PERSON] була звільнена відповідно до закону та в межах повноважень, що підтверджується доказами, які представник відповідача надав до справи. В зв'язку з чим просить суд в позові [PERSON] до Комунального лікувального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради від 15.09.2014 року № 66а про внесення змін до штатного розпису - у зв'язку з наказом головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» від 15.09.2014 року № 66 та попередження лікарів педіатрів дільничих про наступне вивільнення з 15 листопада 2014 року, наказано внести з 15 листопада 2014 року до штатного розпису КЛЗ «ЦПМСД Бобринецького району» по структурному підрозділу Бобринецька амбулаторія сімейної медицини загальної практики №1 м.Бобринця такі зміни: - Вивести зі штатного розпису 1,5 посади «лікар педіатр - дільничний», та внести до штатного розпису 1,5 посади «лікар загальної практики-сімейний лікар». Відповідно до наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради Кубенко Н. від 15.09.2014 року № 66 про затвердження штатного розпису - на виконання частини другої статті 35-1 основ законодавства України про охорону здоров'я, наказу МОЗ №585 від 21.08.2014 року, з метою забезпечення подальшого формування мережі КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» наказано: Затвердити штатний розпис відповідно до примірних штатних нормативів по КЛЗ «центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району», шляхом перепрофілювання двох посад дільничних педіатрів на відповідні ставки сімейних лікарів. Попередити лікарів-педіатрів дільничних [PERSON] та [PERSON], [PERSON] про наступне вивільнення з 15 листопада 2014 року [PERSON] ознайомлена з наказом 15.09.2014 року. Відповідно до наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» Бобринецької районної ради Кубенко Н. від 17.11.2014 року № 42-п про звільнення [PERSON], відповідно до наказу головного лікаря КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» від 15 вересня 2014 року № 66 «Про затвердження штатного розпису» щодо перепрофілювання двох посад дільничних педіатрів на відповідні ставки лікарів загальної практики - сімейних лікарів з 15 листопада 2014 року. Про наступне вивільнення з 15 листопада 2014 року попереджено лікаря-педіатра дільничного [PERSON], яка відмовилась від проходження курсів спеціалізації за спеціальністю «загальна практика - сімейна медицина». Лікарю [PERSON], запропоновано працевлаштування на посаді лікаря-педіатра Бобринецької центральної лікарні, наказано звільнити [PERSON], лікаря-педіатра дільничного 17 листопада 2014 року п.1 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] ознайомлена з наказом 17 листопада 2014 року о 08 год. 50 хв. Відповідно до акту від 12.11.2014 року комісія в складі: юрисконсульта - Колодіста В.В., в.о.головної медичної сестри - [PERSON], відділу кадрів - [PERSON], склали даний акт про наступне: 12 листопада 2014 року головний лікар КЛЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району» Кубенко Н.В. запропонувала дільничному педіатру [PERSON] про необхідність проходження курсів «Загальна практика - сімейна медицина» та надання згоди на переведення в Бобринецьку ЦРЛ. Дільничний педіатр [PERSON] від проходження курсів та надання згоди на переведення відмовилась. Відповідно до наказу головного лікаря Бобринецької центральної районної лікарні [PERSON] від 26 листопада 2014 року № 352-к про переведення [PERSON], наказано перевести [PERSON], лікаря-педіатра, зовнішнього сумісника, (0.25 посади лікаря-педіатра інфекційного боксового відділення, та 0,25 посади лікаря-педіатра педіатричного відділення) на основне місце роботи (1,0 посади) : 0,5 посади лікаря - педіатра поліклінічного відділення, 0,25 посади лікаря-педіатра інфекційного боксового відділення, та 0,25 посади лікаря-педіатра педіатричного відділення з 26 листопада 2014 року згідно поданої заяви. Підстава: заява [PERSON] [PERSON], головному бухгалтеру, здійснити оплату згідно чинного законодавства. Як вбачається із штатного розпису від 30 липня 2013 року №262-р, на 2013 рік, штатна чисельність КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району", що стосується посад: · Лікар загальної практики-сімейний лікар становить - 9,25 (кількість штатних одиниць); · Лікар-терапевт дільничний - 0,5; · Лікар-педіатр дільничний - 2,75. · Як вбачається із штатного розпису від 15.09.2014 року, на 2014 рік, штатна чисельність КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького районної ради", що стосується посад: · Лікар загальної практики-сімейний лікар становить - 10,75 (кількість штатних одиниць); · Лікар-терапевт дільничний - 0,5; · Лікар-педіатр дільничний - 1,25. · Згідно довідки, виданої КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" Бобринецької районної ради Кіровоградської області, від 11.02.2015 року, 13 листопада 2014 року затверджено штатний розпис КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" Бобринецької районної ради" на 2014 рік, згідно якого в штаті Бобринецької міської амбулаторії знаходиться : · лікар загальної практики - сімейний лікар - 1,25 посад; · лікар загальної практики - сімейний лікар - 3,75 посад; · лікар загальної практики- сімейний лікар - 1,5 посад; · лікар загальної практики - сімейний лікар - 3,25 посад. Всього 9,75 посад. · Лікар педіатр дільничний - 0,25; · Лікар-педіатр дільничний - 1,0. До 17 листопада 2014 року в штаті Бобринецької міської лікарської амбулаторії знаходилось всього 2,75 ставок посад лікарів-педіатрів дільничних, з них · Лікар педіатр дільничний [PERSON] займала - 1,0 ставок; · Лікар педіатр дільничний [PERSON] займав - 1,0 ставок; · Лікар педіатр дільничний [PERSON] займала - 0,75 ставок; · Як встановлено в судовому засіданні, після 17 листопада 2014 року по теперішній час на 1,0 посади лікаря педіатра дільничного працює [PERSON], на 0,25 ставки посади лікаря -педіатра дільничного працює [PERSON] Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього поданим Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадяна гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту ст. 49-2 КЗпП України, (в ред. від 27.03.2014 р.) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Позивачка [PERSON] ознайомлена з наказом про звільнення від 17.11.2014 року, цього ж числа о 08 год. 50 хв., про те, що даний наказ вона підписала під тиском не знайшло своє підтвердження в ході слухання справи, та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Посилання позивачки про те, що в день звільнення вона не отримала трудової книжки та розрахунку по заробітній платі знайшов своє підтвердження частково, так як в ході слухання справи, позивачка пояснила, що розрахунок і трудову книжку вона отримала лише 24.11.2014 року. Відповідач даний факт не заперечив, що підтверджується довідкою №46/01-16 від 05.02.2015 року, виданої КЛЗ "Центр первинної .медико-санітарної допомоги Бобринецького району", в тім, що лікарю педіатру [PERSON] виплачену заробітну плату з урахуванням компенсації за невикористану відпустку при звільненні в повному обсязі станом на 24.11.2014 року. Посилання позивачки про те, що вона з 06.10. по 10.11.2014 року перебувала у відпустці (але її заява про відпустку зникла з діловодства), внаслідок чого 30.10.2014 року (під час перебування у відпустці) отримала догану, не є предметом позову, а тому дослідженню в судовому засіданні не підлягає, оскільки питання про скасування наказу про винесення догани в позовних вимогах не ставиться. З матеріалів справи вбачається, що штатний розпис КЛЗ "ЦПМСД Бобринецького району" Бобринецької районної ради Кіровоградської області, затверджений головою Бобринецької РДА 13 листопада 2014 року. В той же час як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] була попереджена про наступне вивільнення з 15 листопада 2014 року, згідно затвердженого 15 вересня 2014 року нового штатного розпису. Тобто, [PERSON] була передчасно повідомлена про майбутнє вивільнення, оскільки з довідки від 11.02.2015 року вбачається, що даний штатний розпис був затверджений головою Бобринецької РДА саме 13 листопада 2014 року, а не 15.09.2014 року, і в разі вивільнення посад, тільки з 13.11.2014 року особи мали б повідомиться про наступне вивільнення. Крім того, після змін в штатному розписі, які передували звільненню позивачки вбачається, що відбулася зміна в посаді лікаря педіатра дільничного, а саме з 2,75 штатних одиниць до 1,25 штатних одиниць. І як вбачається з пояснень сторін по одній штатній одиниці займали лікарі педіатри [PERSON], [PERSON], які були вивільненні, та 0,75 лікар педіатр [PERSON], яка залишилась на посаді. Тобто вільною залишилась 0,25 штатної одиниці лікаря педіатра, але з матеріалів справи не вбачається доказів того, що позивачу було запропоновано залишитися на даній ставці. В той же час, як вбачається із штатного розпису збільшилась кількість штаної одиниці представник відповідача надав акт з якого слідує, що лікара загальної практики-сімейний лікар, а саме з 9,25 до 10,75, тобто штатна чисельність працівників внаслідок зміненого штатного розпису не змінилась. Представник відповідача не зміг пояснити чому позивачу [PERSON] не було запропоновано залишитися на посаді лікаря педіатра зі ставкою, яка залишилась, пояснивши, що на дану посаду була призначена інша особа - [PERSON] Також, представник відповідача як на підтвердження правомірності звільнення [PERSON] посилався на акт від 12.11.2014 року з якого вбачається що [PERSON] було запропоновано проходження курсів "Загальна-практика - сімейна медицина", але остання відмовилась від проходження курсів та надання згоди на них. В той же час обидві сторони в судовому засіланні (як позивач так і представник відповідача Колодіст В.В., який засвідчував даний акт) не заперечили факт того, що дана пропозиція головним лікарем Кубенко Н.В. була озвучена по телефону, але в акті дані відомості не відображені, що ставить під сумнів факт достовірності даного повідомлення головним лікарем позивачка [PERSON] взагалі, і відомості про те, що [PERSON] була ознайомлена з даним актом, чи відмовилась від його підпису, але суд враховуючи, що розгляд справ здійснюється в межах позовних вимог, а позивачем не заявлено вимогу про скасування акту від 12.11.2014 року, вирішувати в судовому засіданні факт достовірності вказаного акту не може, в той же час брати до уваги даний акт як належний та допустимий доказ по справі, суд не може. Відтак, відповідачем не було додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, змін в організації праці дійсно мали місце, але не з часу визначеного відповідачем, крім того відсутні відомості про відмовиву позивача [PERSON] від переведення на іншу роботу, а також доказів того, що роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на цій же установі. Відповідач не з'ясовував чи користувався позивач переважним правом на залишення на роботі. Крім того попередження [PERSON] за 2 місяці про наступне вивільнення було передчасним, оскільки зміни в штатний розпис були затверджені майже чере два місяці, що передували попередженню, отже відповідач допустив порушення законодавства про працю неправомірно звільнивши [PERSON] із займаної посади, тим самим порушивши ст. 49-2 КЗпП України, (в ред. від 27.03.2014 р.), а тому позовні вимоги підлягають бути задоволеними, з відповідним поновленням [PERSON] на займаній посаді дільничного лікаря-педіатра комунального лікувального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги Бобринецького району". Таким чином, суд встановив, що саме при звільненні [PERSON] з посади лікаря педіатра дільничного за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, з КЛЗ зі ставки 1:0, де залишилась ставка 0,5, - [PERSON], не було запропоновано залишитись на меншій ставці, а також не було надано переважне право КЛЗ на зайняття нею залишеної ставки, а було [PERSON] збільшено з 0,75 ставки на 0,25 ставки (загалом 1:0 ставки), а на 0,25 ставки призначено іншу особу. Що і є порушенням ст.49-2 КзпП України, а тому [PERSON] і підлягає поновленню на посаді з якої була незаконно звільнена. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, дослідивши дані трудової книжки [PERSON], на думку суду, до відшкодування підлягає весь період вимушеного прогулу з 17.11.2014 по 16.02.2015 року (включно). З урахуванням норм щодо визначення середнього заробітку працівника (ст.27 Закону України "Про оплату праці" та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100), середньоденна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми виплати за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у місяці звільнення працівника з роботи (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку, передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Суд, оцінює надані позивачем та відповідачем докази, і приходить до висновку, що для проведення розрахунку відшкодування за час вимушеного прогулу, за необхідне здійснювати обчислення за два календарні місяці роботи, що передували події. При визначені заробітку [PERSON], суд бере до уваги довідку №33/01-16 від 30.01.2015 року, про розмір середньої заробітної плати за вересень, жовтень 2014 року, і вважає, що середньоденний заробіток [PERSON] перед звільненням становив 146 грн.73 коп. З огляду на встановлене, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.11.2014 року по 16.02.2015 рік, тобто кількість робочих днів, становить 65, з визначенням середньоденного заробітку - 146,73 грн., що складає 9537 грн. 45 коп. (146,73 х 65). Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача в дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог - ст. 88 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.6, п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, і ставка судового збору за подання позовної заяви до суду майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд, враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства, присуджує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved