Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

в грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працюючи в період часу з 22.01.1996р. по 20.01.1998р. - на посаді підземного машиніста електровозу ш. Гігант Об`єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», виконував роботи з електровозної доставки гірничої маси, завантажених з вібролюків або з віброплощадок до вагонів рухомого складу на перекидачі вагонів, при цьому підпадав під шкідливу дію виробничих факторів: запиленість повітря робочої зони - 3,8 мг/м3 при гранично допустимій концентрації - 2,0 мг/м3; еквівалентний рівень звуку - 97 дБА при гранично допустимому рівні - 80 дБА; несприятливі мікрокліматичні умови (вологість повітря - 97%, температура 10-16°С, швидкість руху повітряного струменя від 0,3 до 2,5 м/с); 90% часу вимушене робоче положення (сидячи в кабіні). Важкість праці III класу II ст. Шкідливості. Відповідно до даних з акту від 09.06.1998 р., Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини Позивачу було встановлено наступний діагноз: Пиловий бронхіт І ст.. Емфізема легень І ст. ЛНІ ст.. Причиною виникнення професійного захворювання є тривалий період роботи в підземних умовах, пов`язаний з підвищеною запиленістю робочої зони та несприятливими мікрокліматичними умовам; висока питома вага вимушеного робочого положення. 21.09.1998 року, позивач вперше пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по пиловому бронхіту, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії. 29.09.1999 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по пиловому бронхіту, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії. 14.11.2000 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь прати професійної працездатності - 20% по пиловому бронхіту, визначено необхідність у терапевтичному спостереженні та оздоровленні в профілакторії. 05.11.2002 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по пиловому бронхіту, визначено необхідність у терапевтичному спостереженні та оздоровленні в профілакторії. Окрім цього, Позивач, працюючи на підприємстві Відповідача, на посаді охоронця ш. "Родіна", 20.10.2015 року, близько 12 години 15 хвилин, перебуваючи на території ремонтно-екскаваторної дільниці (РЕУ-2) посту №22 дільниці №60 ш. "Родіна", виконував свої трудові обов`язки. При здійсненні обходу території, виявив, що шифер, розташований на покрівлі пристроєної будівлі зварювального посту, знаходиться у небезпечному положенні, над місцем, де стояла будка для собак. З метою виправлення даної ситуації, Позивач взяв приставну алюмінієву драбину та встановив її над місцем, де необхідно було поправити шифер. Піднявшись на необхідну висоту, Позивач приступив до поправки шиферу, проте, в цей час сталося зсунення драбини по стіні та її падіння на підлогу разом з Позивачем, внаслідок чого останній отримав тяжкі травми у вигляді: "Закритий перелом зовнішнього мищелку лівої великої берцової кістки із задовільним стоянням відламків. Гемартроз. Садна м`яких тканин лівої гомілки. Порушення функції ходи IIст.". За результатами проведеного компетентною комісією розслідування нещасного випадку встановлено, що нещасний випадок стався 20 жовтня 2015 року о 12 год. 15 хв. на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та визнано даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач, 13.04.2016 року, пройшов огляд МСЕК, йому було визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 35%, з яких 10% первинно - внаслідок трудового каліцтва, 25% - по пиловому бронхіту - з 05.04.2016 року - безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що в результаті втрати здоров`я стан якого погіршується щороку він зазнає фізичних та моральних страждань. Через професійне захворювання та отримання травми позивач систематично відчуває приступоподібний кашель, з виділенням невеликої кількості харкотиння, переважно в нічний час, що порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості, болю та хрипу у грудній клітці, до головного болю, до постійного відчуття втоми, загальної слабкості, зниження уваги Позивача в денний час, що має наслідком перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Після отримання травми змінилися умови життя Позивача, які стали характеризуватись суттєвим зниженням його активності, що вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, що, як наслідок, відображається на погіршенні матеріального становища, втратою соціальних зв`язків, необхідність лікування та проходження медичних оглядів та стаціонарних лікувань, призводить до нераціонального витрачання часу Позивачем. Наразі помічає утруднену ходу, постійно відчуває біль в травмованій області лівої ноги, обмеження рухомості в ній, що має наслідком порушення функцій опори. Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Наявність пилового бронхіту суттєво підвищує імовірність зараження Позивача серйозними вірусними захворюваннями та їх перенесення в складних формах, розуміння даного факту викликає у Позивача відчуття тривоги, переживання за своє майбутнє. Вказане постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, наразі він обмежений у виконанні деяких робіт по господарству та не зможе вже як раніше приділяти час своїй родині. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійного захворювання та трудового каліцтва, викликає у Позивача негативні емоції, породжує відчуття соціальної незахищеності. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк для подачі відповіді на відзив, не скористався своїм правом та не направив на адресу суду відповідь на відзив. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] з 22.01.1996р. по 20.01.1998р. працював на підприємстві відповідача на посаді підземного машиніста електровозу ш. Гігант Об`єднання «Кривбасруда», та 20.01.1998р. був звільнений за п.1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з ліквідацією структурної одиниці ш."Гігант". З 23.01.2014р. по 25.09.2019р. працював охоронником ш. "Родіна", та 25.09.2019 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] .. Відповідно до Акту від 09.06.1998 року та Повідомлення про хронічне професійне захворювання, 26.05.1998 року Криворізьким НДІ гігієни праці та професійних захворювань встановлено, що професійне захворювання виникло у Позивача, внаслідок праці на ш. "Гігант" за професією машиніста електровоза з 1996р. по 1998р., раніше ш. "Саксагань", машиніст електровоза з 1976р. по 1996р. - шкідливий стаж роботи 22 роки та встановлено діагноз: Пиловий бронхіт І ст.. Емфізема легень І ст. ЛНІ ст.. Відповідно до даних з акту від 09.06.1998 року, причиною виникнення професійного захворювання у Позивача є тривалий період роботи в підземних умовах, пов`язаний з підвищеною запиленістю робочої зони та несприятливими мікрокліматичними умовам; висока питома вага вимушеного робочого положення. Згідно вказаного Акту причиною виникнення професійного захворювання стало те, що позивач виконував роботи з електровозної доставки гірничої маси, завантажених з вібролюків або з віброплощадок до вагонів рухомого складу на перекидачі вагонів, при цьому підпадав під шкідливу дію виробничих факторів: запиленість повітря робочої зони - 3,8 мг/м3 при гранично допустимій концентрації - 2,0 мг/м3; еквівалентний рівень звуку - 97 дБА при гранично допустимому рівні - 80 дБА; несприятливі мікрокліматичні умови (вологість повітря - 97%, температура 10-16°С, швидкість руху повітряного струменя від 0,3 до 2,5 м/с); 90% часу вимушене робоче положення (сидячи в кабіні). Важкість праці III класу II ст.. 21.09.1998 року, позивач вперше пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по пиловому бронхіту, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії. 29.09.1999 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по пиловому бронхіту, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії. 14.11.2000 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь прати професійної працездатності - 20% по пиловому бронхіту, визначено необхідність у терапевтичному спостереженні та оздоровленні в профілакторії. 05.11.2002 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по пиловому бронхіту, визначено необхідність у терапевтичному спостереженні та оздоровленні в профілакторії. Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин (21.09.1998року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 21 вересня 1998 року, коли [PERSON] вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 20%, в подальшому - в розмірі 25% безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на це покращення в стані здоров`я відсутнє, він постійно відчуває фізичний біль, загальну слабкість, швидко втомлюється. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання та втрати ним професійної працездатності, що об`єктивно призводить до моральних страждань та зменшення благ, які позивач мав до моменту втрати працездатності. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. До такого висновку суд приходить з урахування доведеного факту роботи позивача в шкідливих умовах на шахті «Гігант», на якій саме відповідача зобов`язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, однак не виконав даного обов`язку. Суд також відхиляє доводи представника відповідача, що відповідач не є правонаступником шахти «Гігант», на якій працював позивач в шкідливих умовах машиністом електровозу з 22.01.1996р. по 20.01.1998р., з огляду на наступне. У частині першій статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року, що був чинним на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5, було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц. На підставі викладеного, вбачається, що професійне захворювання виникло у позивача також в час перебування його у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», новостворені з 20 січня 1998 року, у тому числі шахта «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда». Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», а працював у структурних підрозділах ВО «Кривбасруда», які ліквідовані без правонаступника, з огляду на наступне. Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда». Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант». Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». На підставі викладеного, суд вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду. Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц.. Крім цього, Позивач, працюючи на підприємстві Відповідача, на посаді охоронця ш. "Родіна", 20.10.2015 року, близько 12 години 15 хвилин, перебуваючи на території ремонтно-екскаваторної дільниці (РЕУ-2) посту №22 дільниці №60 ш. "Родіна", виконував свої трудові обов`язки. При здійсненні обходу території, виявив, що шифер, розташований на покрівлі пристроєної будівлі зварювального посту, знаходиться у небезпечному положенні, над місцем, де стояла будка для собак. З метою виправлення даної ситуації, Позивач взяв приставну алюмінієву драбину та встановив її над місцем, де необхідно було поправити шифер. Піднявшись на необхідну висоту, Позивач приступив до поправки шиферу, проте, в цей час сталося зсунення драбини по стіні та її падіння на підлогу разом з Позивачем, внаслідок чого останній отримав тяжкі травми у вигляді: "Закритий перелом зовнішнього мищелку лівої великої берцової кістки із задовільним стоянням відламків. Гемартроз. Садна м`яких тканин лівої гомілки. Порушення функції ходи IIст.". Відповідно до акту про нещасний випадок № 34а-71 від 26 лютого 2016 року, складеного комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, в п. 9 вказано діагноз ушкодження здоров`я потерпілого: Закритий перелом зовнішнього мищелку лівої великої берцової кістки із задовільним стоянням відламків. Гемартроз. Садна м`яких тканин лівої гомілки. Порушення функції ходи IIст.. Відповідно до п. 10 акту встановлено особу, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці. Відповідно до висновку комісії з проведення розслідування нещасного випадку, що стався 20 жовтня 2015 року на Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», нещасний випадок з охоронцем дільниці № 60 ш. "Родіна" ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON] , визнано таким, що пов?язаний з виробництвом, що підтвержується актом проведення розслідування нещасного випадку від 26 лютого 2016 року. Внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач, 13.04.2016 року, пройшов огляд МСЕК, йому було визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 35%, з яких 10% первинно - внаслідок трудового каліцтва, 25% - по пиловому бронхіту - з 05.04.2016 року - безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні. Суд вважає, що в даному випадку відповідач ПАТ"Кривбасзалізрудком" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки за наслідками розслідування нещасного випадку складено акт форми Н-1, встановлено, що нещасний випадок який стався з позивачем пов`язаний з виробництвом. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч.1 ст.1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів ( ч.1 ст.1168 ЦК України). Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя . У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У відповідності до ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу внаслідок травмування після нещасного випадку. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, що позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності з яких 10% первинно - внаслідок трудового каліцтва, 25% - по пиловому бронхіту, безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання в житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 105 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1050,00 гривень.

Outcome: partial