Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 28050,66 грн., яка складається з: 1124,16 грн. заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки; 7534,45 грн. середнього заробітку за весь час затримки, тобто за період з 01 січня 2015 року по 18 липня 2015 року, включно; 19392,05 грн. заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він з 03 жовтня 2013 року працював охоронником у ТОВ "Автоснабсервіс" за переведенням з ПАТ "Трест Дніпродорбуд". 31 грудня 2014 року його було звільнено з ТОВ "Автоснабсервіс" за переведенням до ПАТ "Трест Дніпродорбуд" на посаду охоронника. Під час роботи у ТОВ "Автоснабсервіс" йому несвоєчасно сплачували заробітну плату, а при звільненні не провели повний розрахунок, в т.ч. не виплатили заборгованість по заробітній платі в розмірі 19392,05 грн. та компенсацію за 24 дні невикористаної відпустки в сумі 1124,16 грн. Сума компенсації була ним розрахована виходячи з середньоденної заробітної плати та загального розміру його заробітної плати, яка за період з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2014 року становила 17098,05 грн., наступним чином: 17098,05 грн. / 365 днів = 46,84 грн. * 24 дні = 1124,06 грн. Оскільки відповідач у листопаді-грудні 2013 року та березні 2014 року нараховував йому заробітну плату в розмірі, меншому, ніж мінімальна заробітна плата, що є порушенням ст. 3 ЗУ "Про оплату праці", він вважає можливим взяти за розрахункову величину розмір мінімальної заробітної плати, що діяла на час розрахунку - 1218 грн. У зв'язку з невиплатою йому заробітної плати, відповідач повинен відшкодувати йому середній заробіток за період з 01 січня 2015 року по 18 липня 2015 року в розмірі 7534,45 грн., який розрахований наступним чином: 1218 грн. + 1218 грн. = 2436 грн. / 43 робочі дні = 56,65 грн. * 133 дні = 7534,45 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 03 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року, позивач працював охоронником. За вказаний період позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата, через що за вказаний період виникла заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі в розмірі 19274,11 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1147 грн. + 1147 грн. + 1218 грн. + 1334,80 грн. + 1218 грн. + 1100,06 грн. + 1264,40 грн. + 1540,80 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1996,05 грн. = 19274,11 грн. Ці обставини підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] та Індивідуальними відомостями про застраховану особу, виданими Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14 травня 2015 року. Вказана заборгованість не була виплачена позивачеві при звільненні та підлягає стягненню на користь останнього з відповідача в розмірі 19274,11 грн. На підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14 травня 2015 року, суд приймає для розрахунку заробітну плату, нараховану позивачу за листопад - грудень 2014 року в розмірі 2436 грн. (1218 грн. + 1218 грн.), без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік", тривалість робочого часу у період з 01 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року, при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, становила 43 дня. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становила 56,65 грн. (2436 грн. / 43 дні = 56,65 грн.). Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік", тривалість робочого часу у період з 01 січня 2015 року по дату, зазначену позивачем в обґрунтуванні позову, тобто 18 липня 2015 року, при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, становила 138 днів. Тож середній заробіток за час затримки виплати позивачеві розрахунку при звільненні розраховується наступним чином: 138 днів * 56,65 грн. = 7817,70 грн., проте стягненню підлягає сума компенсації в межах заявлених позовних вимог в розмірі 7534,45 грн. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в розмірі 7534,45 грн. Статтями 10, 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приймаючи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів про отримання позивачем компенсації за невикористану відпустку і тривалість невикористаної позивачем відпустки, суд приймає до розрахунку невикористану відпустку тривалістю в 24 дні. На підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14 травня 2015 року, суд приймає для розрахунку заробітну плату, нараховану позивачу за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року заробітну плату в розмірі 15762,11 грн. (1334,80 грн. + 1218 грн. + 1100,06 грн. + 1264,40 грн. + 1540,80 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1218 грн. + 1996,05 грн.). Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік", при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, у 2014 роцікількість робочих днів становила 251 день. Виходячи з цього, компенсація за невикористану відпустку розрахована наступним чином: 24 * (15762,11 грн. / 251 день) та складає 1507,20 грн., проте стягненню підлягає сума компенсації в межах заявлених позовних вимог в розмірі 1124,16 грн. Відповідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середнього заробітку слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. Відповідно ч. 1 ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно ч. 1 ст. 24 ЗУ "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно абзацу 1 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно абзацу 1 пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Outcome: partial