Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна, звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 21.02.1969 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та набула прізвище [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народилася донька - [PERSON] . 29.11.1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та набула прізвище " [PERSON] ". 17.12.1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції було зареєстровано розірвання шлюбу між вищезазначеними особами. 09.10.2000 року донька позивача, тобто відповідач по справі, уклала шлюб вдруге та набула прізвище " [PERSON] ". За час спільного життя позивач та її чоловік - [PERSON] здійснили приватизацію квартири [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано на квартиру відповідно до діючого законодавства на той час. 31.03.2006 року державним нотаріусом Енергодарської нотаріальної контори було посвідчено заповіт подружжя, відповідно до якого належну подружжю на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] заповіли [PERSON] , тобто, своїй доньці - відповідачці по справі. При цьому нотаріусом роз`яснено також, що після смерті одного з подружжя частка у праві спільної сумісної власності переходить до другого з подружжя, який його пережив, а у разі смерті останнього право на спадщину має [PERSON] . [INFO] у віці 78 років помер [PERSON] . На час смерті [PERSON] фактично перебував у КУ "Михайлівській психоневрологічний інтернат" Запорізької обласної ради з 27.03.2018 року по 11.05.2018 рік та був зареєстрований за місцем знаходження цієї комунальної установи, а саме: [ADDRESS] . 11.05.2019 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріусу Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області, проте їй було відмовлено у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини, тому вона вимушена була звернутися до суду для продовження строку прийняття спадщини. 10.10.2019 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №316/1000/19 провадженні №2/316/581/19 [PERSON] було надано додатковий строк для прийняття спадщини у 3 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . 04.12.2019 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до Михайлівської державної нотаріальної контори на підставі вищезгаданого рішення Енергодарського міського суду Запорізької області про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, позивачем [PERSON] було виявлено розбіжності написання свого по батькові у документах. У свідоцтві про шлюб, виданого 21.02.1969 року, відсутні відомості по батькові позивача [PERSON] . Крім того, згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданим органом приватизації ВО "Запорізька АЕС" 01.07.1994 року, позивач записана [PERSON] . Згідно паспорту громадянина України, виданого 28.01.1997 року Енергодарським МВ УМВС України в Запорізькій області, позивач записана вже як [PERSON] . З цього приводу позивач звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та із заявою про встановлення факту родинних відносин. 09.09.2019 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №316/1158/19, провадженні №2-о/316/56/19 було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] 09.09.2019 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №316/1159/19, провадженні №2-о/316/57/19 було встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого ВО "Запорізької АЕС" 01.07.1994 року на праві спільної власності - [PERSON] .. В грудні 2020 року позивач звернулась з заявою до Михайлівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті чоловіка. 16.12.2021 року державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області Трипольською Катериною Костянтинівною була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Реалізувати своє право на спадщину позивач в теперішній час не має можливості. Чому був складений саме такий заповіт (спільний заповіт подружжя), а не від кожного з них окремий, позивач зараз пояснити не може. Вона з чоловіком взагалі вважали, що між заповітами немає ніякої різниці і лише зараз позивач зрозуміла всі наслідки заповіту подружжя. Даний заповіт був укладений нею внаслідок помилки, оскільки під час його оформлення вона вважала, що після смерті одного із подружжя частка майна залишається тому з подружжя, який його пережив, а друга половина померлого за виключенням її обов`язкової частки перейде у власність їх доньки - [PERSON] . Тобто, позивач помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, бо заповідаючи квартиру відповідачу, вона не мала намірів позбавляти себе за життя права розпорядитися належною їй часткою в спільній сумісній власності. Даний заповіт робить неможливим для пережитого подружжя розпорядитися зазначеним в заповіті майном. І тільки після смерті другого з подружжя все майно перейде доньці подружжя, тобто відповідачу [PERSON] .. Позивач вважає, що вказаний заповіт слід визнати недійсним в зв`язку з тим, що заповіт був складений під впливом її помилки стовно прав та обов`язків, які виникнуть в подальшому, що було пов`язано з її похилим віком. Просить суд визнати заповіт подружжя [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторією Андріївною 31 березня 2006 року (зареєстровано в реєстрі за №704) недійсним; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є 1/2 частка спільної часткової власності; визнати право спільної часткової власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , що набута на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданим ВП "Запорізька АЕС" 01.07.1994 року; визнати право спільної часткової власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі за участю представника - адвоката Темненко В.О., заявлені вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а.с.39). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує (а.с.39). Третя особа Енергодарська міська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Жебелюк Вікторії Андріївни у судове засідання не з`явилась, поштою надіслала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.56). Третя особа Михайлівська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення Трипольська Катерина Костянтинівна у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.54), причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 21.02.1969 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Новоївським бюро ЗАГС Бухарської області Узбецької РСР було зроблено актовий запис №55 в Книзі записів актів громадянського стану (а.с.11). [INFO] , у подружжя [PERSON] народилася донька - [PERSON] , про що Новоївським бюро ЗАГС Бухарської області Узбецької РСР було зроблено актовий запис №227 в Книзі реєстрації актів про народження (а.с.11). 29.11.1997 року донька позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції зроблено актовий запис №523 та набула прізвище " [PERSON] " (а.с.12). 17.12.1999 року цим же Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції було зареєстровано розірвання шлюбу між вищезазначеними особами, про що зроблено актовий запис №339, що доводиться Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с12). За час спільного життя [PERSON] та [PERSON] здійснили приватизацію квартири [ADDRESS] , яка знаходилась у державному житловому фонді, що доводиться свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим органом приватизації - ВП "Запорізька АЕС" 01.07.1994 року. Право власності було зареєстровано на квартиру відповідно до діючого законодавства на той час, що доводиться відміткою на зворотному аркуші даного свідоцтва (а.с.13). 09.10.2000 року донька позивача уклала шлюб вдруге, про що Відділом РАГС Енергодарської міської ради Запорізької області зроблено актовий запис №307 в Книзі реєстрації актів про одруження, та набула прізвище " [PERSON] " (а.с.11 зворот). 31.03.2006 року державним нотаріусом Енергодарської нотаріальної контори було посвідчено заповіт подружжя [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого належну подружжю на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] заповіли [PERSON] , тобто, своїй донці (зареєстровано в реєстрі за №704) (а.с.14). [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , про що виконавчим комітетом Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області було зроблено відповідний актовий запис №24. (а.с.15). На час смерті [PERSON] фактично перебував у КУ "Михайлівській психоневрологічний інтернат" Запорізької обласної ради з 27.03.2018 року по 11.05.2018 рік та був зареєстрований за місцем знаходження цієї комунальної установи, а саме: [ADDRESS] (а.с.61). 11.05.2019 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області, проте їй було відмовлено у зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини, тому вона вимушена була звернутися до суду для продовження строку прийняття спадщини. 10.10.2019 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №316/1000/19 провадженні №2/316/581/19 [PERSON] було надано додатковий строк для прийняття спадщини у 3 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.17-18). Після смерті [PERSON] , Михайлівською державною нотаріальною конторою в особі державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення Трипольської Катерини Костянтинівни, заведена спадкова справа на підставі (а.с 59-87). Крім того, позивачем [PERSON] було виявлено розбіжності написання свого по батькові у документах. 09.09.2019 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №316/1158/19, було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-22). 09.09.2019 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №316/1159/19, було встановлено факт належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого ВО "Запорізької АЕС" 01.07.1994 року на праві спільної власності - [PERSON] (а.с.19-20). В грудні 2020 року позивач звернулась з заявою до Михайлівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті чоловіка, але постановою державного нотаріуса від 16.12.2020 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій (а.с.85-86). Позивач реалізувати своє право на спадщину в теперішній час не має можливості, тому змушена була звернутись до суду з даним позовом. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. Відповідно до п. 170 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції від 03.03.2004 № 20/5, яка була чинною на момент посвідчення заповіту, заповіт подружжя може бути скасований кожним з подружжя лише за життя обох з подружжя. Згідно з п. 36 цієї ж інструкції нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. При складанні заповіту подружжя нотаріус зобов`язаний був роз`яснити заповідачам наслідки складання такого заповіту, передбачені ст. 1243 ЦК України, зокрема, те, що пережилий з подружжя буде обмежений в праві розпоряджатись належною йому часткою у спільному майні. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 229 ч. 1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Встановлені судом обставини справи вказують, що подружжю не було належним чином роз`яснено прав та обов`язків, які виникають та мають істотне значення у разі укладення заповіту подружжям. Чоловік позивача помер, тому на час коли стало відомо про правові наслідки укладення заповіту подружжя, самостійно внести зміни до заповіту вона не мала змоги, оскільки лише за життя обох з подружжя такі зміни можливі, у зв`язку з чим інакшим шляхом ніж за рішенням суду не можливо визнати заповіт подружжя недійсним. Згідно ст. 1257 ЦК України, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За наведених підстав, суд приходить до висновку, що волевиявлення позивача було не досить вільним та не відповідало її волі. Відповідно до вимог п. п. 2.1, 2.6 п 2 гл. 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який діяв на час посвідчення спірного заповіту, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства. Недотримання вимог закону, тягне за собою визнання недійсним заповіту в цілому та невиконання розпоряджень обох заповідачів. Враховуючи правовий статус заповіту подружжя, а також ту обставину, що чоловік позивача помер, та з огляду на вимоги ст. 1243 ЦК України, такий заповіт може бути визнаний недійсним у повному обсязі за позовом одного з подружжя, що залишився живим. Оскільки на момент розгляду справи, інакшим шляхом ніж за рішенням суду не можливо визнати заповіт подружжя недійсним, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що вона є людиною похилого віку, юридично необізнаною, укладаючи заповіт подружжя, їй не були відомі всі юридичні наслідки, які виникають та мають істотне значення у разі укладення заповіту подружжям, в зв`язку з чим його зміст не відповідає справжній її волі, а тому вимоги позивача про визнання заповіту недійсним підлягають задоволенню. Щодо вимог про визначення часток у праві спільної власності та визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає на наступне. Відповідно до п.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Своє право власності на квартиру позивач та її чоловік набули на законних підставах і мають відповідний правовстановчий документ щодо цього майна. Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст.370 ЦК України частки майна, що є у спільній сумісній власності, є рівними. Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З наведеного вбачається, що частки покійного чоловіка позивача та її особисто у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині. Згідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Рівні права співвласників у майнових відносинах виявляються в тому, що при законному режимі їх майна все є їхньою спільною власністю в рівних частках. Згідно до листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Виходячи з вищезазначених норм права,

Outcome: approved