Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 25.12.1983 року по 29.07.2010 р. Проживаючи однією сім'єю, її чоловік, як член СТ «Дружба», отримав у користування земельну ділянку під забудову за адресою [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці позивач з [PERSON] в 1990 році побудували будинок, на даний час будівництво завершено, що підтверджується довідкою Шаровечківської сільської ради №89 від 15.02.2011 року про забудову земельної ділянки, роздруківкою фінансового стану абонента, виданою ВАТ "Хмельницькгаз", де зазначено, що будинок за адресою [ADDRESS] газифіковано у 2007 році, квитанцією № КЗ-12934 від 26.07.2010 р. про оплату за підготовку матеріалів для приймання в експлуатацію будинку за адресою [ADDRESS]. [PERSON] у добровільному порядку зареєструвати вказаний будинок відмовляється. Оскільки добровільно провести поділ майна [PERSON] відмовляється, тому позивач змушений звернутись до суду. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS]. У подальшому [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила визнати за нею право власності на ? частину будівельних матеріалів, які були використані при будівництві будинку та споруд на земельній ділянці СТ «Дружба» в [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки не повідомив. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно положень ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. Відповідно до чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність"). Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До завершення будівництва відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України особа вважається власниками матеріалів, які були використані в процесі цього будівництва. Для визначення готовності житлового будинку потрібно провести технічну інвентаризацію об'єкту незавершеного будівництва. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25.12.1983 року по 29.07.2010 р. Під час проживання у шлюбі [PERSON], як член СТ «Дружба», отримав у користування земельну ділянку під забудову за адресою [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2011 року встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти побудували будинок на земельній ділянці по [ADDRESS], отриманій [PERSON] в садівничому кооперативі. Згідно із ст. 61 ч.1 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки будинок незакінчений будівництвом, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку та споруд на земельній ділянці СТ «Дружба» в [ADDRESS].

Outcome: approved