Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

30.08.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом Покровської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,15 га (кадастровий номер [NUMBER]), та земельну ділянку, площею 1,6 га (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані а межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO] Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] та вчасно після його смерті звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини. Спадщина складається із земельної ділянки площею 5,15 га (кадастровий номер [NUMBER]), та земельної ділянки, площею 1,6 га (кадастровий номер [NUMBER]), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Звернувшись до нотаріального органу за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з втратою оригіналу державного акту на право власності на земельні ділянки, через що він змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 20.09.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача за результатами проведення підготовчого провадження, а також просить судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 20.09.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі вищевикладеного та враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без участі учасників судового розгляду на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Вивчив матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи позивач є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.08.1980р. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 22.06.2015р., [PERSON] померла [INFO] в с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області. Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER], виданих 21.09.2006р. на підставі розпорядження Врадіївської райдержадміністрації від 24.11.2005р. № 501-р, [PERSON], яка проживала в с. Новогригорівка Вознесенського району була власником земельних ділянок площею 5,15 га та 1,6 га, які розташовані а межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Відповідно до довідок Відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 227/111-18 від 27.03.2018р. та № 467/111-18 від 25.07.2018р. [PERSON] є власником земельних ділянок площею 5,15 га (кадастровий номер №[NUMBER]) та площею 1,6 га (кадастровий номер [NUMBER]), вартість яких станом на 25.07.2018р. становить 121 515 грн. 64 коп. та 6 529 грн. 72 коп. відповідно. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29.05.2018р. у справі № 474/310/18, яке набрало законної сили 29.06.2018р., визначено позивачу додатковий строк терміном три місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO] Згідно інформаційної довідки Врадіївської державної нотаріальної контори № 926/01-16 від 11.09.2018р., після смерті [PERSON], померлої [INFO], відкрито спадкову справу № 103/2018, із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON] (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ № 378 від 31.07.2018р.). Постановою від 25.08.2018р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,15 га та земельну ділянку площею 1,6 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у зв'язку з втратою оригіналів державних актів на право власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи позивачами розміщено оголошення в газеті "Вісник Врадіївщини" № 65 від 18.08.2018р., згідно якого оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та [NUMBER], видані 21.09.2006р. на ім'я [PERSON], вважати втраченими. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у нього виникло у зв'язку із смертю матері [PERSON], позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved