Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

01 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 10 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області між нею і відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис № 223. Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем не склалися через відсутність порозуміння, різні погляди на життя, постійну агресію з боку відповідача, у зв`язку з чим з лютого 2020 року вони стали проживати окремо, відповідач виїхав з квартири позивача за своїм місцем реєстрації. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року у справі № 183/1832/20, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Позивач вказує, що з дня народження доньки вона постійно піклувалася про неї, приділяла їй весь свій вільний час, брала участь у всіх заходах, пов`язаних з постійним піклуванням про доньку, але її на очах дитини постійно принижував відповідач, який неодноразово дозволяв собі застосовувати до неї фізичну силу та ображав нецензурною. Лайкою в присутності дитини, що було причиною позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В останню сварку відповідач забрав дитину та покинув квартиру позивача. [PERSON] звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] двічі притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Коли між сторонами були припинені шлюбні відносини, дитина проживала разом з кожним із батьків по три дні, але в подальшому відповідач [PERSON] почав порушувати домовленість та у визначений час не повертав доньку, а наразі останній взагалі дозволяє бачитися з дитиною лише 3-5 хвилин в тамбурі на сходовому майданчику під`їзду за місцем свого мешкання. Крім того, відповідач [PERSON] припинив водити дитину до дошкільного навчального закладу, де б позивач могла можливість більш вільно поспілкуватися з донькою, чим обмежує її особисте спілкування з дитиною та перешкоджає [PERSON] і інших зустрічах з дитиною без його присутності. [PERSON] наголошує на тому, що вона бажає більше часу приділяти доньці, повною мірою виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню, догляду та нормальному розвитку дитини, мати можливість піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Бажає, щоб її спілкування з донькою мало тривалий характер та проходило в спокійному, зручному для неї та дитини оточенні, що буде корисним насамперед для [PERSON] . Позивач має все необхідне для комфортного перебування та тимчасового проживання доньки. Зазначає, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з дитиною може спричинити їй шкоду - не існує, а створення перешкод відповідачем позивачу вільному та нормальному спілкуванні з донькою, порушує не тільки її права як матері, а насамперед права та інтереси дитини. Позивач [PERSON] намагалася вирішити дане питання з відповідачем [PERSON] мирним шляхом та дійти певної домовленості щодо спілкування з донькою та брати участь у її вихованні, але все марно. В зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд: -зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] ; - визначити їй способи участі у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею, а саме: -з п`ятниці по неділю ( з 17.00 год. п`ятниці по 20.00 год. неділі), кожного першого та третього тижня кожного місяця з ночівлями; -раз на тиждень по буднях , у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ у кожну середу з 17.00 год. до 19.00 год.; -під час відпустки [PERSON] від 7 до 14 днів на оздоровлення, відпочинок та екскурсії, з можливим виїздом в інші міста або за кордон; -у свята та дні народження у парні календарні року: самої дитини - [INFO], матері дитини - [INFO], [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04 січня 2021 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року уточнені анкетні дані позивача, належним позивачем у справі є [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали вимоги в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини звернення до суду, викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечували проти того, щоб мати спілкувалася з донькою та брала участь у її вихованні на зазначених у позовній заяві умовах. Представник третьої особи Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 223. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10 лютого 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 392 від 27 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12 листопада 2020 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року у справі № 183/1832/20, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Рішення суду набрало законної сили. У відповідності до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 03 червня 2021 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що 03 червня 2021 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складений відповідний актовий запис № 26. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем припинені шлюбні відносини, дитина проживала разом з кожним із батьків по три дні, але в подальшому дитина стала проживати з батьком, позивач зустрічається тільки по декілька хвилин з дитиною, в тамбурі квартири [PERSON] . Як зазначалося в позовній заяві, та підтверджено позивачем [PERSON] , вона бажає більше часу приділяти доньці, повною мірою виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню, догляду та нормальному розвитку дитини, мати можливість піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Бажає, щоб її спілкування з донькою мало тривалий характер та проходило в спокійному, зручному для неї та дитини оточенні, що буде корисним насамперед для [PERSON] . Таким чином, між сторонами виник спір про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 141 СК України визначено, що 1. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 2. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до ст. 157 СК України, 1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. 2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 158 СК України, 1. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. 2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі статті 159 СК України, 1. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. 3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. 4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. 5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Приписами статті 19 СК України визначено, що 1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. 3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач є власником 2/3 частини вказаної квартири, що підтверджується договором дарування серії ВАА № 607713, посвідченого 08 серпня 2002 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за реєстровим № 2558, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 330518 від 10 квітня 2003 року (реєстраційний номер: 648206), технічним паспортом на квартиру, виготовленого станом на 29 квітня 2002 року. Встановлено, що позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, а саме керівником танцювальної студії для дітей « ArtRise », матеріально забезпечена, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичний осіб-підприємців та громадських формувань від 13 грудня 2019 року, зокрема довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року за № 78. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року за вих. № 3101. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 21 травня 2021 року за вих. № 929/0/2-21 встановлені наступні обставини. Батьки дитини [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу домовилися між собою, що їх дитина буде перебувати в кожного з них по три дні. На теперішній час між ними існує спір щодо участі у вихованні малолітньої доньки. Зі слів матері дитини [PERSON] батько дитини [PERSON] вирішив одноосібно, що їх донька повинна постійно проживати разом з ним, при цьому останній перешкоджає вільному спілкуванню матері з дитиною. Так, відповідно до інформації Новомосковського міського центру соціальних служб від 19 березня 2021 року здійснено відвідування [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого складено акт оцінки потреб дітей та їх сім`ї, за спостереженням спеціаліста ознак складних життєвих обставин не встановлено. Відповідно до акту обстеження від 23 квітня 2021 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей, мати дитини [PERSON] має на праві спільної часткової власності 2/3 частини трикімнатної квартири, яку займають [PERSON] та [PERSON] . Мати створила задовільні умови для постійного проживання малолітньої дитини. Дівчинка забезпечена всім необхідним для гармонійного розвитку. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний. [PERSON] зареєстрована за даною адресою. В даному житловому приміщенні також зареєстрована мати позивача [PERSON] - [PERSON] , яка фактично в квартирі не проживає. [PERSON] є керівником танцювальної студії для дітей « ArtRise », матеріально забезпечена. Оскільки є фізичною особою-підприємцем, то має можливість корегувати графік своєї роботи, який би не заважав їй виховувати дочку. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно, як людина спокійна та неконфліктна. Що стосується батька дитини [PERSON] , то відповідно до інформації Новомосковського міського центру соціальних служб від 19 березня 2021 року, здійснено відвідування [PERSON] за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого складено акт оцінки потреб дітей та їх сім`ї, за спостереженнями спеціаліста ознак складних життєвих обставин не встановлено. Відповідно до акту обстеження від 16 квітня 2021 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] та його бабусею проживають в двокімнатній квартирі за вказаною адресою. Батько з дівчинкою займають окрему кімнату, іншу - літня жінка. Кімната, в якій мешкає дитина була зачинена, тому не вдалося обстежити умови проживання, що створені для малолітньої. В цілому санітарно-гігієнічний стан позитивний. При спілкуванні, [PERSON] висловлювала про свою любов як до матері, так і до батька та прабабусі. Будь-які інші дані, що стосується [PERSON] відсутні. 18 березня 2021 року спеціаліст Новомосковського міського центру соціальних служб здійснив діагностування емоційного стану [PERSON] [PERSON] та визначення прихильності дівчинки до кожного з батьків, про що складено відповідний висновок. В документі зазначається, що дитина має позитивний емоційний стан , вона однаково відноситься як до матері, так і до батька. На теперішній час більш теплі стосунки у малолітньої склалися саме з батьком. Спеціалістом [PERSON] було запропоновано сприяти формуванню у дочки довірчих стосунків з матір`ю [PERSON] , але [PERSON] не виявив відповідного бажання. Невизначеність місця проживання дитини, способу участі матері у вихованні дитини може негативно вплинути на формування прихильності дитини до матері. Відповідно до інформації КЗ ЗДО (ясла-садочок) комбінованого типу № 4 «Росинка» ВІД 16 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] відвідує даний заклад з 02.09.2019 року. останній день відвідування закладу дошкільної освіти - 24.09.2020 року. після розлучення батьків вихованням дівчинки займався батько, він постійно приводив та забирав дитину до закладу. Дівчинка проявляла позитивні емоції при зустрічі батька. Завжди малолітня виглядала охайно. За час перебування дитини в закладі, мати дитини [PERSON] не відвідувала батьківські збори, всеобучі, не було належного зв`язку з вихователями з питань виховання та розвитку дитини. Батько [PERSON] брав участь у батьківських зборах, заходах, що відбувалися в групі, вів зв`язок з вихователем. Вихованню дитини приділялася достатня увага. За висновком про морально-психологічний стан дитини, рівень її інтелектуального розвитку відповідає віковим особливостям дошкільника. Себе і свою родину (мати, тата, бабусю, дядька) сприймає позитивно. В родині створені сприятливі умови для комфортного життя дитини та її всебічного розвитку. В інформації головного лікаря КНП «Новомосковський міський центр первинної допомоги медико-санітарної допомоги» від 24 лютого 2021 року зазначається, що до 2019 року на прийом до лікаря дитину приводили і батько і мати. У 2020 році батько дитини і її бабуся приводили дівчинку до амбулаторії та проводили їй всі профілактичні щеплення. З 2020 року і по теперішній час, мати з дитиною на прийом до сімейного лікаря не з`являлася. Висновком органу опіки та піклування встановлено, що мати дитини [PERSON] висловлює бажання приймати участь у вихованні дочки [PERSON] та спілкуватися з нею. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце роботи, отримує доходи, позитивно характеризуються як за місцем мешкання так і за місцем роботи, не має медичних протипоказань, хоче приділяти увагу вихованню доньки, піклуватися про стан її здоров`я, матеріальне забезпечення, харчування тощо. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року за вих. № 929/0/2-21, орган опіки та піклування вважає за доцільним встановити такий порядок участі матері [PERSON] у вихованні доньки - [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею, а саме: -з п`ятниці по неділю ( з 17.00 год. п`ятниці по 20.00 год. неділі), кожного першого та третього тижня кожного місяця з ночівлями за місцем проживання матері; -раз на тиждень по буднях, у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ у кожну середу з 17.00 год. до 19.00 год.; -під час відпустки [PERSON] 7 днів на оздоровлення, відпочинок та екскурсії, з можливим виїздом в інші місця країни; -у свята та дні народження у парні календарні роки: самої дитини ([INFO]), матері дитини ([INFO]), Новий рік, Різдво, 8 Березня, Великдень, 1 вересня у присутності обох батьків. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали висновок органу опіки та піклування, не заперечували проти встановленого порядку участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Відповідач [PERSON] в свою чергу в судовому засіданні також підтримав висновок органу опіки та піклування, проте за умови, що позивач [PERSON] не буде перебувати в його квартирі. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги позицію відповідача щодо визнання позову, суд приходить до переконання, що в інтересах дитини позивачу необхідно визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою, встановлений позивачем [PERSON] в позові, що відповідатиме інтересам сторін, зокрема інтересам дитини. При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 840,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: позивачу [PERSON] з Державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 840,80 грн., що становить 420,40 грн., та зобов`язати відповідача [PERSON] сплатити позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн.

Outcome: approved