Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 3 773 грн. 03 коп. та відшкодувати 5 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 квітня 2014 року його було звільнено з посади машиніста бульдозера КП "Виробниче управління комунального господарства" за власним бажанням у зв'язку з виходом його на пенсію, але всупереч вимогам ст.116 Кодексу законів про працю України відповідач не провів з ним розрахунку по заробітній платі у день звільнення, тому він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу і 07 квітня 2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ, яким стягнуто з КП "Виробниче управління комунального господарства" на його користь 18 140 грн. 29 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На виконання зазначеного судового наказу постановою Державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції від 05 травня 2014 року відкрито виконавче провадження, проте борг по заробітній платі не стягнуто. Порушенням відповідачем його законних прав призвело до завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює в 5 000 грн., так як через невиплату йому заробітної плати він та його сім'я перебували і продовжують перебувати у скрутному матеріальному становищі, через що порушився його нормальний життєвий уклад і на даний час він повинен затрачати додаткові зусилля, щоб знайти гроші для проживання і організації свого життя. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності і згоду на заочний розгляд справи у разі неявки представника відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений, і суд не має відомостей про причини його неявки, тому відповідно до ст.224 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм нутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов законний, обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом №33к від 31.03.2014 року [PERSON] було звільнено з посади машиніста бульдозера КП "Виробниче управління комунального господарства" за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Зі змісту ст.117 Кодексу законів про працю України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник, уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з положенням постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року для розрахунку середньої заробітної плати враховується заробітна плата за два календарних місяці, що передують звільненню. Позивачем надано розрахунок компенсації втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, яка складає 3 773 грн. 03 коп. Правильність розрахунку відповідачем не оспорено та іншого розрахунку не надано. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, судом враховується, що позивачу заробітна плата не виплачувалась протягом тривалого часу, чим порушувались його законні права і що призвело до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя, однак, з урахуванням характеру правопорушення, вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково і стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 500 грн.

Outcome: partial