Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що 01 січня 2009 року померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована в [INFO], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка, на яке заявник є спадкоємцем за заповітом, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що у заповіті допущена помилка, а саме заповідачем вказана "Жолобняк Зінаїда Степанівна", а не "Жолобняк Зіновія Степанівна", а прізвище спадкоємця вказане як "Болховітін" замість "Болховитін", і крім того позивач в установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про заповіт померлої на його ім'я, а тому звертається до суду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання подала заяву, у якій просить розгляд справи провести у її відсутності та у відсутності позивача, заявлені вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи - Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області, в судове засідання не з'явився, однак суду надані пояснення по справі, в яких просить справу слухати у його відсутності, стосовно вирішення справи покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, а розгляд справи слід провести у порядку ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 01 січня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ №104234, яка проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 1.77га, яка розташована на території Малієвецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №824430. Також встановлено, що при житті [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON], [INFO], заповіт від 02 квітня 2002 року, посвідчений секретарем Малієвецької сільської ради, Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №19, є не зміненим та не скасованим. Інших спадкоємців які могли би претендувати на спадщину не має. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 29 травня 2018 року. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] від 26 квітня 2018 року [PERSON] неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у в'язку із допущеною помилкою в заповіті, оскільки заповідачем вказана "Жолобняк Зінаїда Степанівна", а не "Жолобняк Зіновія Степанівна", а прізвище спадкоємця вказане як "Болховітін" замість "Болховитін". Також встановлено, що [PERSON] в шестимісячний строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, не звернувся в нотаріальну контору, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] від 26 квітня 2018 року, оскільки ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідачки йому не було відомо про існування заповіту на його користь. Згідно ст.ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.6 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини і якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини суд, може визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, якщо строк пропущено з поважної причини, що достовірно встановлено. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, аналізуючи вищевикладені докази, суд приходить до висновку, що заповіт від 02 квітня 2002 року, заповідачем якого вказана [PERSON] належить [PERSON] та складеного на користь [PERSON], [INFO], належить [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того шестимісячний строк необхідний для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] пропустив з поважної причини, оскільки не знав про існування заповіту, а тому вимоги позову обґрунтовані.

Outcome: approved