Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

У зв'язку з тим, що 24 травня 2011 року її було прийнято на роботу менеджером (управителем) з логістики у Обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Рівне", 16 серпня 2011 року вона отримала ордер на житлову площу - кімнату № 12 у гуртожитку підприємства за адресою: вул.Авіаторів, № 1, кім.12, с.Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області, 04 вересня 2012 року вона звільнилася з роботи згідно ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України, 12 січня 2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON], а 21 червня 2013 року у них народився син - [PERSON], після народження якого 03 липня 2013 року вона звернулася до адміністрації ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" з заявою про реєстрацію сина за її місцем проживання, проте їй було протиправно відмовлено у такій реєстрації, 17 червня 2014 року вона повторно звернулася з проханням зареєструвати сина, однак їй знову було відмовлено, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить зобов'язати ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" зареєструвати її сина за вищевказаною адресою. В ході розгляду справи від ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій відповідач просить визнати позивачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловою кімнатою № 12 в гуртожитку ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", що за адресою: вул.Авіаторів, № 1, с.Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області та зобов'язати її здійснити переоформлення документів щодо виникнення права користування житловою площею в кімнаті № 4 вказаного гуртожитку. Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що 18 серпня 2014 року було проведено засідання профспілкового комітету ОКП "МА Рівне" (оформлене Протоколом № 3 від 18.08.2014 року), на якому серед інших питань було вирішено: "В зв'язку з не проживанням [PERSON] близько 2 років в гуртожитку підприємства, несплатою квартплати та комунальних послуг, а також звільненням з підприємства, на підставі п.40 Примірного положення про гуртожитки, виселити [PERSON] з ліжко-місця в кімнаті № 12 з наданням іншого житла, а саме - ліжко-місця в кімнаті № 4 (площею 10,1 м.кв.)". Попри це позивачка в добровільному порядку не здійснила переоформлення таких документів. Протокольною ухвалою суду зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Після подачі зустрічного позову від позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог, де відповідачем також залучено Профспілковий комітет Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне". В ній позивачка додатково просить визнати недійсним спільні рішення адміністрації ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" та профспілкового комітету ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", які оформлені витягами з протоколів засідань профспілкового комітету № 2 від 14 липня 2014 року щодо виселення [PERSON] з гуртожитку у зв'язку із звільненням з підприємства та № 3 від 18 серпня 2014 року щодо обміну кімнати № 12, яку вона займає, на кімнату № 4, якою користується [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання, коли справа слухалась по суті, не з'явилася, хоча повідомлялася про слухання справи своєчасно і належним чином. Причину неявки суду не повідомила і від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Однак вона була присутня в де-яких судових засіданням, висказувала свою позицію, в якій підтримувала свій позов і просила справу слухати за її відсутності, так як у неї мала дитина і вона працює, з участю її представника. Представник позивачки, адвокат [PERSON], в судовому засіданні первісний позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав, а зустрічний позов не визнав. Пояснив, що позивачка працювала у ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" і їй була надана кімната в гуртожитку підприємства. Після того, як в неї народився син, вона захотіла його зареєструвати за своїм місцем проживання, однак відповідач безпідставно їй відмовив у реєстрації. Для того, щоб отримати соціальну допомогу при народженні дитини, вона була змушена зареєструвати сина за місцем проживання чоловіка. При цьому законом не передбачено заборону реєстрації місця проживання дитини з матір'ю. Що стосується рішення про виселення позивачки з кімнати, то воно є незаконним оскільки їй не було надано іншого житла. Крім того, повинне бути визнане недійсним і рішення про обмін кімнатами, оскільки воно не відповідає положенням Житлового кодексу та Примірного положення про гуртожитки, згідно яких не допускається обмін жилої площі в гуртожитку. Зазначив, що зустрічний позов є безпідставним, оскільки для позивачки було надано ордер на кімнату і в 2012 році відповідач надав їй дозвіл на реконструкцію. Крім того, для [PERSON] з боку підприємства чинилися перешкоди в користуванні кімнатою, оскільки вона була опломбована та їй не надавали рахунки для оплати комунальних послуг, тому в неї були поважні підстави не проживати в гуртожитку. На даний час вона знову працює в ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", з приводу її кімнати і досі тривають спори і позивачка не може зробити в ній ремонт. З цих підстав просить задоволити первісний позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача, ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" [PERSON] в одному із судових засідань первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала, пояснила, що житлове законодавство не зобов'язує реєструвати дитину з матір'ю. Непроживання в кімнаті протягом тривалого часу є основною підставою для відмови в задоволенні первісного позову і підставою для задоволення зустрічного позову. З червня 2015 року позивачка знову працює на підприємстві і нею було сплачено заборгованість за комунальні послуги. На даний час дитина знята з реєстрації за місцем проживання батька. Представник відповідача, профспілкового комітету ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, пояснив, що розгляд профспілковим комітетом питання переселення позивачки в іншу кімнату був призначений на 14 липня 2014 року, але його перенесли на серпень, оскільки на засідання вона не з'явилася. Було вирішено змінити статус 12 кімнати на сімейну за умови, що [PERSON] та [PERSON] обміняються кімнатами. На даний час кімната фактично залишається за [PERSON], чи сплачено комунальні платежі йому не відомо. Просив в задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що 24 травня 2011 року [PERSON] було прийнято на роботу менеджером (управителем) з логістики у Обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Рівне". 16 серпня 2011 року вона отримала ордер на житлову площу - кімнату № 12 у гуртожитку підприємства за адресою: вул.Авіаторів, № 1, кім.12, с.Велика Омеляна, Рівненського району, Рівненської області, про що свідчить його копія, долучена до матеріалів справи. В ордері зазначено, що склад сім'ї сама [PERSON] (холостяк). Як вбачається із копії наказу ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" № 119-к від 04 вересня 2012 року, з [PERSON] було припинено трудовий договір згідно ч.3 ст.38 та ст.44 Кодексу законів про працю України. 12 січня 2013 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], а 21 червня 2013 року у них народився син - [PERSON], після народження якого 03 липня 2013 року позивачка-відповідачка звернулася до адміністрації ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" з заявою про реєстрацію сина за її місцем проживання, проте їй було відмовлено у такій реєстрації. 18 червня 2014 року вона повторно звернулася із заявою про реєстрацію сина, але листом ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" № 439 від 25 червня 2014 року їй було відмовлено в такій реєстрації у зв'язку з тим, що частина кімнати, яка їй надана у тимчасове користування, не перебуває у її відособленому користуванні. 14 липня 2014 року спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", яке оформлене витягом з протоколу засідання профспілкового комітету № 2 від 14 липня 2014 року, [PERSON] було виселено з гуртожитку у зв'язку із звільненням з підприємства. При цьому рішення про надання іншої кімнати не приймалося. 18 серпня 2014 року було прийняте спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", оформлене витягом з протоколу засідання профспілкового комітету № 3 щодо обміну кімнати № 12, яку займає [PERSON], на кімнату № 4, якою користується [PERSON] Наказом ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне" № 44-к від 12 червня 2015 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду диспетчера ВДСП. Як ствердили представники відповідачів в суді, вона сплатила за комунальні послуги і адміністрація підприємства на даний час особливих претензій до неї немає. Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст.132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Аналогічні положення містить і Примірне положення про гуртожитки, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 3.06.1986 року № 208. Відповідно до п.6 ч.1 ст.86 ЖК України обмін жилими приміщеннями не допускається якщо жиле приміщення є службовим або знаходиться в гуртожитку. За таких обставин, суд вважає, що дії відповідача ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", що полягали у відмові [PERSON] зареєструвати її сина [PERSON] за її місцем проживання є протиправними, а спільними рішеннями адміністрації та профспілкового комітету ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", які оформлені витягами з протоколів засідань профспілкового комітету № 2 від 14 липня 2014 року та № 3 від 18 серпня 2014 року, порушуються житлові права [PERSON] тим паче, що на даний час вона знову працевлаштована у ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне". Вказані рішення прийняті з порушенням вимог житлового законодавства, а тому підлягають до скасування. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що в наявності є порушення прав позивачки, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а отже підлягає до задоволення. Що стосується зустрічного позову, то в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки [PERSON] не проживала в гуртожитку з поважних причин, а саме: кімната була опломбована за вказівкою керівництва підприємства, їй не надавали рахунків для оплати комунальних послуг (на час розгляду цієї справи судом ці послуги нею оплачені за весь період), перешкоджали в проведенні переобладнання, а відповідно і проживанні у кімнаті. Підставою виселення [PERSON] з гуртожитку було і її звільнення з роботи, але припинення трудового договору було з поважних причин, оскільки адміністрацією не виплачувалася заробітна плата, тобто не виконувалися норми трудового законодавства, умови колективного і трудового договору. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 12 в гуртожитку по вул.Авіаторів, № 1 в с.В.Омеляна Рівненського району. Взагалі є незрозумілим, чому було прийнято рішення про обмін кімнат № 12, яку займає [PERSON] і № 4, яку займає [PERSON] Такий обмін не передбачено нормами житлового законодавства. Із тих справ, які перебували в провадженні Рівненського районного суду, відомо, що [PERSON] раніше претендувала на інші кімнати, ніж кімната № 12, але в задоволенні її позову було відмовлено. Тоді і виникло звернення [PERSON] до адміністрації про обмін кімнати, яку вона займає, на кімнату № 12, яка є більшої площі. Але із попередніх справ за позовом [PERSON] відомо, що вона і члени її сім'ї мають і інші кімнати в гуртожитку. Як у [PERSON], так і в [PERSON] є неповнолітні діти, тобто вони перебувають в рівних умовах. Порушувати права [PERSON] для покращення житлових умов сім'ї [PERSON] є недопустимим. Не може суд прийняти до уваги і посилань представника відповідача-позивача на те, що [PERSON] виділялось лише ліжко-місце в гуртожитку, оскільки цьому не надано жодного доказу. Із ордеру видно, що [PERSON] виділялась житлова площа в гуртожитку, зокрема кімната № 12 в будинку № 1 по вул.Авіаторів в с.В.Омеляна, вона була основним квартиронаймачем і була одинока. Як стверджує позивачка-відповідачка і її представник, в цю кімнату більше ніхто не поселявся, оплата здійснювалася позивачкою-відповідачкою за всю кімнату. Цих обставин не заперечили в суді і представники відповідачів за первісним позовом. А згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає, що зустрічний позов є безпідставним і до задоволення не підлягає, оскільки навіть в самому позові зазначено, що адміністрація не має наміру позбавити позивачку-відповідачку права користування житловою площею в гуртожитку, а тому вживає всіх необхідних заходів з метою надання їй іншого житла. Оскільки обидва позови оплачені судовим збором, то суд вважає, що судові витрати сторін, понесені ними, необхідно покласти на них в межах сум судового збору, які вони сплатили за подачу позовів до суду.

Outcome: dismissed