Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання права на земельну ділянку ( пай ) за набувальною давністю, а саме, на земельну ділянку ( пай ) розміром 7,21 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ "Більшовик", відповідно до Сертифікату серії КР №0239351, виданого громадянину України члену КСП «Більшовик» Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області [PERSON] на підставі рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 26.01.1998 року № 6-р та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26.01. 1998 року за номером 351. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.05.1998 року помер чоловік його тітки - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно та майнові права, в тому числі право на земельну частку (пай), що розташована на території Улянівської сільської ради, яке належало померлому відповідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР№0239351 від 26.01.1998 року. Йому відомо, що у нині померлого [PERSON] спадкоємців немає, тому до теперішнього часу спадщина ніким не прийнята, спадкова справа в нотаріальній конторі не заведена. Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, він хоч і вважається таким, що спадщину прийняв, але до кола спадкоємців віднесений бути не може, так як відповідно статей Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963 року №1540-УІ, який діяв на момент смерті дядька, такої категорії спадкоємців, як племінники не існує, і за правом представлення можуть спадкувати тільки онуки та правнуки спадкодавця, що не дає можливості оформити спадщину нотаріально. Однак, зважаючи на те, що він понад п'ятнадцять років тому добросовісно заволодів усім майном, яке належало [PERSON] і продовжує відкрито безперервно ним володіти, має право набути права власності, в т.ч. на земельну ділянку за набувальною давністю. Так, у 1993 році він, [PERSON], переїхав на постійне місце проживання в с. Тарасове Шевченкове у сім"ю своєї тітки та її чоловіка, оскільки вони були похилого віку, дітей не мали і потребували уваги та допомоги по господарству від сторонніх осіб. За життя 23.02. 1996 року [PERSON] подарував йому та його дружині належний йому житловий будинок разом з надвірними будівлями, що розташований по вул. Діброви, 67, с. Тарасово-Шевченкове, Олександрійського району, що підтверджуєься договором дарування , а він продовжив своє проживання вже в подарованому будинку однією сім"єю ,що підтверджується довідкою №304 Улянівської сільської ради. Оскільки в подарованому будинку після смерті дядька залишилося все майно, яке було набуте померлим за життя, в тому числі предмети домашнього вжитку та оригінал правоустановлюючого документа на земельну частку (пай), він, [PERSON], добросовісно заволодів ними і безперервно відкрито продовжує володіти до теперішнього часу, що підтверджується довідкою Улянівської сільради за №305 від 11.05.2017 р.Тому і звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача підтримала позов, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області в судове засідання не з»явився. Надав заяву про розгляд справи без участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся.Причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії КР № 0239351 на імя [PERSON] від 26.01.1998 р. , останньому належить право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває в колективній власності ВАТ «Більшовик» розміром 7,21 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/. 13.05.1998 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно довідки № 303 від 11.05.2017 р. , виданої Улянівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області , право на земельну частку (пай) , посвідчене сертифікатом серії КР № 0239351 на імя [PERSON] від 26.01.1998 р. станом на 2017 року числиться по [PERSON] сільській раді Олександрійського району Кіровоградської області як незапитаний пай. Спадкоємців у померлого [PERSON] немає. Встановлено, що за життя 23.02. 1996 року [PERSON] подарував позивачу та його дружині належний йому житловий будинок разом з надвірними будівлями, що розташований по вул. Діброви, 67, с. Тарасово-Шевченкове, Олександрійського району, що підтверджуєься договором дарування . Позивач разом з сім»єю продовжив своє проживання вже в подарованому будинку разом з [PERSON] до смерті останнього ,що підтверджується довідкою №304 Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Позивач не являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Михайловича.У нього знаходиться сертифікат на право на земельну частку( пай), виданий на ім.»я [PERSON], але він не може оформити спадщину на дану земельну частку(пай), так як не являється спадкоємцем за законом. Тому звернувся в суд з позовом про визнання за ним права на дану земельну частку(пай) за набувальною давністю. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК \~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Тобто згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України набуття права на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом і має свою специфіку. Таким законом є ЗК України (ст. 119). Відповідно до вказаної норми ЗК громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто відповідно до ст. 118 ЗК (у власність) і ст. 123 ЗК, Закону від 6 жовтня 1998 р. № 161-ХІV «Про оренду землі» з наступними змінами (в оренду). Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обовязкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 19.03.2010р.) вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: б) згідно з положеннями статті 119 ЗК України передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якою він добросовісно, відкрито і безперервно користується протягом 15років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. Зворотної дії в часі ця норма не має; є) не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження,звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав,видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Згідно листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08\~ за\~ рішенням\~ суду\~ не\~ можна\~ здійснюватися перехід права власності на земельні ділянки та земельні частки (паї),\~ щодо яких існує\~ заборона\~ на\~ їх\~ відчуження \~(крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну\~ ділянку\~ відповідно\~ до закону\~ та\~ вилучення\~ (викупу)\~ земельних\~ ділянок для суспільних потреб),\~ встановлена\~ п.\~ 15\~ розділу\~ X\~ "Перехідні\~\~ положення" Земельного\~ кодексу\~ України\~ (далі - ЗК України).\~ \~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову, так як позивач не являється спадкоємцем після смерті [PERSON], щодо земельних часток(паїв) сільськогосподарського призначення на даний час існує заборона на їх відчуження , тому не може бути здійснено перехід права на дану земельну ділянку ( пай) за судовим рішенням . Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: dismissed