Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

07 лютого 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява приватного нотаріуса Дудник Т.В., в якій вона просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію поширену [INFO] в інтернет - мережі Facebook [PERSON] Надією Миколаївною, та зобов`язати [PERSON] спростувати вказану інформацію в той самий спосіб, яким вона була поширена. Також просить стягнути з [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 80000 грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим,\~що з 2002 року на підставі Свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю та реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності здійснює приватну нотаріальну діяльність у Жовтоводському міському нотаріальному окрузі. 05\~лютого 2020\~року о 15 год. 50 хв. відповідач [PERSON] опублікувала серед необмеженого кола осіб в інтернет-мережі Facebook з позначкою «Доступно всім» наступне: «В Жёлтых водах Днепропетровской обл. Местные власти во главе мера организавали мошенническую схему массового отжима не движемого имущества жителей города! Болиее 300 квартир! [PERSON] за продажу или распределением квартир делят между собой! [INFO] смотря на [PERSON] местного суда отмены "заочного решения" все ж не законно выписывают жителей! И пытаются отобрать квартиры. В мощеническую групировку входят: мер [PERSON] , старший специалист юр.отдела [PERSON] , частный нотариус [PERSON] /У председатель "ОСББ Франко48" [PERSON] , главный специалист Желищьнокомуналъного департамента [PERSON] и другие подкупные власти! ОБРАЩАЮСЬ КО ВСЕМ ЖИТЕЛЯМ УКРАИНЫ, РАЗМЕСТИТЬ ЭТУ СТАТЬЮ! ПУСКАЙ УКРАИНА ЗНАЕТ СВОИХ "ГЕРОЕВ-МОЩЕННИКОВ». Позивач зазначила, що опублікована відповідачем інформація є негативною, недостовірною та порушує особисті немайнові права, ганьбить честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації як приватного нотаріуса. При цьому, вона є доведеною до відома багатьох осіб. Викладене відповідачем не є оціночним судженням, а є фактом поширення недостовірної інформації у формі власних фактичних тверджень та має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб недостовірну інформацію. За вказаних обставин просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію із зобов`язанням відповідача спростувати поширену інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує її честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації як приватного нотаріуса з відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 80\~000,00 грн. 19.02.2020 року [PERSON] подала на усунення недоліків позовну заяву, за викладених в первісній позовній заяві обставин. Позовні вимоги обґрунтовані тими же самими обставинами. Ухвалою судді від 28 лютого 2020 року по справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 02 березня 2020 року копії вказаної ухвали суду направлено на адресу учасників справи. Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, заперечень щодо розгляду справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачу [PERSON] відповідно до вимог\~ЦПК України, за останнім відомим місцем проживання, направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення від 02.04.2020 року з відміткою «адресат відсутній за даною адресою». Повторно, 08 травня 2020 року [PERSON] направлені вище зазначені документи, які повернулися на адресу суду 22 травня 2020 року з відміткою «адресат відсутній за даною адресою». Окрім того, відповідач [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін також була повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. \~ \~ \~ \~12 травня 2020 року на електронну адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області за Вх.№ЕП-839/20 надійшло клопотання [PERSON] про направлення на її електронну пошту матеріалів позовної заяви. Відповідно до даної заяви останній 12 травня 2020 на електронну адресу зазначену у клопотанні направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позовну заяву за наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Таким чином, відповідачу направлені документи відповідно до вимог ЦПК України. 26 травня 2020 року на адресу суду поштою від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з додатками. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8\~ст.279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року роз`яснено відповідачу право на подання відзиву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч.5\~ст. 178 ЦПК України\~до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Разом з тим, до відзиву на позовну заяву не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. До відзиву додано фіскальний чек АТ «Укрпошта», що підтверджує вартість конверту та марок в якому даний відзив надійшов до суду. Оскільки відповідачем не було надіслано позивачу відзив на позовну заяву, що унеможливлює підготування останнім відповіді на відзив, викладення позивачем пояснень, міркувань та аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та подання відповідних доказів, з урахуванням положень статей\~12,\~13 ЦПК України, суд не приймає відзив на позовну заяву, оскільки такий поданий з порушенням вимог\~ст. 178 ЦПК України. Окрім того, згідно ч. 9\~ст. 83 ЦПК України\~копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Отже, законних підстав приймати до розгляду відзив на позовну заяву разом з доданими до нього письмовими доказами, а також давати оцінку доданим до відзиву письмовим доказами, які позивач не отримувала, у суду немає. Згідно вимог ч.13\~ст.7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази, прийняті судом, у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків, за таких підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлено, що позивач з 2002 року на підставі Свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю №4287 від 05.04.2002 року та Реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №233 від 15.04.2002 року здійснює приватну діяльність в Жовтоводському міському нотаріальному окрузі за адресою: [ADDRESS] а.с.18-19/. 05\~лютого 2020\~року о 15 год. 50 хв. відповідач [PERSON] опублікувала серед необмеженого кола осіб в інтернет-мережі Facebook з позначкою «Доступно всім» наступне: «В Жёлтых водах Днепропетровской обл. Местные власти во главе мера организавали мошенническую схему массового отжима не движемого имущества жителей города! Болиее 300 квартир! [PERSON] за продажу или распределением квартир делят между собой! [INFO] смотря на [PERSON] местного суда отмены "заочного решения" все ж не законно выписывают жителей! И пытаются отобрать квартиры. В мощеническую групировку входят: мер [PERSON] , старший специалист юр.отдела [PERSON] , частный нотариус [PERSON] /У председатель "ОСББ Франко48" [PERSON] , главный специалист Желищьнокомунального департамента [PERSON] и другие подкупные власти! ОБРАЩАЮСЬ КО ВСЕМ ЖИТЕЛЯМ УКРАИНЫ, РАЗМЕСТИТЬ ЭТУ СТАТЬЮ! ПУСКАЙ УКРАИНА ЗНАЕТ СВОИХ "ГЕРОЕВ-МОЩЕННИКОВ». Зміст публікації в соціальній мережі Facebook за веб-адресою [PERSON] підтверджується Скрінкопією публікації від 05.02.2020 року /а.с.9-17/. Згідно розміщених відповідачем текстів, позивач звинувачується у здійсненні, як приватним нотаріусом шахрайський дій, тобто у виникненні дій охоплених складом злочину, передбаченого ст.190 КК України «Шахрайство». Поширення відповідачем інформації стосовно позивача у спосіб, який мав місце у даній справі, мають обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення позивача у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень). Відповідно до листа Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у відповідь на адвокатський запит адвоката Черниш Т. [PERSON] . зазначено, що згідно обліків Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області громадянка [PERSON] , [INFO] , що мешкає [ADDRESS] із заявами з питань незаконних дій з реєстрації права власності на нерухоме майно нотаріусом Дудник Тетяною Владиславівною не зверталася /а.с.41/. Відповідно до частини другої\~статті 30 Закону України "Про інформацію"\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі " [PERSON] та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і [PERSON] , [PERSON] , Прагер і [PERSON] ) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46). Відповідно до\~статті 62 Конституції України,\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій\~статті 17 КПК України\~зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості, суть якої розкрито в\~ст. 17 КПК України, необхідно розглядати в загально-правовому і процесуальному значеннях. Як загально-правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Презумпція невинуватості\~це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до\~Конституції України\~(стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду\~є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. Твердження викладені в пості відповідачем можуть бути перевірені на їх правдивість, оскільки підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, передбаченого\~ст. 190 КК України, що в свою чергу виключає віднесення розповсюдженої інформації до оціночних суджень чи критичних зауважень. Поширена відповідачем інформація не може бути оціночним судженням, так як вона представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, оскільки [PERSON] в пості вказала, що «Местные власти во главе ... организовали мошенническую схему массового отжима не движемого имущества жителей города... [PERSON] за продажу или распределением квартир делят между собой!...В мощеническую групировку входят... частный нотариус [PERSON] В... ОБРАЩАЮСЬ КО ВСЕМ ЖИТЕЛЯМ УКРАИНЫ, РАЗМЕСТИТЬ ЭТУ СТАТЬЮ! ПУСКАЙ УКРАИНА ЗНАЕТ СВОИХ "ГЕРОЕВ-МОЩЕННИКОВ». Дані твердження жодним чином не доведенні. Також, ці твердження не можуть бути оціночним судженням, так як відповідач звинуватив [PERSON] в шахрайстві, і перед такими звинуваченнями не було розповіді про обставини шахрайства, з яких би можливо було щось оцінити суб`єктивно або критикувати. Поширена [PERSON] інформація вводить в оману громадськість та аудиторію читачів соціальної мережі [INFO] (тобто невизначене коло осіб), ганьбить честь і гідність [PERSON] , завдає шкоди діловій репутації як приватного нотаріуса. Відповідно до\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (пункт 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В силу положень ст.\~201\~та\~299 Цивільного кодексу України, ділова репутація є немайновим благом, отже охороняється чинним законодавством України. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно\~ст. 297 Цивільного кодексу України\~гідність і честь фізичної особи користуються недоторканністю, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під поняттям\~честі\~слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям\~гідності\~слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу,\~діловою репутацією\~є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Відповідно до приписів вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України,\~під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації;\~поширення в мережі Інтернет\~чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах,\~в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірні відомості, розміщені мережі Інтернет завдає шкоди діловій репутації приватного нотаріуса Дудник Т.В. Характер, форма подання неправдивої інформації, спосіб її викладення дають підстави вважати, що розповсюджена [PERSON] інформація була спрямована виключно на формування негативної громадської думки про [PERSON] , на завдання шкоди репутації зазначеній особі та їх безпідставну дискредитацію. Зокрема, оприлюднена [PERSON] неправдива інформація створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про приватного нотаріуса Дудник Т.В. сприймається як звинувачення останньої у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), що, безперечно, порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Стаття 68 Конституції України\~встановлює обов`язок кожного неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а\~стаття 302 Цивільного кодексу України, проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.\~\~ Статтею 27\~Закону України «Про інформацію»\~регламентовано, що поширення відомостей, що не відповідають дійсності, визнано порушенням законодавства України про інформацію, що тягне за собою дисциплінарну, цивільно- правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з діючим законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, як надання інформації та поширення відомостей, що не відповідають дійсності. Згідно ч. 7\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови Пленуму\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1\~, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що\~спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до\~статті 19 Конституції України\~,\~статті 1 ЦПК\~та з урахуванням положення частини четвертої\~статті 10 ЦПК\~вийти за межі заявлених вимог вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1, якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення. Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту. Наприклад, у п.75 рішення від 5.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади. Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.\~Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. В даному випадку,

Outcome: partial