Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

26.07.2021 р.\~ [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект"» про припинення трудових відносин з ДП «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект» на підставі на підставі ч.1ст. 38 КЗпП. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що з даному інституті працював на різних посадах. З 01.01.2013 перебуваю в ДП «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект» на посаді головного архітектора проекту в архітектурно-конструкторській майстерні № 1. 21-24 листопада 2017 року та 01, 04, 13 грудня 2017 року в результаті дій, які здійснювались невідомими особами, виробнича діяльність відповідача була повністю зупинена. В результаті зазначених противоправних дій злочинного угрупування виробничі приміщення були заблоковані, а працівники відповідача не були допущенні до робочих місць, в тому числі і я. З 14 грудня 2017 року і до тепер всі працівники відповідача до роботи не допускаються, приміщення розбите та пограбоване, тобто фактично трудові відносини припинені з 2017 року. 05.07.2021 р. позивач написала заяву про звільнення за власним бажанням, яка адресована ДП «Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект», діяльність якого повністю зупинена. Отже, позивач зазначає, що позбавлена можливості звільнитись з займаної посади, що порушує права позивача, як працівника. У зв`язку з чим, просить суд позов задовольнити. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст.43 Конституції України, ст.ст.2,3,21,22,36,38,232 КЗпП України, ст.16 ЦК України. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і без проведення судового засідання. Згідно Витягу з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридична адреса ДП Державний проектний інститут "Запоріжцивільпроект: м. Запоріжжя, вул. Пушкіна, 4. На зазначену адресу судом було направлено копія позовної заяви з додатками, а також ухвалу суду та судову повістку про виклик. Однак, на адресу суду повернувся конверт із зазначенням про відсутність адресату. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від представника відповідача не надходило. Враховуючи викладене, суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) судовий розгляд здійснює за відсутності сторін, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК,\~у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 83-К від 30.07.1985 року був прийнятий на посаду архітектора АКМ-2 Державного проектного інституту «Запоріжцивільпроект», який в подальшому переіменовано в Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект». Перебування в трудових відносинах [PERSON] з відповідачем підтверджується копією виписки трудової книжки [NUMBER] позивача. 09.11.2018 року наймані працівники, в тому числі [PERSON] , зверталися з заявою до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про порушення роботодавцем (в.о. директора) ДП «ДП «Запоріжцивільпроект» Черненко С.В. трудових прав найманих працівників ДП «ДП «Запоріжцивільпроект» та просили провести позапланову перевірку роботодавця. Листом про розгляд звернення від 13.12.2018 р. Головне управління Держпраці у Запорізькій області повідомило, що за юридичною адресою ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» знаходиться багатоповерхова будівля, де відсутні ознаки ведення діяльності підприємства. Таким чином, здійснити державний контроль за додержанням законодавства про працю у вказаному підприємстві не вбачається можливим. Згідно з ч. 1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно\~ст. 36 КЗпП України, однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору за ініціативою працівника. Відповідно до\~статті 38 КЗпП України\~працівник, має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 05.07.2021 року [PERSON] написала заяву про звільнення його з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» відповідно до п. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), яку направив засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, але конверт було повернуто з відміткою «за поданою адресою одержувач відсутній. Будівля пошкоджена. Нач. лільн.підпис». З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який знаходиться у вільному доступі, встановлено, що ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (ЄДРПОУ 05482972) не перебуває у процесі припинення. Як випливає з матеріалів справи, на час її розгляду судом трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. Позивач [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує її право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Відповідно до частини першої статті 21\~КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з\~ст. 22 КЗпП України, відповідно до\~Конституції України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Пунктом 1 частини першої статті 23\~КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно з пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). За приписами статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник зобов`язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. З урахуванням вищевикладеного, матеріали справи свідчать про те, що позивач, користуючись своїм правом, в установленому законом порядку, попередив відповідача (як власника та уповноважений ним орган) письмово за два тижні, про свій намір припинити трудові відносини, натомість відповідач не виконав свій обов`язок оформити розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. А тому, бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з позивачем є такою, що порушує трудові права останнього, як працівника. За правилами, встановленими частинами третьою та шостою статті 13 ЦК України,не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень статті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу. Статтею 49\~КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. З урахуванням викладеного, при звільненні працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язані внести відповідні записи до трудової книжки працівника про звільнення його з роботи і видати йому належно оформлену трудову книжку тощо (ст. 47 КЗпП України). Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~4\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та ч. ч. 1,3ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. За приписами ст. 22 Кодексу законів про працю України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається. З наведених вище приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю - є право бути звільненим. Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Outcome: approved