Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Заступник керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області [PERSON] в інтересах Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Комунальна установа «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 7249,14 грн. за період лікування з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено, що 24.11.2017 року [PERSON] скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пасажир автомобіля [PERSON] отримала тілесні ушкодження, внаслідок чого з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», що підтверджено медичною документацією та даними головного лікаря КУ «СМБЛ». Згідно довідки КУ «СМБЛ» № 2624 від 22.12.2017 року сума фактичних витрат закладу на лікування потерпілої [PERSON] за період з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року склала 7 249,14 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 22.12.2017 року по справі № 428/13615/17 [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України. Цивільний позов в інтересах КУ «СМБЛ» в кримінальному провадженні прокурором або іншою заінтересованою особою не заявлявся. З огляду на викладене позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні прокурор - Новохатська І.Г. та представник позивача і третьої особи - [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, до суду надав відзив на позовну заяву, в якому вказано, що 24.11.2017 року сталося ДТП, в результаті якого постраждала [PERSON]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 22.12.2017 року по справі №428/13615/17 його було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження було закрите. При цьому, у самій ухвалі зазначено, що вся завдана шкода була відповідачем відшкодована в повному обсязі. Крім того, на його думку, Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради не може бути належним позивачем у справі з огляду на те, що УОЗ Сєвєродонецької міської ради є відповідно до Рішення Сєвєродонецької міської ради № 869 від 30.09.2011 року виконавчим органом місцевого самоврядування Сєвєродонецької міської ради, яким здійснюється організація фінансового та матеріально-технічного забезпечення діяльності закладів охорони здоров'я комунальної власності через централізовану бухгалтерію Управління в межах коштів міського бюджету, передбачених кошторисами на кожний заклад. Таким чином, якщо і повинні стягуватися якісь кошти, то вони повинні стягуватися саме до міського бюджету, який знаходиться в віданні Сєвєродонецької міської ради, а не на розрахунковий рахунок УОЗ чи КУ "СМБЛ". Таким чином, саме Сєвєродонецька міська рада має бути належним позивачем за вищевказаним позовом. Відповідач зазначає, що, на його думку, прокуратура не мала права звертатися з вищевказаним позовом, оскільки не має повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування, а також їх будь-яких структурних органів. Крім того, на підтвердження понесених витрат на лікування потерпілої позивач надав лише лист на звернення прокуратури під час досудового розслідування, який на думку відповідача є неналежним доказом і не підтверджує фактичну вартість витрат на лікування потерпілої. Ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, судових витрат» роз'яснив, що до справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії медичного закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Більш того, відповідачем було повністю сплачено за лікування потерпілої, тобто особисто придбано усі медичні засоби та медикаменти. Позивач не вправі стягувати з відповідача будь-які інші додаткові витрати на медикаменти, оскільки надання первинної медичної допомоги та швидкої допомоги в Україні є безкоштовним. Відповідач також вважає, що є неналежним відповідачем по справі, оскільки під час ДТП на автомобіль був поліс обов'язкового страхування у ПрАТ "СК [PERSON] Північний". Таким чином, згідно законодавства страховик відповідати за матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, замість нього. З огляду на викладене, відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. Представник позивача та третьої особи - [PERSON] надав до суду заперечення проти відзиву на позовну заяву, в яких зазначено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради, є виконавчим органом місцевого самоврядування Сєвєродонецької міської ради, нею утворюється, наділяється майном та коштами, їй підзвітне та підконтрольне, підпорядковане її виконавчому комітету, міському голові та відповідному заступнику міського голови, та методологічно підпорядковується Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації та Міністерству охорони здоров'я України. На підтвердження вартості лікування потерпілої до справи приєднана довідка - розрахунок КУ СМБЛ №2624 від 22.12.2017 року. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на лікуванні в КУ СМБЛ з 12,55 год. 24.11.2017 року по 09,30 год. 05.12.2017 року, тобто 10,83 ліжко-днів, вартість стаціонарного лікування за цей період склав 6668,79 грн. Придбання лікарських препаратів і виробів медичного призначення відбувалося за кошти потерпілої, окрім: Хлорид натрію 0,9% 200-1 шт. х 7,69 грн. = 7,69 грн.; L лізин 5,0-6 шт. х 27.11 грн. = 162,66 грн. Всього лікарських препаратів та виробів медичного призначення за бюджетні кошти : 7,69 грн. + 162,66 грн. = 170,35 грн. Харчування в травматологічному відділенні - 10 днів х 41,00 грн. = 410,00 грн. Сума фактичних витрат закладу лікування потерпілої [PERSON] з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року склала 6 668,79 грн. + 170,35 грн. + 410,00 грн. = 7 249,14 грн. Таким чином, УОЗ Сєвєродонецької міської ради є належним позивачем у справі, розрахунок витрат на лікування потерпілої [PERSON] виконаний відповідно діючих нормативно-правових актів, підтверджений відповідними належними та допустимими доказами та складає 7249,14 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області до суду також надана відповідь на відзив, з якої вбачається, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими з огляду на наступне. Рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради № 869 від 30.09.2011 року затверджено «Положення про Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради», згідно якого Управління є виконавчим органом місцевого самоврядування Сєвєродонецької міської ради, їй підзвітне та підконтрольне, підпорядковане її виконавчому комітету, міському голові та відповідному заступнику міського голови. Управління є юридичною особою, наділяється майном та коштами, утримується за рахунок коштів міського бюджету. УОЗ Сєвєродонецької міської ради є Головним розпорядником коштів міського бюджету, спрямованих на охорону здоров'я в межах затвердженого кошторису. Згідно п. 5.1.9. Положення Управління має право бути позивачем і відповідачем у судових органах. Таким чином, саме Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради уповноважене Сєвєродонецькою міською радою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальна установа «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», є бюджетною установою охорони здоров'я комунальної власності територіальної громади м. Сєвєродонецька Луганської області, засновником якої є Сєвєродонецька міська рада. В період часу з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року [PERSON], яка 24.11.2017 року постраждала внаслідок ДТП, перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КУ «СМБЛ», що підтверджено медичною картою стаціонарного хворого № 21708, та виписним епікризом № 21708 Код МКХ- 802.7. Згідно довідки КУ «СМБЛ» № 2624 від 22.12.2017 року сума фактичних витрат закладу на лікування потерпілої [PERSON] з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року склала 7 249,14 грн. 13.03.2018 року за № 587 головним лікарем КУ СМБЛ надано повний розрахунок витрат вказаної суми. Щодо заміни відповідача у справі на ПрАТ «СК [PERSON] Північний» у зв'язку із дією полісу обов'язкового страхування на транспортний засіб, прокурор зазначає, що саме [PERSON], є відповідачем за даним позовом та як особа, яка вчинила злочин, зобов'язаний відшкодувати витрати лікувального закладу на лікування та перебування в КУ СМБЛ потерпілої від злочину [PERSON] Відповідач надав до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що заперечення проти відзиву на позовну заяву, надані представником позивача не відповідають вимогам ст.ст. 178, 179 ЦПК України за формою та змістом, а тому не мають братися до уваги судом при розгляді даної справи. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.12.2017 року клопотання потерпілої [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 286 ч. 1 КК України, на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження за ст. 286 ч. 1 КК України відносно [PERSON] задоволено. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 286 ч.1 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у звязку з примиренням винного з потерпілою [PERSON] Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017130370003474 від 24.11.2017 року, за обвинуваченням [PERSON], у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України закрито. Ухвала набрала законної сили 03.01.2018 року. В тексті даної ухвали зазначено, що 24.11.2017 року приблизно о 13 годині [PERSON] - водій автомобіля [NUMBER], в якому в якості пасажира на передньому місці перебувала: [PERSON] [INFO], перетинав регульоване дорожніми знаками, перехрестя вулиць Партизанська та проспект Хіміків міста Сєвєродонецька Луганської області та у супереч п. 16.11 ПДР продовжив свій рух внаслідок чого допустив зіткнення правою бічною стороною керованого ним автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Згідно копії медичної карти стаціонарного хворого №21708 [PERSON] була госпіталізована до відділення № 69 КУ «СМБЛ» 24.11.2017 року о 12 год. 55 хв. та виписана 05.12.2017 року о 09 год. 30 хв. Листком лікарських призначень до медичної карти стаціонарного хворого 21708, копія якого наявна в матеріалах справи, підтверджується призначення [PERSON] постільного режиму, харчування стіл № 9 та лікарських засобів: магнезія + фіз р-р, L лізіна есцинат + фіз р-р, метоклопромід, цитокон + фіз р-р, кеторол при болях, фуросемід, цефтріаксон. У відповідності до копії виписного епікризу №21708 Код МКХ-S02.7 хвора [PERSON] знаходилась на лікуванні у травматологічному відділенні КУ «СМБЛ» з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року. Хвора поступила: В ургентному порядку. Зі слів хворої - травма автодорожня 24.11.2017 року о 12:10, в результаті ДТП по дорозі на роботу, була пасажиром легкового автомобіля. Бригадою ШМД доставлена в ООКЕМП, оглянута, рентгенологічно обстежена, госпіталізована в травм відділення. Отримала лікування: постільний режим, стіл № 9, магнезія + фіз р-р, L лізіна есцинат + фіз р-р, метоклопромід, цитокон + фіз р-р, кеторол при болях, фуросемід, цефтріаксон, промивання верхньощелепної пазухи. Після проведеного лікування з покращенням виписана на амбулаторне лікування у невропатолога та ЛОР-лікаря. З листа КУ «СМБЛ» УОЗ Сєвєродонецької міської ради №587 від 13.03.2018 року, за підписом головного бухгалтера та головного лікаря, вбачається, що потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні, видатки травматологічного відділення: з 12-55 год. 24.11.2017 року по 09-30 год. 05.12.2017 року - 10,83 ліжко-днів х 615,77 грн. = 6668,79 грн. Харчування у травматологічному відділенні 10 днів х 41 грн. = 410 грн. Придбання лікарських препаратів і виробів медичного призначення відбувалося за кошти потерпілої, окрім: Хлорид натрію 0,9% 200-1 шт. х 7,69 грн. = 7,69 грн.; L лізин 5,0-6 шт. х 27.11 грн. = 162,66 грн. Всього лікарських препаратів та виробів медичного призначення за бюджетні кошти = 170,35 грн. Загальна вартість перебування в стаціонарі за бюджетні кошти: 7249,14 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено обовязок представляти інтереси держави в суді, визначених Законом. У ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Суд звертає увагу на те, що ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22.12.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 286 ч.1 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у звязку з примиренням винного з потерпілою [PERSON] та кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017130370003474 від 24.11.2017 року, за обвинуваченням [PERSON], у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України закрито. Аналіз положень глави 9 КПК України дає підстави дійти висновку, що обвинувачений у кримінальному проваджені звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 129 КПК України). Таким чином, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду (ст. 46 КК України), питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, судових витрат» передбачає, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16.07.1993 року. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених із винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого зі стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Аналізуючи викладене вбачається, що відповідачем 24.11.2017 року приблизно 13 години було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме допущено порушення п. 16.11 ПДР України як особою, яка керує транспортним засобом, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілів, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження. В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] була госпіталізована до травматологічного відділення та перебувала на лікуванні з 24.11.2017 року по 05.12.2017 року. Вартість фактичних витрат закладу охорони здоровя на лікування потерпілої склала 7249,14 грн. Розрахунок вказаних витрат проведений у відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених із винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Таким чином, враховуючи між діями відповідача та перебуванням потерпілої на лікуванні наявність причинного зв'язку, відповідач повинен відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоровя на лікування потерпілої, в сумі 7249,14 грн. Посилання відповідача, що витрати на лікування в сумі 7249,14 грн., мають бути відшкодовані ПрАТ «СК [PERSON] Північний» у зв'язку із дією полісу обов'язкового страхування на транспортний засіб, судом не приймають до уваги, оскільки відповідно до правового висновку висловленого Верховним Судом України в постанові № 2808цс15 від 20.01.2016 року, право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. Крім того, позивач наполягає на відшкодуванні шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). З огляду на зазначене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти судовий збір в розмірі 1762 грн. на відповідача, стягнувши його в дохід держави.

Outcome: approved