Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGH3AU00880589 від 30.06.2006 року в сумі 31110,23 дол. США, що за курсом 12,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2014 року складає 402566,38 грн. вилучити у [PERSON] та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк»: предмет застави автомобіль DAEWOO, модель: Lanos TF69Y, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: SUPTF69YD6W281315, реєстраційний номер ВА0760AE, що належить на праві власності [PERSON]; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), автомобіля DAEWOO, модель: Lanos TF69Y, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: SUPTF69YD6W281315, реєстраційний номер ВА0760AE, що належить на праві власності [PERSON]; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель: Lanos TF69Y, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: SUPTF69YD6W281315, реєстраційний номер ВА0760AE, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяви (вх. № 6420 від 24.02.2015 року; вх. № 32408 від 05.10.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 33, 116). Відповідач про час і місце розгляду справи 23.03.2015 року повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37). Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка про виклик в судове засідання 25.02.2015 року, 01.07.2015 року, 04.08.2015 року та 05.10.2015 року, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 30, 85-87, 102-104, 112-114). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, в клопотанні (вх. № 6408 від 24.02.2015 року, а.с. 31) та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 25). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Також, відповідача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом SMS-повідомлень (а.с. 79, 89). Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та [PERSON], укладено кредитний договір № KGH3AU00880589 від 30.06.2006 року, за умовами п. 1.1. якого відповідач отримав кредит у розмірі 9460,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 3597,39 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,13% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення 28.06.2013 року, що узгоджено сторонами (а.с. 11-12). Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 180,14 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 509, 526 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач виконав свої зобовязання за Договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6-8). Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування в терміни, передбачені договором, внаслідок чого перед позивачем станом на 30.09.2014 року виникла заборгованість в розмірі 31110,23 дол. США, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 7264,34 дол. США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 10066,53 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 578,10 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 13201,26 дол. США. Листом № 30.1.0.0/2-538 від 05.09.2014 року [PERSON] повідомлений про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, а також наслідки невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань (а.с. 9). Проте, надіслане повідомлення залишено відповідачем без відповіді та реагування, на даний час кредитна заборгованість не погашена. Стаття 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № KGH3AU00880589 від 30.06.2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна № KGH3AU00880589 від 30.06.2006 року (а.с. 13-14). Відповідно до п. 6 вищевказаного договору, в забезпечення виконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором заставодавець надав в заставу наступне майно: марка ТЗ: DAEWOO, модель: Lanos TF69Y, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: SUPTF69YD6W281315, реєстраційний номер ВА0760AE. Вказаний вище предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується техпаспортом РСА № 232091, виданим Кіровоградське МРЕВ від 30.06.2006 року (а.с. 16). Сторони визначили, що заставна вартість предмету застави складає 47435,00 грн. (п. 9 договору застави рухомого майна). За змістом статей 610, 612, 625 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтями 589, 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статей 19, 20 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застав із застосуванням однієї із процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. За статтею 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який впливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування ними, комісійних витрат та штрафних санкцій не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право, передбачене частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та стягнення заборгованості в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно. Крім того, договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 44 Закону України «Про заставу» та частини 2 статті 575 Цивільного кодексу України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя. Пунктами 15.7.3. договору застави рухомого майна визначено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави незалежно від настанні термінів виконання якого-небудь із зобовязань за кредитним договором зокрема у випадку порушення заставодавцем зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, в т.ч. при порушенні цільового використання коштів. Відповідно до п. 15.9 вищевказаного договору, у разі звернення стягнення на предмет застави згідно з п.п. 15.7.1., 15.7.2., 15.7.3., 15.8. цього договору заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, відсотки, винагороду та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки за порушення зобовязань за кредитним договором, відшкодування збитків; витрати на утримання та зберігання предмету застави; витрати, повязані з реєстрацією предмету застави та внесення змін в запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; витрат, повязаних із зняттям предмету застави з обліку в органі державної реєстрації транспортних засобів; витрати повязані з доставкою предмета застави до місця зберігання (при переході майна в заклад); неустойку (штраф, пеню) за порушення зобовязань заставодавця за цим договором; винагороду за переоформлення предмета застави із заклада в заставу, а також інші витрати, понесені у звязку із предявленням вимоги за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Із матеріалів справи вбачається, що 16.09.2014 року позивач вніс відомості про звернення стягнення на предмет застави у державному реєстрі, виконавши тим самим вимоги п. 15.9. укладеного між сторонами договору застави рухомого майна № KGH3AU00880589 від 30.06.2006 року (а.с. 15). З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» має право порушувати питання про передачу предмета застави у заклад. Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved