Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство з обмеженою відповідальністю "Канівці" (далі СТОВ «Канівці») звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що 01.07.2007 між товариством та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,1001 га, кадастровий номер 7125181600:03:000:3271 строком до 01.07.2017, який зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК у 2007 році. Однак, 05.04.2017 року відповідач [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранекс - Черкаси» (далі ТОВ «Гранекс-Черкаси») договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб належної їй земельної ділянки, яка перебувала в оренді СТОВ «Канівці». Вважають, що спірний договір є недійсним, оскільки його укладено до закінчення строку дії попереднього договору оренди, а дії [PERSON] створили перешкоди в реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди землі. Просили визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою, укладений між відповідачами, скасувати його державну реєстрацію, та визнати поновленим договір оренди від 01.07.2007, укладений між позивачем та [PERSON] Відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище - Ірлик) подано зустрічний позов до СТОВ "Канівці" про самовільне зайняття земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Мотивує позов тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,1001 га, кадастровий номер 7125181600:03:000:3271, що перебувала в оренді СТОВ "Канівці" згідно договору оренди строком до 01.07.2017 року. Про строк дії договору дізналася після отримання копії первісного позову, на даний час він закінчився. Проте відповідач продовжує користуватися її земельною ділянкою, не маючи на це правових підстав. Просила усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою. В судове засідання представник позивача за первісним позовом СТОВ «Канівці» не з»явився, зі змісту поданої до суду директором заяви вбачається, що позов підтримує, справу просить розглянути за її відсутності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з»явилася, 31.10.2017 року подано до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача за первісним позовом ТОВ «Гранекс-Черкаси» та одночасно представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] проти первісного позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях. В письмових запереченнях керівник ТОВ «Гранекс-Черкаси» зазначав, що позивач не скористався належним чином своїм переважним правом на продовження договору оренди землі, зокрема, не надали підтверджень того, що власник земельної діянки був повідомлений про намір позивача продовжити строк дії договору, а з 26.04.2017 року ТОВ «Гранекс-Черкаси» є належним землекористувачем земельної ділянки. Крім цього, власник земельної ділянки повідомила попереднього орендаря про відсутність намірів поновлювати договір. Новий орендар не перешкоджав попередньому до закінчення договору оренди користуватися земельною ділянкою. Позивач у своїй позовній заяві просить суд поновити договір, умови якого значно гірші для власника земельної ділянки, ставка орендної плати менша. А відтак, право оренди СТОВ "Канівці" вважають недійсним, підстави для задоволення позову відсутні. Зустрічний позов представник позивача [PERSON] підтримала, просила його задовольнити, оскільки СТОВ "Канівці" з часу закінчення строку дії договору оренди користується земельною ділянкою [PERSON] без належної правової підстави. Ця обставина ними визнається. Відповідач за первісним позовом - державний реєстратор Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області [PERSON] в судове засідання не з»явився, 08.12.2017 року в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності та залишити позов без розгляду. Третя особа за первісним позовом відділ у Чорнобаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з»явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Виходячи з приписів ст.128, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності нез"явившихся учасників процесу. Суд, заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] (дошлюбне прізнище Ірлик) на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1001 га, розташована в адмінмежах Великоканівецької сільської ради Черкаської області, кадастровий номер 7125181600:03:000:3271, на підтвердження чого суду надано державний акт та інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9). 01.07.2007 між СТОВ «Канівці» та [PERSON] укладено договір оренди землі, за яким відповідач передала в оренду позивачу належну їй земельну ділянку площею 3,1001 га строком на 10 років, з 01.07.2007 по 01.07.2017 року (копія договору, а.с. 5-6). Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.07.2007 [PERSON] передала СТОВ "Канівці" земельну ділянку за договором оренди землі (а.с. 7). Вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 02.07.2007 зареєстрований за № 040779700433 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК. Також судом встановлено, що в період дії основного договору оренди землі з СТОВ «Канівці», а саме 05.04.2017, відповідач [PERSON] уклала договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою, а саме з ТОВ «Гранекс-Черкаси», який був зареєстрований 26.04.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9). Спірні правовідносини регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. За положеннями ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі (ч.1 ст. 95 ЗК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 395 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовими правами на чуже майно. Згідно ч.1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору (ч.1 ст.410 ЦК України). Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України). Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема застосування інших, передбачених законом, способів. Як було встановлено судом, між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Гранекс-Черкаси» був укладений договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) під час дії договору оренди землі з СТОВ «Канівці», а відтак були порушені права позивача на володіння та користування землею на умовах договору оренди, переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. При таких обставинах суд вважає, що спірний договір від 05.04.2017 року, укладений між ТОВ «Гранекс-Черкаси» та [PERSON], порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним. Заперечення ТОВ "Гранекс-Черкаси", що новий орендар не перешкоджав попередньому до закінчення договору оренди користуватися земельною ділянкою, суд до уваги не приймає, оскільки це не є сутттєвим для вирішення вимоги про визнання договору недійсним. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи зазначене, та наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, підлягає задоволенню позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію спірного договору, як наслідок недійсності правочину. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд прийшов до висновку, що позивач за первісним позовом довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсним спірного договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування його державної реєстрації, оскільки спірний договір між [PERSON] та ТОВ «Гранекс-Черкаси» укладено до закінчення дії договору оренди землі між [PERSON] та СТОВ «Канівці», при цьому одна й та ж сама ділянка не може бути обєктом користування за двома договорами, укладених з різними товариствами. Укладення спірного договору створило позивачу за первісним позовом перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] до закінчення строку дії договору оренди землі здійснила своє волевиявлення щодо подальшого розпорядження спірною земельною ділянкою, чим порушила права позивача за первісним позовом, оскільки СТОВ "Канівці" мало переважне право на поновлення договору оренди землі і це порушене право підлягає захисту шляхом визнання недійсним спірного договору, скасування рішення державного реєстратора. Разом з тим, позовна вимога про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.07.2007 між СТОВ «Канівці» та [PERSON] задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Звертаючись до суду із даним позовом, СТОВ «Канівці» вказувало на те, що воно скористалося переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк шляхом укладення із орендодавцем додаткової угоди, направили їй відповідний проект. Нормами ст.33 Закону України «Про оренду землі», що узгоджуються із загальними нормами ч.1 ст.777 ЦК України, законодавець закріпив переважне право наймача, що належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті). Так, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, позивач за первісним позовом СТОВ «Канівці» вказуючи на наявність підстав для поновлення договору від 01.07.2007 зазначав обставини, які є підставою для поновлення договору оренди і за ч. 1 і за ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». В той же час, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів ні на підтвердження факту повідомлення орендарем орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку дії договору про намір скористатися своїм переважним правом на оренду землі (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»), ні підтверджень щодо користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача за первісним позовом про визнання поновленим договору оренди від 01.07.2007, укладеного між СТОВ «Канівці» та [PERSON] А відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Щодо вимог зустрічного позову про самовільне зайняття земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою слід зазначити наступне. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст. 316 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до п. 8, договір оренди був чинним до 01.07.2017 року. Відповідачем за зустрічним позовом СТОВ "Канівці" визнається та обставина, що строк дії договору закінчився, але товариство продовжує використовувати дану земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, не маючи правових підстав для використання спірної земельної ділянки, яка належить [PERSON] ( пояснення СТОВ "Канівці" а.с. 32-34). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Крім того, позивач повідомляла відповідача письмово про те, що не має наміру укладати договір оренди з СТОВ "Канівці" чи поновлювати вже існуюючий договір (копія заяви позивача а.с. 50). Згідно положень ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Із аналізу вказаної норми законодавства слідує, що самовільним зайняттям земельної ділянки є фактичне користування земельною ділянкою без належної правової підстави (відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування чи правочину, укладеного із субєктом, який має право розпоряджатися земельною ділянкою). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як власник вищевказаної земельної ділянки [PERSON] має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним їй на праві власності майном, а у зв'язку з обмеженням відповідачем її права користування земельною ділянкою, таке право підлягає захисту, оскільки СТОВ "Канівці" в порушення чинного законодавства, безпідставно користується земельною ділянкою, строк дії договору оренди якої закінчився і як зазначалося вище підстав для його поновлення суд не вбачає. При встановлених обставинах, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, підлягають задоволенню як обґрунтовані. Згідно ст. 141 ЦПК України слід вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки первісний позов підлягає частковому задоволенню, частковому відшкодуванню підлягають понесені позивачем судові витрати в розмірі 3200 грн. (дві немайнові вимоги по 1600 грн. кожна). Також підлягають відшкодуванню судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON] - 704,80 грн. (одна немайнова вимога). Відтак в сукупності з ТОВ "Гранекс-Черкаси" на користь СТОВ "Канівці" підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1600 грн. (3200:2 відповідачів), з [PERSON] на користь СТОВ "Канівці" підлягає до стягнення 895,20 грн. витрат (1600-704,80). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial