Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхової Компанії «Юнівес» про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи джерелом підвищеної небезпеки, а саме: відшкодування страхової виплати витрат на поховання, витрат пов'язаних із втратою годувальника та моральної шкоди унаслідок смерті особи у дорожньо - транспортній події - неправомірною. В позовній заяві зазначено, що 22.01.2014 року близько 18-30 год. на 52 км. автодороги "Запоріжжя - Маріуполь" водій автомобіля [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO] Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер на місці пригоди. Позивачем є особа, що понесла витрати на монтаж пам'ятника загиблого внаслідок ДТП - [PERSON]. 18.01.2017 року представником позивача було подано на адресу страховика - ПРАТ "СК "Юнівес" повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування. Отримання вказаних документів підтверджується листом відповідача у відповідь на надані заяву та повідомлення від 17.04.2017 року за вих.номером 17/04/17. 17.04.2017 року за вих. № 17/04/17 позивачем було отримано від відповідача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Позивач не погоджується з такими діями відповідача - страховика, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки така відмова на думку позивача суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідач надавши на позовну заяву відзив, позов не визнав, не оспорюючи факту ДТП, смерті [PERSON] в ДТП внаслідок наїзду транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], і наявності договірних відносин з страхувальником [PERSON], заперечення проти позову обґрунтував тим, що в даному випадку вина водія [PERSON] не встановлена, кримінальне провадження закрито за відсутністю складу злочину в його діях, і за висновками, зробленими у кримінальному провадженні за фактом даної ДТП - пішохід був у стані алкогольного сп'яніння, навмисно ліг на проїжджу частину дороги, не намагався з неї встати, тобто в даних діях пішохода відповідач вбачає умисел потерпілого, що є підставою для звільнення страхувальника і відповідно страховика від відповідальності за заподіяну шкоду. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини: 22.01.2014 року близько 18-30 год. на 52 км. автодороги "Запоріжжя - Маріуполь" водій автомобіля [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], [INFO] Внаслідок отриманих травм [PERSON] помер на місці пригоди. Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть. Постановою старшого слідчого СВ Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області Подоляк Д.В. від 27.02.2014 р. кримінальне провадження за фактом даної ДТП за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в діянні водія транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н. [NUMBER]», [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно змісту вказаної постанови позивач [PERSON] є була визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, та є сестрою загиблого [PERSON], що також підтверджується копією свідоцтва про народження, (а.с. 18). На момент ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача за полісом АС/6318143 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 24 січня 2017 року на адресу ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» надійшла заява [PERSON] в інтересах [PERSON] про страхове відшкодування. Розглянувши заяву та додані до неї документи ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується листом за вих.. № 17/04/17- від 17.04.2017 року. Наданими платіжними документами (письмовими доказами) - підтверджено витрати позивача на поховання [PERSON] на суму понад 11500 грн. Між позивачем [PERSON] і [PERSON] (ТОВ Автопоміч) укладено договір про надання правової допомоги у справі щодо страхового відшкодування. Згідно рахунку- фактури позивачем [PERSON] внесено оплату 5000 грн. на користь ТОВ «Автопоміч». Згідно ст.1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст.1167 ЦК - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч. 2 - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Згідно ч.2 ст.1168 ЦКУ - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч.2 ст.1187 ЦКУ - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Ч. 5 - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1193 ЦКУ - ч .1 - шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Ч. 2 - якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого та особи, яка заподіяла шкоду, - також залежно від ступеня її вини - розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Ч. 3 - вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно ст.1200 ЦКУ - у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема, 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Ч. 2 - особам, визначеним у пункті 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Ч.3 - особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Згідно ст.1201 ЦКУ- особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Згідно ст.1194 ЦКУ - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.988 ЦК України обов'язком страховика є п.3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору; Згідно ст.990 ЦКУ - Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Стаття 991 ЦКУ передбачено виключні підстави для відмови страховика від здійснення страхової виплати, зокрема, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ст.6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 22 цього Закону - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Аналізуючи надані докази і вимоги закону. Що регулює дані відносини, суд робить такі висновки: Заподіювачем шкоди (смерті [PERSON].) є водій [PERSON] Шкоду заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підстави для відшкодування шкоди врегульовані ст.1187 ЦКУ, тобто шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини її заподіювача. Тому посилання відповідача як на підставу для звільнення водія від обов'язку відшкодувати заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду -на відсутність в діях водія порушень правил дорожнього руху та складу кримінального правопорушення, є таким, що суперечить закону. Підстави для звільнення водія від відповідальності за заподіяну шкоду у даному випадку передбачені виключно в ч.5 ст.1187 ЦК і в ч.1ст.1193 ЦКУ, і такими підставами є: 1)завдання шкоди внаслідок непереборної сили, 2) внаслідок умислу потерпілого. Такі самі підстави передбачені законом і для звільнення страховика від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану потерпілому в ДТП. Такі самі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені законом про страхування. Виходячи зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON] за фактом даної ДТП - не встановлено умислу потерпілого і не встановлено непереборної сили. Обставини, на які посилається відповідач (алкогольне сп'яніння потерпілого-пішохода, його поведінка на дорозі, - які на думку відповідача вказують на умисел потерпілого), - не доказують умислу потерпілого на позбавлення себе життя чи на завдання собі шкоди. Висновки у кримінальному провадженні щодо відсутності у водія можливості відвернути наїзд на пішохода вказують на відсутність вини водія, але не є підставою для звільнення від обов'язку відшкодувати завдану шкоду, і не встановлюють та не доказують наявності непереборної сили. Наявна в діях потерпілого груба необережність, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, законом розглядається як підстава для зменшення розміру відшкодування, але не є підставою для звільнення від обов'язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Разом з тим, згідно ст. 1193, 1195 та 1200 ЦК дана норма закону (про зменшення розміру відшкодування) не застосовується щодо випадку відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та до відшкодування витрат на поховання. Таким чином, є підстави для покладення на водія (третю особу) обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну смертю пішохода, на якого він здійснив наїзд керованим ним автомобілем, згідно ст.1187, 1200, 1201 ЦК України. Оскільки цивільно- правова відповідальність водія була застрахована, то дане зобов'язання (про відшкодування шкоди) за умовами укладеного між страхувальником (третьою особою) і страховиком (відповідачем) договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом. Таким чином, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування безпідставно, протиправно, і є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілого від страхового випадку. Підстав для звільнення відповідача від даного обов'язку не встановлено. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду не надано доказів, що остання є непрацездатною та перебувала на утриманні [PERSON] Згідно свідчень [PERSON] зафіксованих у постанові старшого слідчого СВ Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області Подоляк Д.В. від 27.02.2014 р.: «… З братом зустрічалась не дуже часто, до смерті [PERSON] з ним бачилась приблизно за два тижні. Подробиці, причини, а також механізм ДТП ій достовірно не відомі. Вона особисто очевидцем ДТП не була. Ій відомо, що ДТП сталося на очах у співмешканки [PERSON], - [PERSON]» Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги саме про визнання неправомірною відмови ПАТ "СК "ЮНІВЕС" у відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON], [INFO], заподіяної у ході дорожньо - транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом "VOLKSWAGEN PASSAT", д.н.з. [NUMBER], до якої в тому числі входять витрати на поховання, суд вбачає підстави для задоволення позову в цій частині. Позивач, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 704,80 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. За змістом ст.ст.137,141 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правничу допомогу адвоката. Понесення витрат у сумі 5000 грн. підтверджено платіжним документом. Розмір даної суми обґрунтований рахунком - фактурою, проведеним розрахунком витраченого часу, не відповідностей чи суперечностей вимогам закону не виявлено. Дані витрати обґрунтовані і розраховані в межах граничного ліміту їх відшкодування. Враховуючи, що суд позов задовольняє повністю, то і судові витрати мають бути відшкодовані позивачу відповідачем у повному розмірі.

Outcome: approved