Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Яготинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазаначено, що починаючи з 2015 року між [PERSON] та [PERSON] мали місце постійні близькі стосунки, від яких у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Батьком дитини записано [PERSON] , [INFO] , згідно поданої ним заяви. З того часу, сторони по справі проживали як подружжя без реєстрації шлюбу. Після чергової сварки з позивачкою [PERSON] вирішив повернутися проживати до своїх батьків, що мешкають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] залишилася проживати спільно з їхньою малолітньою дитиною та самостійно піклувалася про неї. На відміну від відповідача, з метою належного матеріального забезпечення своєї родини, у 2017 році [PERSON] офіційно влаштувалася на роботу до Київської міської клінічної лікарні № 2 (м. Київ) на посаду машиніста прання та ремонту спецодягу пральні, а нині, починаючи з 01 березня 2019 року, продавцем-стажистом магазину «Скорпіон» та має постійний самостійний заробіток. За місцем працевлаштування [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони. Позивачем, з метою належного виховання та розвитку дитини створено належні умови відповідно до віку та потреб дитини. Остання виконувала усі обов`язки з організації домашнього побуту та приділяла належну увагу здоровю дитини. Починаючи з 21 листопада 2018 року, [PERSON] , з метою гармонійного розвитку дитини, самостійно влаштувала доньку [PERSON] до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 2 «Дюймовочка», вихованцем якого вона рахується по даний час. 09 листопада 2018 року подано до Яготинської центральної районної лікарні Декларацію про вибір матір`ю дитини лікаря, який надає первинну медичну допомогу, тобто за місцем постійного проживання та навчання дитини. За наслідками попередніх сварок з почивачем, [PERSON] кілька разів відбирав дитину від матері на декілька днів до своїх батьків, хоча не вміє за нею доглядати. У таких випадках весь обов`язок по догляду за дитиною останній перекладав на свою матір, а в решті повертав дитину позивачці. В такому віці дитина потребує виключно материнського піклування та догляду, безпечного, спокійного та стійкого середовища, що є благодійним для неї. Незважаючи на це, 05 травня 2019 року, коли позивачка знаходилася з дитиною на території дитячого майданчику, розташованого по [ADDRESS] , [PERSON] самочинно, без згоди матері дитини, забрав доньку із собою до своїх батьків в с. Безуглівка Згурівського району Киттївської області, де остання залишається вимушено проживати по даний час. За таких обставин [PERSON] позбавлена можливості брати участь у вихованні дитини. З цього приводу, 05 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділення Національної поліції Київської області, але не дало позитивного результату. Повернути доньку власними силами позивачці не вдається. [PERSON] не має та не мала намірів перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їх спільної доньки, але за вищивикладених умов виникла необхідність у визначенні судом місця постійного проживання дитини з метою уникнення юридичної невизначеності за потреби відвідування дитиною дитячого садочку, медичної установи, чи в інших життєвих ситуаціях, що можуть виникнути. Наразі, позивачка остаточно вирішила проживати окремо від відповідача. Враховуючи викладене, просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Після подачі позовної заяви позивачка уточнила позовні вимоги та просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, за адресою: [ADDRESS] . Потім, ще раз позивачка уточнила позовні вимоги та просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Лещенко С.О. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги. Позивачка зазначила, що нерухомого та рухомого майна не має. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково та не заперечував щоб дитина проживала з позивачкою по справі, не заперечує також сплачувати аліменти на утримання дитини, проте вважає, що має можливість спалчувати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він не працює, не має нерухомого та рухомого майна, не має інших утриманців, має задовільний стан здоров`я. Представник третьої особи Служби у справах дітей Яготинської районної державної адміністрації Київської області не заперечував проти заявлених вимог. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, та у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Батьком дитини записано [PERSON] , [INFO] , згідно поданої ним заяви, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.6-7). Із копії паспорта вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Із акта обстеження від 07.05.2019 року, вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , 1996 року народження, її діти [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2016 року народження, та сестра [PERSON] , 1999 року народження. (а.с. 8). З довідки № 116 від 10.05.2019 року (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] з 16.10.2017 року по 16.03.2019 року працювала на посаді машиніста з прання та ремонту спецодягу в Київській міській клінічній лікарні № 2. З характеристики з місця роботи (а.с. 10) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зарекомендувала себе, як добросовісний, відповідальний робітник, зі співробітниками була чемна, чуйна, чесна та порядна. З довідки від 10.05.2019 року (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , пройшла стажування та була на випробувальному терміні в магазині "Скорпіон" та буде офіційно працевлаштована з мінімальним окладом. З характеристики від 10.05.2019 року (а.с. 12) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за період роботи на випробувальному терміні зарекомендувала себе, як цілеспрямована і відповідальна співробітниця, легко навчається і швидко сприймає нову інформацію; у робочому колективі виявляє активність і зуміла побудувати гарні відносини з колегами; старанна, надійна, неконфліктна, має прагнення проявляти ініціативу і ефективно вирішує складні ситуації. З характеристика з ДНЗ "Дюймовочка" від 08.05.2019 року (а.с. 13) вбачається, що [PERSON] , 2016 року народження, відвідує садочок з 2018 року, дівчинка ввічлива, добре вихована, спокійна і врівноважена; навички самообслуговування сформовані відповідно до її віку. З довідки № 9 від 08.05.2019 року (а.с. 14) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад "Дюймовочка". З довідки від 07.05.2019 року (а.с. 15) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Хронічний аденотонзиліт. Рецидивуючі респіраторні інфекції. З копії декларації № 0001-5Р1Т-Р200 (а.с. 16) вбачається, що з метою надання первинної медичної допомоги [PERSON] укладено декларацію з лікарем [PERSON] . З розрахунків (а.с. 21-22) вбачається, що орієнтовний розрахунок судових витрат [PERSON] ск5ладається з 768,40 грн.. - судового збору та 4 000,00 грн.. - витрат на надання професійної правничої допомоги. З копії довідки № 363 від 23.07.2019 року (а.с. 73, 51) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сімї: дочки [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. З Акта обстеження від 06.08.2019 року (а.с.75) вбачається, що [PERSON] , 1996 року народження, та її дочки [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS] . З Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 86) вбачається, що доцільно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] .. З Акту обстеження житлово-побутових умов від 11.06.2019 року (а.с. 87) вбачається, що [PERSON] , 1996 року народження, її діти [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, та сестра [PERSON] , 1999 року народження, з дитиною [PERSON] , [INFO] , проживають у найманому будинку, взаємостосунки між членами сім`ї доброзичливі, створені належні умови для поживання дітей. З Акту обстеження житлово-побутових умов від 22.11.2019 року (а.с. 90) вбачається, що [PERSON] , 1996 року народження, її діти [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, та сестра [PERSON] , 1999 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS] . З довідки про доходи від 28.11.2019 року (а.с. 98) вбачається, що [PERSON] працює в магазині продавцем та за період з 01.08.2019 року по 31.10.2019 року загальна сума її доходу становить 6 259,50 грн.. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). У п. 33 рішення Європейський суд з прав людини від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченогочастиною пятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.3 СК України (в редакції 2003 року) сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі Bellet v. France рішення від 25.03.1992 року (заява № 13343/87) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У розділі Х Декларації про державний суверенітет України, прийнятої Верховною Радою Української РСР 16 липня 1990 року № 55-ХІІ, Українська РСР визнає перевагу загальнолюдських цінностей над класовими, пріоритет загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім`ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення, вона повинна мати право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй , так і її матері. Дитина повинна мати право на належне харчування, житло, розвиток і медичне обслуговування. Відповідно до ст..9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 2 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, забезпечується. Щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосовуваним законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 цього ж кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст..27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 2 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці у відповідності з національними умовами в і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання долпромоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Враховуючи вище викладене, а також те, що позивачка має місце проживання, в якому створені умови для виховання та проживання дочки, дитина забезпечена всім необхідним, позивачка офіційно працевлаштована, жодних негативних даних відносно позивачки в матеріалах справи не міститься. Враховуючи те, що малолітня [PERSON] , 2016 року народження, відвідує Яготинський дошкільний навчальний заклад "Дюймовочка", перебуває на диспансерному обліку в Яготинській лікарні з діагнозом: Хронічний аденотонзиліт. Рецидивуючі респіраторні інфекції та з метою надання первинної медичної допомоги [PERSON] укладено декларацію з лікарем Яготинської лікарні [PERSON] . Отже, в судовому засіданні не встановлено, що перебування дитини за місцем проживання позивачки, створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я чи перебування дитини за місцем проживання позивачки суперечитиме її інтересам. Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та ті обставини, що дитина потребує матеріального забезпечення, наявність утриманців у відповідача, а також вимоги ст. 183 СК України, Закону України "Про державний бджет на 2020 рік", ст.70 Закону України "Про виконавче провадження", суд вважає, що з відповідача на утримання неповнолітньої дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Отже, з врахуванням виладеного позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved