Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 жовтня 2014 року між нею та Банком було укладено договір-заяву № 300937/64130/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт". На виконання умов договору позивачем було внесено грошові кошти у іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.6.059711.012 у сумі 100 доларів США. 3 листопада 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору-заяви № 300937/64130/3-14 про поповнення вкладу на суму 2 694 доларів США. Таким чином сума вкладу на депозитному рахунку становить 2 794 доларів США. 17 січня 2015 року дію зазначеного договору було продовжено до 18 квітня 2015 року. Враховуючи те, що п. 5 зазначеного договору передбачає право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору - заяви або протягом будь-якого зі строків, на які було продовжено розміщення вкладу, 22 січня 2015 року позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу та розірвання договору, на яке було надано усну відповідь про відмову дострокового повернення вкладу. Таким чином на момент подання позовної заяви відповідач не повернув [PERSON] суму депозитного вкладу, чим порушив свої зобов'язання по договору. Оскільки в добровільному порядку вирішити спір виявилось неможливим, позивач, посилаючись на ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 3.3 Положення "Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", затверджене постановою правління НБУ від 3 грудня 2003 року № 516, ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 526, 530, 533, 1058, 1060, 1074 ЦК України, просила достроково розірвати договір-заяву №300937/64130/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" та зобов'язати відповідача повернути їй банківський вклад за договором-заявою №300937/64130/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" у сумі 2 794 доларів США. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила зобов'язати Банк повернути (видати) готівковими коштами через касу банку належний їй банківський вклад за договором-заявою № 300937/64130/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" у сумі 2 794 доларів США, посилаючись на те, що Банк починаючи із 2013 року не повертає кошти за договорами банківського строкового вкладу (депозиту) з підстав відсутності коштів, пропонуючи їй постійно продовжувати строки попередніх банківських вкладів. 17 жовтня 2014 р. сторонами у справі знову було продовжено банківський строковий вклад (депозит) до 17 січня 2015 р. шляхом підписання вказаного договору. 3 листопада 2014 р. сторонами у справі укладено додаткову угоду до вказаного договору із поповненням вкладу на суму 2 694 доларів США, які раніше перебували у відповідача на умовах договору депозиту. На її вимогу надати квитанцію цієї операції Банк відмовив. 22 січня 2015 року вона звернулася до Банку із заявою про дострокове повернення банківського вкладу у сумі 2 794 доларів США шляхом виплати готівковими коштами через касу банку. 9 лютого 2015 р. вона також звернулася із письмовою заявою щодо повернення банківського вкладу. Однак вказані заяви Банк залишив поза увагою й відповідей не надав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 2014 року між Банком і [PERSON] було укладено договір -заяву № 300937/64130/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 3 місяці в іноземній валюті. Відповідно до п.1 вказаного Договору вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.6.059711.012 у сумі 100 доларів США на строк з 17 жовтня 2014 року по 17 січня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". На договорі вчинено напис працівником Банку про його продовження до 18 квітня 2015 р. на умовах вказаних у договорі (а.с.4). Згідно квитанції від 17 жовтня 2014 р. позивачем внесено 100 доларів США на депозитний рахунок згідно вказаного Договору (а.с. 6). Відповідно до п. 5 Договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу), у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. 3 листопада 2014 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про банківський строковий вклад (депозит) №300937/64130/3-14 від 17 жовтня 2014 року, за яким позивач здійснила поповнення вкладу у сумі 2 694 доларів США, після зазначеного збільшення сума вкладу грошових коштів на депозитному рахунку становить 2 794 доларів США (а.с.5) 22 січня 2015 року позивач звернулась до Банку із заявою про дострокове повернення 5 лютого 2015 року банківського вкладу у сумі 2 794 доларів США, розміщеного згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) "Стандарт" № 300937/64130/3-14 від 17 жовтня 2014 року шляхом виплати готівковими коштами через касу банку (а.с.7). Згідно заяви від 9 лютого 2015 р. [PERSON] звернулась до Банку із заявою про вимогу надання письмової відповіді щодо неповернення Банком за її заявою коштів в іноземній валюті 2 794 доларів США по депозиту №300937/64130/3-14 від 17 жовтня 2014 року та додаткової угоди від 3 листопада 2014 р. (а.с. 22,23). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно до п. 1.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року №516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577 із змінами, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Відповідно до умов зазначеного вище договору, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідач - Банк є виконавцем обумовлених ними послуг, а позивач споживачем, тому захист його прав як споживача регламентовано Законом України № 1023 від 12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів", та відповідними нормам ЦК України. Згідно ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право вимагати від виконавця, щоб якість наданої послуги відповідала вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, умовам договорів. За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з ч. 5 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Судом встановлено, що відповідач - Банк умови договору не виконав належним чином, а саме: на вимогу вкладника про дострокове повернення грошових коштів не повернув суму вкладу як передбачено п. 5 Договору у валюті, вказаній у Договорі, а саме у доларах США. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ст. 526 та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України, що викладений в постанові від 25 грудня 2013 р. у справі №6-140 цс 13 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення в обраний позивачем та уточнений нею під час судового засідання спосіб захисту. Отже, враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про необхідність дострокового розірвання договору про банківський строковий вклад (депозит) та зобов'язання Банку повернути (видати) готівковими коштами через касу банку належний [PERSON] банківський вклад за Договором-заявою № 300937/64130/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" у сумі 2 794 доларів США. Згідно ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. У зв'язку із цим, в порядку ст. 88 ЦПК України із урахуванням роз'яснень наданих у п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 р. №10 з відповідача в дохід держави стягується судовий збір в розмірі 656 грн. 86 коп., що складає 1 відсоток ціни позову у національній валюті з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати судового збору (23,51 грн до 1 долара США).

Outcome: approved