Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області як орган опіки та піклування звернулася 24 липня 2014 року до Великобагачанського районного суду Полтавської област в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON], третя особа прокурор Великобагачанського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав. З позову вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO], після смерті своєї матері [PERSON] проживають разом зі своєю бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], а батько дітей [PERSON] залишив дітей та виїхав в інший район. Позивач в позові вказує, що відповідач [PERSON] не проявляє батьківської турботи щодо своїх дітей, не цікавиться їхнім здоров'ям, навчанням в школі, не бере участі у їхньому вихованні, не надає фінансової та моральної підтримки, таким чином самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей [PERSON] та [PERSON] Великобагачанська районна державна адміністрація посилаючись на вищевказані обставини звернулася до суду з позовом в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON], в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. а.с. 2-5). Ухвалою суду від 1 серпня 2014 року відкрито провадження по справі. В попередньому судовому засіданні 12 серпня 2014 року представник позивач Онупко Н.П. позов підтримала, [PERSON], як особа, в інтересах якої подано позов, прокурор прокуратури Великобагачанського району Шарайкін О.В. не заперечували щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання і судові засідання 1 жовтня та 23 жовтня 2014 року не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. В судових засіданнях 1 жовтня та 23 жовтня 2014 року представник позивача Онупко Н.П. заявлений до [PERSON] позов про позбавлення її батьківських прав підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в позові і просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи будь-яких заперечень щодо позову до суду не подав. Неповнолітній [PERSON] просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно нього, підтвердив, що після смерті матері батько не утримує його, не цікавиться навчанням, не займається його вихованням. Йому допомагає бабуся та дідусь. Після подання до суду позову батько приїздив до них один раз і дав їм з братом по 500 грн. Прокурор прокуратури Великобагачанського району Шарайкін О.В. не заперечував щодо задоволення позову органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] і вважає, що є передбачені законом підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки він тривалий час неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню синів, не утримує їх і не займається їхнім вихованням. За згодою представника позивача Онупко Н.П. судом 23 жовтня 2014 року була прийнята ухвала про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача Онупко Н.П., [PERSON], прокурора прокуратури Великобагачанського району Шарайкіна О.В., показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов органу опіки та піклування Великобагачанської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа прокурор Великобагачанського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 2 цієї статті, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] від 13 травня 2009 року та свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] від [INFO], в яких він записаний як батько (а.с.а.с.6.-7). [INFO] померла мати дітей [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (а.с.12). З показань свідків, вчителів Красногорівської ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] та [PERSON], вбачається, що вихованням [PERSON] та [PERSON] займаються їхні дідусь та бабуся. Бабуся [PERSON] постійно цікавиться навчанням онуків, регулярно відвідує батьківські збори, утримує їх, виховує в своїх онуках найкращі людські риси: вічливість, чесність, порядність, доброту та працелюбність. Батько дітей [PERSON] життям та навчанням синів не цікавиться, не надає матеріальної допомоги, не відвідує батьківських зборів, не підтримує контакти з вчителями . З довідки №224 від 1 липня 2014 року, виданої виконавчим комітетом Корнієнківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що [PERSON] зареєстрований на території сільської ради в с. Мостовівщина Великобагачанського району, але там не проживає (а.с.9). З довідки № 469 від 6 червня 2014 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області вбачається, що [PERSON], 1961 року народження, має такий склад сім'ї: чоловік - [PERSON], 1963 року народження, мати - [PERSON], 1921 року народження, онук - [PERSON], [INFO], онук - [PERSON], [INFO] (а.с.11). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 6 червня 2014 року проведеної комісією в складі секретаря Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Дубини Т.А., депутата Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області [PERSON] та жительки с. Сидорівщина Великобагачанського району Полтавської області [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживає у власному газифікованому будинку, разом з нею проживають онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мають всі відповідні умови для нормального проживання та навчання, в будинку є всі необхідні продукти харчування, діти забезпечені одягом та взуттям (а.с.13). Частинами 1,2 ст.171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. [PERSON] [INFO] виповнилося п'ятнадцять років, суд вислухав його думку щодо позову, він суду показав, що у 2009 році померла його мати [PERSON], після смерті якої він та його брат [PERSON] проживають в с. Сидорівщина Великобагачанського району разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] та перебувають на їхньому утриманні. Їхній рідний батько [PERSON] разом з ними не проживає, не приймає ніякої участі в їхньому вихованні та навчанні, не цікавиться їхнім життям, майже не спілкується з ними та не надає ні матеріальної, ні моральної допомоги. Після подання до суду позову батько приїздив до них один раз і дав їм з братом по 500 грн. (а.с.21). Судом заслухані також в присутності педагога та бабусі [PERSON] показання малолітнього [PERSON] , який підтвердив, що його виховують бабуся і дідусь, а батько разом з ними не проживає , в школу не приходить, їхнім з братом життям не цікавиться. Зазначені в позові обставини підтверджені допитаними в судовому засіданні свідком [PERSON], бабусею [PERSON] та [PERSON], а також свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в одному селі з сім'єю [PERSON], в якій виховуються ці діти. У зв'язку з встановленими обставинами неналежного ставлення до виховання своєї неповнолітньої дитини [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON], служба у справах дітей Великобагачанської райдержадміністрації підняла клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 25-27). Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За нормою ст. 11 цього Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України). Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено, що "батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дітей. ". Згідно чинного законодавства, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини викладені в позові знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по вихованню синів, починаючи з 2009 року, не виконує батьківських обов'язків по вихованню дітей, не забезпечує для них належних умов життя та виховання, отже у суду є всі передбачені законом підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. При прийняття цього рішення суд враховує і те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, але в першу чергу виходить із необхідності якнайкращого забезпечення інтересів дитини відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною у 1991 році, На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved