Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просять усунути їм перешкоди у здійснення ними права володіння, користування та розпорядження власним майном шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] з вказаного житлового будинку. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є співвласниками (по 1/2 частині) житлового будинку на [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами успадкований ними як спадкоємцями першої черги (дітьми спадкодавця) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . До дня смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований на [ADDRESS] та разом з ним проживала без укладення шлюбу відповідач [PERSON] . Зазначають, що дізнавшись про смерть батька, у встановлений законом шестимісячний строк, звернулись із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщини. Проте, з часу відкриття спадщини по 02 грудня 2019 року (більше 2 років) не могли оформити свої спадкові права та отримати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] , оскільки [PERSON] , зловживаючи своїми процесуальними правами, протягом вказаного періоду часу зверталася з двома безпідставними позовами в суд до них як спадкоємців першої черги про визнання за нею права власності на вказаний будинок (на весь будинок, та на половину будинку). Однак, в задоволенні даних позовів було відмовлено. Звертають увагу суду на той факт, що після реєстрації 02.12.2019 права власності за ними на вказаний житловий будинок, відповідачі, які втратили права користування цим житловим будинком, добровільно не звільнили житловий будинок, не передали ключі від вхідних дверей, а чинять перешкоди їм як власникам цього майна у володінні, користуванні та розпорядженні цим майном. 21.01.2020 представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася з відповідним листом до відповідачів, який направила рекомендованою кореспонденцією (поштове відправлення за №8210006157860 від 21.01.2020) з описом вкладення з вимогою вжити заходів до усунення порушень прав позивача як власника житлового будинку. Однак, жодної відповіді від відповідачів не було отримано. Натомість, [PERSON] неодноразово висловлювала реальні погрози про знищення цього майна шляхом підпалу, що також свідчить про її небажання добровільно виселитися з цього житла та чинити перешкоди власникам у користуванні та розпорядженні цим нерухомим майном. Зазначають, що відповідачі були зареєстровані у вказаному будинку за згодою попереднього власника будинку - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки після смерті останнього припинилося його право власності на це житло, то, відповідно, припинилося право користування відповідачами цим житлом, так як відповідачі не є членами сім`ї власників цього житлового будинку, не ведуть з ними спільне господарство, не пов`язані з ними спільним побутом. Враховуючи дані обставини, а також, беручи до уваги, що після смерті попереднього власника цього житлового будинку - [PERSON] припинилися обставини, які були підставою для вселення і проживання відповідачів у будинку, що свідчить про припинення встановленого сервітуту на це нерухоме майно, а відповідачі добровільно не виселяються з житлового будинку та чинять їм перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, а тому просять позов задоволити та усунути такі перешкоди шляхом виселення відповідачів з цього будинку. Також просять стягнути з відповідачів на їхню користь понесені ними судові витрати. Процесуальні дії вчинені судом. 09.04.2020 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 24.04.2020. Ухвалою від 04.05.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін 26.05.2020. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 25.05.2020 від представника позивача адвоката Сисин С.В. надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та про витребування доказів у справі. 26.05.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи. 26.05.2020 розгляд справи відкладено на 20.07.2020 року. 16.07.2020 та повторно 20.07.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке 16.07.2020 було задоволено судом. Крім того, 20.07.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшло клопотання про зупинення провадження по справі. 20.07.2020 розгляд справи відкладено на 20.08.2020. 11.08.2020, 24.09.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату. 02.11.2020 в судовому засіданні було вирішено об`єднати в одне провадження цивільну справу №442/2190/20, провадження №2/442/772/2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виселення громадян з цивільною справою №442/2196/20, провадження №2/442/773/2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виселення громадян. Присвоєно об`єднаному провадженню спільний єдиний унікальний номер справи № справи №442/2190/20, провадження №2/442/772/2020. Крім того, вирішено клопотання про зупинення провадження в даній справі та проведення наступного судового засідання, яке відкладено на 24.11.2020, в режимі відеоконференції. 24.11.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшла зустрічна позовна заява, в прийнятті до спільного розгляду з первісною позовною заявою якої відмовлено та повернено її заявнику. 24.11.2020 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.12.2020. 24.12.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. 24.12.2020 розгляд справи відкладено на 04.02.2020. 02.02.2020 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в задоволенні якого судом було відмовлено. 03.02.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. повторно надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке 04.02.2020 судом було задоволено. 04.02.2021 розгляд справи відкладено на 25.02.2021 24.02.2021 та повторно 25.02.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Татух М.Д. надійшла заява, в якій остання вказує про те, що договірні відносини між нею та [PERSON] припинені за взаємною згодою. 25.02.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Винниченка М.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. 25.02.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Винниченка М.П. В задоволенні клопотання про призначення її розгляду в режимі відеоконференції відмовлено. 29.03.2021 від відповідачки [PERSON] та її представника адвоката Винниченка М.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженим карантином. 31.03.2021 від представника позивача [PERSON] адвоката Крамар Ю.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на лікуванні. 31.03.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача на 18.05.2021. 17.05.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Винниченка М.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції, яке обґрунтовано його зайнятістю у засіданні комісії ПрАТ «Львівобленерго» (18.05.2021 о 13.15 год.) та у розгляді цивільної справи в Стрийському міськрайонному суді Львівської області (18.05.2021 о 14.15 год.) Обставини справи встановлені судом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2019, виданого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В., яке зареєстроване у реєстрі за №1213, спадкова справа №72/2017 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №191063008 від 02.12.2019 позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на [ADDRESS] успадкований [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями першої черги (дітьми спадкодавця) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58551374 від 02.12.2019, яким підтверджено реєстрацію видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2019 у спадковій справі №60866827 у Спадковому реєстрі, номер спадкової справи у приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. №72/2017, спадкодавець - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, на [ADDRESS] . Згідно довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10.12.2019 №007063/13-2019 і від 24.02.2020 №001772/13- 2020, виданих Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . У провадженні Дрогобицького міськрайонного суду перебувала цивільна справа №442/1054/18, провадження №2/442/870/2018 за позовною заявою від 16.02.2018 [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Лютик Р.В. про визнання за позивачем права власності на весь житловий будинок з господарськими спорудами, що на [ADDRESS] , яка за заявою від 30.05.2018 [PERSON] була залишена без розгляду. Дана ухвала була оскаржена в апеляційному порядку, проте через несплату судового збору апелянтом була визнано неподаною і їй повернута. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 24.04.2019, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.11.2019, в справі №442/4045/18 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Лютик Р.В. про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами відмолено за безпідставністю позовних вимог. Згідно повідомлення про початок досудового розслідування від 11.02.2020 №2018/44/06 та Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.02.2020 встановлено, що на даний час слідчим Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області розслідується кримінальне провадження №12020140110000206 від 01.02.2020 по заяві від 15.01.2020 [PERSON] та [PERSON] (представника позивача) за ст.195 КК України за фактами погроз [PERSON] знищення будинку на [ADDRESS] шляхом підпалу. Доводи учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила позов задоволити. Представники позивачів адвокати Сисин С.В. та Крамар Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладених у позовній заяві обставинам. Просили позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] жодного разу на розгляд справи (12 судових засідань) не з`явились, не повідомивши причин своєї неявки, відзиву на позовну заяву не подали, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце проведення розгляду даної справи. Будь якої зацікавленості з приводу даної справи в суді не проявили. Надіслана судом кореспонденція для відповідачів поверталась до суду з відмітками "адресат відсудній" Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Всі клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судових засідань в режимі відеоконференцій, які були подані представником [PERSON] адвокатом Татух М.Д. суд розцінює як такі, що подані з метою затягування розгляду справи. Адже, ані відповідач [PERSON] , ані її представник адвокат Татух М.Д. на розгляд справи в режимі відеоконференції або не з`являлись без повідомлення причин неявки, або причини неявки були неповажними (з`явилась не в той суд). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ані відповідачами [PERSON] , [PERSON] , ані представниками відповідача [PERSON] адвокатом Татух М.Д. з часу відкриття провадження по справі відзиву на позовну заяву не подано. Крім того, після вступу в справу представника відповідача адвоката Винниченко М.П. останній також двічі в судові засідання не з`явився, подавши суду аналогічні та ідентичні за змістом клопотання, які подавались адвокатом Татух М.Д., про відкладення розгляду справи, призначення судового засідання в режимі відеоконференцій, надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Однак, станом на 18.05.2021 представник відповідача адвокат Винниченко М.П. в приміщення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з метою ознайомлення з матеріалами справи не з`явився, посилаючись при цьому на карантинні обмеження, та зайнятістю в інших судових засіданнях, проте, жодних доказів поважності причин неявки в судові засіданні не подаючи. З огляду на що, суд приходить до висновку про те, що в адвоката Винниченко М.П. з 25.02.2021 по 18.05.2021 була можливість як ознайомитись з матеріалами цивільної справи, так і подати відзив на позовну заяву, чого останнім не зроблено з посиланням на карантинні обмеження, які не є перешкодою у доступі та явці до суду. Більше того, останній, зловживаючи своїми правами представника, проявив недобросовісність у виборі пріоритетності його явки в засідання комісії ПрАТ «Львівобленерго» (18.05.2021 о 13.15 год.) та у розгляді цивільної справи в Стрийському міськрайонному суді Львівської області (18.05.2021 о 14.15 год.), що є неприпустимим, позаяк доказів участі його в даних справах в якості представника суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 44\~ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. При таких обставинах суд доходить до висновку, що відповідачі та їхній представник, протягом тривалого часу, подаючи неодноразові клопотання про відкладення розгляду, зловживали своїми процесуальними правами, на розгляд справи не з`явились до суду без поважних причин, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у їхній відсутності. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право обмежитися доказами, наданими позивачем. Позиція суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Як встановлено в судовому засіданні позивачі є співвласниками (по 1/2 частині) житлового будинку на [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами успадкований ними як спадкоємцями першої черги (дітьми спадкодавця) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а.с. 15-19. Згідно довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10.12.2019 №007063/13-2019 і від 24.02.2020 №001772/13- 2020, виданих Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , а.с. 53-54. В судовому засіданні позивачами та їхніми представниками не заперечувався той факт, що відповідачі [PERSON] та її онука - [PERSON] були зареєстровані у будинку на [ADDRESS] за згодою попередніх власників будинку [PERSON] , який помер [INFO] (батько [PERSON] ) та [PERSON] , який помер [INFO] та з яким, власне [PERSON] проживала разом без укладення шлюбу. Дана обставина також встановлена у рішенні Дрогобицького міськрайонного суду від 24.04.2019 та в постанові Львівського апеляційного суду від 26.11.2019 року, а.с. 35-37. Правовою підставою звернення позивачів з даним позовом до суду було те, що вселення відповідачів у спірне житло відбулось шляхом встановлення сервітуту на це нерухоме майно, яке було похідним від права власності на це житло [PERSON] , який помер [INFO] , а оскільки після смерті останнього припинилося його право власності на це житло, то відповідно припинилося право користування відповідачами [PERSON] та [PERSON] цим житлом, так як відповідачі не були членами сім"ї [PERSON] , не є членами сім`ї власників на даний час цього житлового будинку, не ведуть з ними спільне господарство, не пов`язані з ними спільним побутом, а позивачі як власники цього майна, не бажають, щоб відповідачі там проживали. Відтак, з врахуванням того, що після смерті попередніх власників цього житлового будинку - [PERSON] і [PERSON] припинилися обставини, які були підставою для вселення і проживання відповідачів у будинку, що свідчить про припинення встановленого сервітуту на це нерухоме майно. Крім того, позивачі вказують на те, що намагались вирішити даний спір добровільно Так, представник позивача - [PERSON] , яка представляла інтереси позивача [PERSON] згідно нотаріально посвідченої довіреності від 06.01.2020, зверталась з відповідним листом до відповідачів, який направила рекомендованою кореспонденцією (поштове відправлення за №8210006157860 від 21.01.2020) з описом вкладення з вимогою вжити заходів до усунення порушень прав позивача як власника житлового будинку. Так, у цьому листі [PERSON] зазначила, що відповідачі не є членами сім`ї [PERSON] , а також не були членами його сім`ї на час вселення їх у цей будинок і на час проживання у цьому будинку. Також у цьому листі [PERSON] вказала відповідачам, що вони безпідставно користуються належним [PERSON] на праві власності житловим будинком і не сплачують йому жодних коштів за його користування, відповідачі створюють перешкоди в користуванні [PERSON] його власністю - житловим будинком по [ADDRESS] , не передають йому ключі від вхідних дверей будинку, та у позивача відсутні такі ключі, а тому у зв`язку з такими неправомірними діями відповідачів [PERSON] позбавлений можливості вселитися у даний будинок. Крім того, з відповідною вимогою про виселення та вирішення питання можливого подальшого проживання відповідачки [PERSON] зверталась також і позивачка [PERSON] , (аркуш 17 справи №442/2190/20, провадження 2/442/773/2020). Проте, така вимога була звернена 29.01.2020 лише до відповідачки [PERSON] та після отримання свідоцтва про право на спадщину. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. У даній справі спір виник між власниками житлового будинку, та особами, які зареєстровані у ньому, користуються зазначеним нерухомим майном за згодою попередніх власників, які померли. У спірних правовідносинах права позивачів, як власників житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вселилися та набули права користування житловим будинком, який належить на праві власності позивачам, підтвердженням чого є той факт, що останні, з часу їх вселення в цей будинок, не змінювали зареєстроване місце проживання, відповідач [PERSON] продовжує проживати у ньому. Натомість, доказів того, що відповідачка [PERSON] продовжує проживати у спірному будинку, несе витрати по його утриманню, цікавиться чи хоча б проявляє інтерес до наявного в суді спору з приводу підставності її права на користування житловим будинком не додано. Суд приймає до уваги доводи представників позивачів про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час їхнього вселення у спірний житловий будинок не буди членами сім"ї власників житлового будинку, та не є членами сім`ї позивачів, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували на те, що вони як власники майна відповідно до статті 391 ЦК України мають право вимагати усунення перешкод у користуванні їхньою власністю, зокрема вимагати виселення відповідачів, яким надано право користування зазначеним житловим приміщенням попередніми власниками будинку. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)). Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Встановивши, що позивачі, як співвласники житлового будинку категорично заперечують проти проживання у ньому відповідачів, які вселилися у спірне житлове приміщення за згодою попередніх власників, які померли, тобто обставини, які надавали їм право на проживання у зазначеному житловому приміщенні припинилися з часу проведення державної реєстрації за позивачами права власності на спірне житло, а тому суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про усунення їм перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення. Оцінюючи виселення відповідачів з житлового будинку на [ADDRESS] на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, суд вважає, що припинення права користування відповідачами спірним житлом шляхом їх виселення відповідає такому критерію, оскільки: по-перше, відповідачі з часу звернення позивачів до суду з даними позовами жодного разу в судове засідання не з`явились, не проявляли будь якого інтересу до наявного в суді спору з приводу підставності їхнього права на користування житловим будинком, доказів протилежного суду не надано; по-друге: позивачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до відповідачів з вимогами щодо виселення чи з`ясування підстав проживання останніх у спірному будинку, а також довідатися про наміри відповідачів щодо подальшого проживання у будинку після переходу права власності на такий або про їхню відмову від свого права та готовність звільнити будинок у такому випадку, на що відповідач [PERSON] висловлювала реальні погрози про знищення цього майна шляхом підпалу, що також свідчить про її небажання добровільно виселитися з цього житла, тим самим чинячи перешкоди власникам у користуванні та розпорядженні цим нерухомим майном; по-третє: згідно повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 30.04.2021 [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Зокрема, стороною обвинувачення [PERSON] підозрюється у тому, що вона, маючи прямий умисел та корисливу мету на заволодіння коштами [PERSON] , шляхом обману, під приводом продажу житлового будинку [ADDRESS] , повідомила [PERSON] завідомо неправдиві відомості про те, що вона є єдиним власником зазначеного житлового будинку, хоча їй було відомо що інформація є недостовірною, отримала від останньої грошові кошти в рахунок попередньої оплати за придбання житлового будинку [ADDRESS] , що свідчить про недобросовісність дій [PERSON] . Натомість, як стверджують в судовому засідання представники позивачів, відповідачка [PERSON] , яка є онукою [PERSON] , досить тривалий час перебуває за межами України, а відтак не проживає у спірному будинку, не користується ним, а тому її формальна реєстрація в спірному будинку є необґрунтованою та такою, призводить наявності перешкод позивачам у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком на [ADDRESS] . У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна». Зважаючи на те, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з огляду на, що з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами\~ст.\~141\~ЦПК України та\~ст.\~4\~Закону України\~"Про\~судовий збір" з відповідачів на користь позивачів в рівних частинах слід стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору за вдома квитанціями на суму по 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved