Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова надішла заява [PERSON], зацікавлена особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України Свою заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], [INFO], яка на момент смерті проживала у місті Донецьку, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 41 від [INFO]. Та обставина, що померла [PERSON] доводилась заявниці матір'ю підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], в якому зазначено, що її батько - [PERSON], а мати - [PERSON]. При розлученні [PERSON] повертає собі прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. З метою отримання свідоцтва про смерть матері, заявниця звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову ХМУЮ та надала їм «лікарське свідоцтво про смерть», яке затверджено наказом «МЗ ДНР», що не відповідає вимогам Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. Проте заявниці у реєстрації було відмовлено і надано роз"яснення, що вона має звернутися до суду за місцем свого проживання для винесення рішення про встановлення факту смерті. Заявниця [PERSON] прохає встановити факт смерті - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м.Донецьк. Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову ХМУЮ провести державну реєстрацію смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м.Донецьк. Представник заявника в судове засідання не з"явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також надав пояснення в яких зазначалось, що заперечень щодо встановлення факту смерті особи не має. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця перебувала у родинних відносинах з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER],свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. [INFO] мати заявниці померла на окупованій території в м. Донецьк, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 41. З метою отримання свідоцтва про смерть матері, заявниця звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову ХМУЮ та надала їм «лікарське свідоцтво про смерть», яке затверджено наказом «МЗ ДНР», що не відповідає вимогам Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. Так, 25 березня 2015 року вступила в силу постанова Верховної Ради України №254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", згідно якої Рада визначила тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, сел і поселення Донецької та Луганської областей. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. На підставі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: 1. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. 2. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: 1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Як вбачається з роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.10 відповідно до п.4 ст.273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений у порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Пунктом п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У відповідності до статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Враховуючи вищевикладене, для отримання свідоцтва про смерть матері заявниці відповідно до чинного законодавства, та в зв"язку з тим, що «лікарське свідоцтво про смерть», яке затверджено наказом «МЗ ДНР» не може вважатися законним, оскільки видане іншою державою та не може бути легалізоване, тому є підстави для винесення рішення про встановлення факту смерті.

Outcome: approved