Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись не неналежне виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність значної заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 204413-CRED, умови якого відповідачем порушуються і станом на 28.01.2016 року заборгованість по кредитному договору складає 2525 долари 86 центів США. [PERSON] поручився за належне виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки позивач вже звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, судовим рішенням позов був задоволений та відкрито виконавче провадження. Також вважала, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу строку позовної давності, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, пояснив, що 10 червня 2013 року Обухівським районним судом Київської області було винесено рішення та стягнено 44768 грн. 88 грн. заборгованості по кредитному договору. При цьому додав, що позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" був пропущений строк позовної давності, тому просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд вважав за можливе розглянути справу за такою явкою сторін. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив такі обставини. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 31.01.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 204413-CRED, відповідно до якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти 5000 доларів США на термін до 15.04.2009 року, а Позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах і в порядку, визначених цим договором та додатками до нього. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Також між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання відповідачем [PERSON] усіх її зобов'язань, що виникли з Кредитного договору, укладеного між Кредитором та Позичальником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих що можуть виникнути в майбутньому. Внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 204413-CREDвиникла заборгованість в розмірі 44768 грн. 88 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 14562 грн. 73 коп., заборгованості по процентам в розмірі 27836 грн. 20 коп., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2119 грн. 91 коп., яку було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 червня 2013 року, дане рішення набрало законної сили 27.07.2013 року. Як зазначив представник позивача, з 2013 року (після винесення судового рішення від 10.06.2013 року та відкриття виконавчого провадження) позивач вирішив знову звернутись до суду, оскільки дія кредитного договору не припинилась та штрафні санкції продовжували нараховуватись. З цих підстав у суду виникла необхідність отримання детального розрахунку та обґрунтування суми боргу, оскільки ні суду, ні відповідачу та його представнику не було зрозуміло з чого саме складалась заборгованість, зазначена у позовній заяві. Як вбачається з матеріалів справи, що також підтвердила і відповідач, сума боргу за тілом кредиту залишалась (так само і на момент винесення рішення від 10.06.2013 року) в сумі 1822,62 доларів США. Однак, стягнення цієї суми вже було задоволено попереднім рішенням суду. У своїх письмових додаткових поясненнях представник позивача не обґрунтував складових суми заборгованості, а лише надав виписку по рахунку, з якого не вбачається обґрунтування саме заявленої в позові заборгованості. Крім того, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів убухгалтерському обліку» (в редакції, чинній станом на 2008 рік) Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до Постанови правління НБУ «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» (Яка була чинна станом на 2008 рік). Розділ III. Касові операції банків з клієнтами Глава 1. Загальні вимоги до оформлення касових документів Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та витати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов'язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення татника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформлюються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім перелічених вище), також належать: номер рахунку отримувача та назва банку отримувача. Усі реквізити в касових документах мають бути заповнені згідно з правилами, зазначеними в додатку 14 до цієї Інструкції. У разі здійснення касових операцій протягом операційного часу відповідальний працівник банку на касових документах проставляє дату здійснення касової операції а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня", або "післяопераційний час". З каси банку готівка національної валюти видається за такими видатковими документами: -за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо); -за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою, - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу); Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: -за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами: фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; -за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; -за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам. У видаткових касових документах (заява на видачу готівки видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі;наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача. Таким чином, факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Відтак надання грошових коштів в кредит та існування заборгованості за певний період, а також сплата за вказаний період коштів доказується виключно первинними бухгалтерськими документами. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами. Доведенню підлягають обставини, що мають значення для постанови рішення по справі і відносно яких у сторін виникає спір. Згідно з положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, пояснень свідків, письмових доказів та інше. Відповідно до ст. 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам статей 57-59 ЦПК України. Під час судового розгляду представник позивача не зміг довести та обґрунтувати свої позовні вимоги, оскільки наявна у відповідачів заборгованість перед позивачем існувала ще у 2013 році та була стягнута (задоволені позовні вимоги про стягнення суми боргу) за рішенням суду від 10.06.2013 року (відкрите виконавче провадження та вчинені відповідні виконавчі дії). Що стосується заяви відповідача та його представника щодо застосування строків позовної давності, то суд, не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності позивачем.

Outcome: dismissed