Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У лютому 2018 р. заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт, що її національність "полька" та внести зміни до актового запису про шлюб №1193 від 27 жовтня 1957 р., де національність нареченої вказати «полька». Вимоги заяви обґрунтовані тим, що її батько за національністю "поляк", проте помилково її національність було зазначено "українка". Заявниця виховувалася відповідно до польських традицій, святкує польські свята та вважає себе полькою та на даний час прагне відновити своє зберегти етнічне походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини». Заявниця надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник Миколаївського міського відділу ДРАЦС надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень по даній справі немає. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступне. 30 жовтня 1934 року народилась [PERSON], батьками якої є: батько - [PERSON] за національністю "поляк", мати - [PERSON] за національністю "українка", про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22 квітня 1953 року. 27 жовтня 1957 року [PERSON] одружилася з [PERSON], після чого змінила прізвище на "[PERSON]", про що свідчить актовий запис №1193 в свідоцтві про одруження серії [NUMBER] від 27 жовтня 1957 року. 23.01.2019 року заявнику висновком про внесення змін у актовий запис цивільного стану по справі №27/15.1-6.6.2 від 23 січня 2019 року Миколаївського міського відділу ДРАЦС відмовлено у задоволенні прохання щодо зміни національності нареченої з «українка» на «полька». Згідно із частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 вказаного закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного Кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована ЗУ №703/97-ВР від 09.12.1997 р.) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Оскільки матеріалами справи знайшлося підтвердження факту того, що батько заявниці був поляком, заявник також має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів, як це передбачено Законом України «Про національні меншини». Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved