Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

14.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до[PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позову, згідно останніх уточнень зазначивши, що відповідно до укладеного Договору № DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 36000,00 доларів США., терміном повернення до 23.01.2027 року включно зі сплатою 12,00 відсотків на рік. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки № № DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року, згідно умов якого [PERSON] надала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею 33,60 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 181800грн. У свою чергу, [PERSON] порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим, станом на 16.07.2014 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 117 816,02 дол. США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2014 року складає 1\~379 625,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 36\~021,20 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 27\~717,96 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4968,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 49\~108,86 доларів США. На підставі вищевикладеного позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON] в розмірі 117 816,02 дол. США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2014 року складає 1\~379 625,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 36\~021,20 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 27\~717,96 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4968,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 49\~108,86 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON], а саме на квартиру загальною площею 33,60 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS]., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити [PERSON] та [PERSON], які проживають у квартирі №11, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м [PERSON], буд.22; стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив застосувати строки позовної давності. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 23 січня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNU0GK00000985, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 36\~000,00 доларів США, терміном повернення до 23.01.2027 року включно зі сплатою 12,00 відсотків на рік. /а.с.13-15/. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) \~зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом, встановленим ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В забезпечення виконання умов кредитного договору 23.01.2007 року між позивачем [PERSON] був укладений договір іпотеки № DNU0GK00000985, згідно умов якого [PERSON] надала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 33,60 кв.м.,житловою площею 17,70 кв.м., яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS]./а.с.16-18/ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач свої зобовязання по договору виконав належним чином. У свою чергу, [PERSON] порушила умови укладеного договору, \~в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, у звязку з чим станом на 16.07.2014 р. за договором виникла заборгованість у розмірі 117 816,02 дол. США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2014 року складає 1\~379 625,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 36\~021,20 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 27\~717,96 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4968,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 49\~108,86 доларів США. /а.с.185-190/. Згідно довідки Житлово-Будівельного кооперативу №216 м. Дніпропетровська від 13.11.2014 року у квартирі №11 на ж/м [PERSON], буд.22 у м. Дніпропетровську зареєстрований та проживає: [PERSON], власником даної квартири є [PERSON]./а.с.68/ Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідачка [PERSON] повідомлялася за допомогою Повідомлення №30.1.0.0/2-482 від 12.02.2015 року/а.с.86-87/ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову частково, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 \~вищезазначеного Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. \~ Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. При реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» - рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при \~\~цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNU0GK00000985 від 23.01.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 23.01.2007 р., реєстровий № 3479, а саме, на квартиру загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м [PERSON][ADDRESS]. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж \~предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме, квартири №11, яка розташована за адресою: ж/м [PERSON], буд.22 у м. Дніпропетровську, загальною площею 33,6кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., шляхом його продажу та здійснення процедури продажу предмету іпотеки будь-яким способом будь-якій особі покупцеві з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з дотриманням вимог ст.38 Закону України Про іпотеку та визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 року. Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії: -не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] належним чином не виконує умови вказаного вище Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, а мораторій являє собою лише відстрочення виконання зобов»язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Відповідно до ст. 4 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. За таких обставин, враховуючи зазначені вимоги Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд вважає за необхідне виконання даного рішення зупинити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до припинення дії вказаного Закону. \~Стосовно позовних вимог в частині виселення [PERSON] та [PERSON], то вказані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частини 2 і 3 зазначеної статті встановлюють певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказані вимоги є передчасними та їх задоволення є можливим лише після звернення стягнення на предмет іпотеки і невиконання мешканцями письмової вимоги іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку. Що стосується заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд зазначає наступне. Відповідно достатті 256 Цивільного кодексу Українивизначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідност.257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідностатті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.(пункт 5). Статтею 267 Цивільного кодексу Українивизначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4). Відповідно до статті 1 Закону України\~Про іпотеку, іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із\~статтею 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.\~\~ Відповідно до частини пятої статті 3 Закону України\~Про іпотеку, іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України\~Про іпотеку, встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору, з інших підстав, передбачених цим Законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Аналогічний висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року № 6-125цс13, постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року № 6-153цс14. Крім того, у пункті 28 договору іпотеки зазначений термін дії договору, зокрема визначено, що договір діє до повного виконання іпотекодавцем-позичальником зобовязань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 \~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial