Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з відповідача на утримання їхніх неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень, на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідача на її користь відповідно до рішення суду, здійснюється стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], у розмірі по 400 (чотириста) грн. щомісячно на кожну дитину. Однак, на даний час сума присуджених судом 27 квітня 2015 року аліментів є недостатньою для належного матеріального утримання дітей, змінився її матеріальний стан. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінила та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 1014 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, залишив вирішення спору на розсуд суду. Розглянувши подані позивачами документи і матеріали, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексу. Як встановлено, сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області 05 лютого 2015 року. Під час перебування в шлюбі у сторін народилися діти: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, серія [NUMBER] від 24 березня 2006 року, серія [NUMBER] від 14 лютого 2013 року. Березнівським районним судом Рівненської області від 27 квітня 2015 року по справі №555/675/15-ц було прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі по 400 (чотириста) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 03 квітня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до 360-7 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Згідно вищенаведеної правової позиції, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Згідно з ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст.7 ЗУ « Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача суд відповідно до статті 182 СК України враховує відсутність даних про наявність у дитини та платника аліментів захворювань, матеріальне становище платника аліментів, а також відсутність даних про перебування у відповідача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітнім, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя, хронічні захворювання відсутні, групи інвалідності не має. Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов'язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб, з метою забезпечення нормального догляду за дітьми, враховуючи матеріальне становище відповідача, характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвиток дітей, те, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхніх спільних дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 1014 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття старшої дитини, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дітей. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача, необхідно стягнути судовий збір у розмірі в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Outcome: approved