Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №180427-131859 від 27.04.2018 року у розмірі 50 509,23 гривень та судові витрати у розмірі 2 270,00 гривні, посилаючись на те, що 27.04.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180427-131859 на суму 2 100,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 42,00 грн. за кожен день такого користування строком на 18 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. ТОВ "Прості займи" є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство, в свою чергу, виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів. Кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) платіжною системою Товариство з обмеженою відповідальними фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Відповідно до довідки, наданої ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», на підтвердження виконання переказу, 27.04.2018 року о 13:23:39 відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 2 100,00 грн. Згідно з Кредитним договором, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2 100,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 756,00 грн. у строк 18 днів до 14.05.2018 року. Також відповідач взяв на себе зобов`язання, у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені. 14.05.2018 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти. Станом на 13.04.2021 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: сума кредиту 2 100,00 грн., проценти за користування кредитом - 44 754,96 грн., пеня - 946,04 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 565,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 2 142,66 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 50 509,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання в якому просить провести розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання, призначене на 25.08.2021 року на 09.30 годину не з`явився, конверт з судовою повісткою та іншими документами, направлений за останньою відомою адресою його місця реєстрації повернувся до суду, причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідці поштового відділення. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик [PERSON] у судове засідання, що у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним повідомленням. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. 27.04.2018 року між ТОВ «Прості Займи» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання фінансових послуг № 180427-131859. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит на особисті потреби в розмірі 2 100,00 грн. строком на 18 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 42 грн. за кожен день користування кредитними коштами. На банківську кредитну карту відповідача були перераховані кошти за кредитним договором, що підтверджується довідкою від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» з підтвердженням отримання на карту кредиту у сумі 2 100 грн., згідно із довідкою від 14.04.2021 року (а.с.15). Станом на 14.05.2021 року заборгованість за кредитним договором складає 50 509,23 грн., з яких: сума кредиту - 2 100,00 грн., проценти за користування кредитом - 44 754,96 грн., пеня - 946,04 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 565,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 2 142,66 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач заповнив свої дані на сайті позивача, ознайомився з правилами та умовами позики (оферта), переглянувши їх за посиланням www.bistrozaim.ua (правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту) і підтвердив свою згоду, поставивши відповідну галочку в пункті «З Правилами та умовами надання позики ознайомлений і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропанової редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Далі, після подачі заявки, відповідач утримав унікальний код підтвердження оформлення позики через СМС на свій мобільний номер, зазначений ним при реєстрації на сайті Товариства. Після отримання СМС, відповідач ввів отриманий код на сайт і таким чином підтвердив подачу заявки та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (а.с.16). Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов висновку про те, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Викладене, також цілком узгоджується з іншими позиціями Верховного Суду, викладених у справі №561/77/19 від 16.12.2020 р., у справі №732/670/19 від 9 вересня 2020 р., у справі №404/502/18 від 23 березня 2020 р., у справі №127/33824/19 від 7 жовтня 2020 р. Згідно довідки про підтвердження переказу грошових коштів від 14.04.2021 року №191, відповідачу 27.04.2018 року о 13:23:21 здійснено переказ грошових коштів в сумі 2 100 грн. (а.с.15). Також, згідно довідки про підтвердження переказу грошових коштів від 14.04.2021 року №191, відповідач 15.05.2018 року частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, а отже здійснив дії, що свідчать про визнання боргу і тим самим підтвердив свій обов?язок повернути кредит в розмірі 2 100 грн. та сплатити проценти в розмірі 756 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р. зазначив, що «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Таким чином, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства, що передбачено статтею 526 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідача також проценти за користування кредитом в розмірі 44 754,96 грн., пеню в розмірі 946,04 грн., індекс інфляції за весь період прострочення в розмірі 565,57 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 2 142,66 грн. На підтвердження розміру вказаних сум, позивачем надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.33-42), в тому числі розрахунок 3-х відсотків річних (а.с. 43-51) та розрахунок збитків від інфляції (а.с.53-60), які суд визнає належними та допустимими доказами та приймає як вірні. Кредит надавався відповідачу в сумі 2 100 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 42,00 грн. за кожен день такого користування, строком на 18 календарних днів, тобто до 14.05.2018 року. Таким чином, відсоткова ставка за користування кредитними коштами була відома відповідачу у момент укладення договору. Вказана позиція цілком узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 509,23 грн., з яких: сума кредиту - 2 100,00 грн., проценти за користування кредитом - 44 754,96 грн., пеня - 946,04 грн., індекс інфляції за весь період прострочення - 565,57 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 2 142,66 грн. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270 гривні 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved