Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Поморянської об`єднаної територіальної громади в особі Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який не залишив заповіту. Після смерті її батька залишилось спадкове майно, зокрема у вигляді земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Поморянської селищної ради (колишня Ремезівцівська сільська рада) Золочівського району Львівської області, кадастровий номер 4621886100:04:001:0014 пл.0,15га. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщину, яку прийняла позивачка подавши нотаріусу Демській О.В відповідну заяву. На нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва з посиланням на главу 10 п.4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Поморянської об`єднаної територіальної громади в особі Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника, вимоги позову визнає, просить їх задоволити. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Струтин Золочівського району Львівської області. Згідно свідоцтва про [NUMBER] від 14.05.2002р. вбачається, що позивачка [PERSON] є донькою померлого. Згідно Рішення Ремезівцівської сільської ради 44сесії 7-го демократичного скликання від 23.10.2019року №353 померлому [PERSON] надано право на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,20га в с. Підгір`я в урочищі Пригата Золочівського району Львівської області. З оглянувшого в засіданні проекту землеустрою, видно, що такий померлим виготовлений та проведена його реєстрація в передбаченому законом порядку з присвоєнням кадастрового номера - 4621886100:04:001:0014 Згідно Постанови приватного нотаріуса Демської О.В. №296/02-14 від 27.07.2021р. нотаріус відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 4621886100:04:001:0014 пл.0,15га. \~ \~ \~ \~З інформації ГУ Держгеокадастру у Львівській області №97-13-0.24-1406/166-21 від 28.07.2021р. вбачається. що вартість такої ділянки 3193,37грн. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. За приписами\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Згідно ст.\~328,\~1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Відповідно до ст.\~1217,\~1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1\~ст. 1269 ЦК України, Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3\~ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно змісту\~ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Однак суд вважає, що позивачка обрала невірний спосіб захисту свого права, виходячи з такого: За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено таке: Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації Однак з врахуванням того, що представником відповідача позов визнано навіть до проведення підготовчого засідання, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням того, що позивач має право на спадкування майна померлого і є його єдиним спадкоємцем, право позивача слід захистити шляхом визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, виходячи з такого: Відповідно до частини другої\~статті 14 Конституції України\~право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої\~статті 81 Земельного кодексу України(далі -\~ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3\~статті 152 ЗК України Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1\~статті 1225 ЦК України Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~статті 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125\~ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документа та проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а не права власності на земельну ділянку. Тобто у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. При тому суд не вважає вказане виходом за межі позовних вимог, адже у\~Постанові Великої Палати від 8 червня у справі № 662/397/15-ц, зазначено: Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. У постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17\~та\~від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15\~зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві,\~не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. Підставою позову\~є фактичні обставини, що наведені в заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється\~"право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у\~справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99) А відтак суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Outcome: approved