Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

25 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 19 квітня 2019 року між ФОП [PERSON] (правонаступником якої є позивач) і відповідачем [PERSON] укладений договір № 60200031923 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм, згідно умов даного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу комплект ГБО 4-го покоління на автомобіль Ford Fusion VIN: [NUMBER] встановленою вартістю 24 900, 00 грн. Передача товару відповідачу засвідчена його підписом на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена в договорі: [ADDRESS] . Умовами пакету фінансування, визначеними у Договорі, встановлено розмір та порядок оплати місячних платежів - щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця; платіж за 1-2 місяця становить -1 322,22 грн., а починаючи з 3-9 місяця - 1 917,22 грн.; кількість місячних платежів (крім першого) 9; вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до Клієнта: виплата всіх зобов`язань за договором. З метою забезпечення належного та повного виконання зобов`язань за договором, 19 квітня 2019 року між ФОП [PERSON] (правонаступником якої є позивач) і відповідачем [PERSON] укладений Договір поруки № 60200031923 за клієнта в системі ПлатиПізнішетм, який несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань. Позивач вказує, що за весь період дії договору відповідачем [PERSON] в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено 25 670,00 грн., а саме: 19.04.2019 року-13 000,00 грн. (платіж при отриманні товару); 20.08.2019 року - 1 000,00 грн.; 20.09.2019 року -1 500,00 грн. та 20.10.2019 року - 10 170,00 грн. Станом на 07 серпня 2020 року відповідач [PERSON] не виконав прийнятих на себе відповідно до умов Пакету фінансування та п. 10.4.2 Договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару, у зв`язку з чим має заборгованість в розмірі 10 076,17 грн., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 5 605,97 грн.; сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 12.2-12.3 Договору. Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідачів не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином,причин неявки суду не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 19 квітня 2019 року між ФОП [PERSON] (постачальник) і відповідачем [PERSON] укладений договір № 60200031923 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм, відповідно до умов якого [PERSON] отримав на умовах прямого лізингу від постачальника товару комплект ГБО 4-го покоління на автомобіль Ford FusionVIN: [NUMBER] вартістю 24 900, 00 грн. Порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу №05/02-18 від 05 лютого 2018 року, що є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua (п.8.2 Договору). Відповідно до п. 9.1 цього Договору, якщо за умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання Клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання Договору Клієнтом та Постачальником. Підпис Клієнта на Договорі свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. Крім того, в момент підписання Договорів всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Згідно з п.п. 12.2-12.3 Договору визначено, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів відповідач сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Згідно положень п.12.4 Договору, у разі прострочення відповідачем сплати платежів на строк більше 30 календарних днів, останній зобов`язаний за першою вимогою позивача протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь позивача всі платежі, належні до сплати згідно з пакетом фінансування. У відповідності з п. 13.5 Правил, що є невід`ємною частиною Договору згідно з п. 8.2 Договору, за яким клієнт ознайомився і погодився, згідно з п. 13.7 Договору, умови Договору на першій сторінці, за несплату періодичного платежу протягом 30 календарних днів клієнт зобов`язаний на першу вимогу Процесинг-центра протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги повністю погасити грошові зобов`язання за Договором враховуючи неустойку, комісію, тощо. На підставі Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм, затверджених наказом директора ТОВ «ФК «Фангарант Груп» №05/02-18 від 05 лютого 2018 року, зокрема Розділу І Загальні положення, Процесинг-центр - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», організатор системи ПлатиПізнішетм (п. 1.1.3); Клієнт - фізична або юридична особа, з якою укладений або може бути укладений Договір про отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм (п. 1.1.4); Постачальник - суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює поставки товарів (послуг), учасник системи ПлатиПізнішетм (п.1.1.5). Згідно з п.1.4. Правил ці правила є договором приєднання в розумінні ст. 643 ЦК України. Підписанням Договору Клієнт приєднується до Правил. Правила є невід`ємною частиною кожного договору з моменту його укладення. Пунктом 13.3. Правил передбачено, що у разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів Клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Згідно з п.п. 17.1, 17.5 Правил укладений між сторонами Договір діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше не вказано в Пакеті фінансування, але в кожному разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Процесинг-центр має право достроково розірвати в односторонньому порядку Договір, та (або) вимагати сплати встановлених даними Правилами неустойки і відшкодування завданих збитків, зокрема, з підстави невиконання або неналежного виконання Клієнтом своїх обов`язків з виплати платежів. Встановлено, що 19 квітня 2019 року з метою забезпечення належного та повного виконання зобов`язань за договором, між ФОП [PERSON] (правонаступником якої є позивач) і відповідачем [PERSON] укладений Договір поруки № 60200031923 за клієнта в системі ПлатиПізнішетм, відповідно до умов якого поручитель разом з клієнтом несе солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання клієнтом своїх зобов`язань, що виникають за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм. Позивач в позові посилається на те, що за весь період дії договору відповідачем [PERSON] в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено 25 670,00 грн., а саме: 19.04.2019 року - 13 000,00 грн. (платіж при отриманні товару); 20.08.2019 року - 1 000,00 грн.; 20.09.2019 року -1 500,00 грн. та 20.10.2019 року - 10 170,00 грн.; З розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм в частині сплати платежів, передбачених Пакетом фінансування та договором, у зв`язку з чим у останнього станом на 07 серпня 2020 року виникла заборгованість за Договором в розмірі 10 076,17 грн., з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару в розмірі 5 605,97 грн.; сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 12.2-12.3 Договору в розмірі 4 470,20 грн. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з договірних зобов`язань (договору лізингу). Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правилами статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом серед яких - сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржника. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вже встановлено вище, 19 квітня 2019 року між ФОП [PERSON] (правонаступником якої є позивач) і відповідачем [PERSON] укладений Договір поруки № 60200031923 за клієнта в системі ПлатиПізнішетм, відповідно до умов якого поручитель разом з клієнтом несе солідарну відповідальність за належне та у повному обсязі виконання клієнтом своїх зобов`язань, що виникають за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм № 60200031923 від 19 квітня 2019 року, відповідно до п.8.1 якого в момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» відповідно до Договору № 2016041601 про участь постачальника в системі ПлатиПізнішетм (факторингу) від 18 квітня 2016 року. Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не виконано зобов`язання за договором лізингу, зокрема останнім не надано відомостей про відсутність заборгованості за договором, розрахунки позивача ним не спростовані, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підтверджені належними доказами. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фангарант Груп» підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved