Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з [PERSON] вона уклала шлюб, який був зареєстрований, актовий запис №290. Від спільного подружнього життя вони мають трьох дітей. З відповідачем не проживає однією сім`єю, шлюбно-сімейні стосунки припинені, спільного господарства з січня 2020 року не ведуть. Спільне життя з відповідачем не склалося, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття взаємної любові та поваги. В судове засідання позивачка не з`явилася, а надала до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області заяву, у якій позивні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Просить суд залишити їй прізвище " [PERSON] ". В судове засідання відповідач не з`явився, а надав до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області заяву, у якій позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив їх задовольнити, на примирення з позивачкою не згоден. Просить суд розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 11 жовтня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом Серії [NUMBER] про укладення шлюбу виданим відділом реєстрації актів громадського стану Южноукраїнського міського управління юстиції, за актовим записом №290. (а.с. 3). Від спільного життя сторони мають дітей: [PERSON] 2005 року народження, [PERSON] 2008 року народження та [PERSON] 2020 року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7-9). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, тому суд, вважає що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved