Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] товариство з обмеженою відповідальністю "Канівці" (далі СТОВ «Канівці») звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що 01.07.2007 між товариством та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,2197 га, кадастровий номер 7125181600:03:000:0807 строком до 01.07.2017, який зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК у 2007 році. Однак, 20.06.2017 року відповідач [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранекс - Черкаси» (далі ТОВ «Гранекс-Черкаси») договір оренди належної йому земельної ділянки, яка перебувала в оренді СТОВ «Канівці». Вважають, що спірний договір оренди землі є недійсним, оскільки його укладено до закінчення строку дії попереднього договору оренди, а дії [PERSON] створили перешкоди в реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди землі. Просили визнати недійсним договір оренди, укладений між відповідачами та визнати поновленим договір оренди від 01.07.2007, укладений між позивачем та [PERSON] Представник позивача СТОВ «Канівці» [PERSON] в судове засідання з»явилась. Підтримала позовні вимоги та просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, 31.10.2017 року подано до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та залишити позов без розгляду. Представники відповідача ТОВ «Гранекс-Черкаси» [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили та зазначали, що позивач не скористався належним чином своїм переважним правом на продовження договору оренди землі, зокрема, не надали підтверджень того, що власник земельної діянки був повідомлений про намір позивача продовжити строк дії договору, а з 23.06.2017 р. ТОВ «Гранекс-Черкаси» є належним орендарем земельної ділянки. Крім цього, власник земельної ділянки повідомила попереднього орендаря про відсутність намірів поновлювати договір. Новий орендар не перешкоджав попередньому до закінчення договору оренди користуватися земельною ділянкою. Позивач у своїй позовній заяві вимає від суду поновити договір, умови якого значно гірші для власника земельної ділянки, ставка орендної плати менша. А відтак право оренди СТОВ "Канівці" вважають недійним, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач - державний реєстратор Виконавчого комітету Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області [PERSON] в судове засідання не з»явилась, 01.11.2017 року в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності та залишити позов без розгляду. Третя особа відділ у Чорнобаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з»явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2197 га, розташована в адмінмежах Великоканівецької сільської ради Черкаської області, кадастровий номер 7125181600:03:000:0807, на підтвердження чого суду надано державний акт та інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-10). 01.07.2007 між СТОВ «Канівці» та [PERSON] укладено договір оренди землі, за яким відповідач [PERSON] передав в оренду позивачу належну йому земельну ділянку площею 3,2197 га строком на 10 років, з 01.07.2007 р. по 01.07.2017 р. (копія договору, а.с. 5-6). Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.07.2007 [PERSON]м. передав СТОВ "Канівці" земельну ділянку за договором оренди землі (а.с. 7). Вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 02.07.2007 зареєстрований за № 040779700571 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК. Також судом встановлено, що в період дії основного договору оренди землі з СТОВ «Канівці», а саме 23.03.2017, відповідач [PERSON] уклав договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою, а саме з ТОВ «Гранекс-Черкаси», який був зареєстрований 22.06.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-10). Відносини, повязані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 1 ст. 638 ЦК УКраїни передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. У відповідності до ч. 4 ст. 124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. За положеннями ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 6-55цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, в разі невизнання орендодавцем права орендаря, передбаченого ст.33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним договору оренди цієї самої земельної ділянки, укладеного орендодавцем з іншим орендарем, на підставі п.2 ч.2 ст.16 ЦК України. Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання правочину (угоди) недійсним (ч.2 ст.16 ЦК України та ч.3 ст.152 ЗК України). Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема застосування інших, передбачених законом, способів. Як було встановлено судом, між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Гранекс-Черкаси» був укладений договір оренди земельної ділянки під час дії договору оренди землі з СТОВ «Канівці», а відтак були порушені права позивача на володіння та користування землею на умовах договору оренди, переважне право на поновлення договору оренди на новий строк. При таких обставинах суд вважає, що спірний договір оренди земельної ділянки від 23.03.2017р., укладений між ТОВ «Гранекс-Черкаси» та [PERSON], порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним. Заперечення ТОВ "Гранекс-Черкаси", що новий орендар не перешкоджав попередньому до закінчення договору оренди користуватися земельною ділянкою, що умови їх договору є кращими, суд до уваги не приймає, оскільки це не є сутттєвими для вирішення вимоги про визнання договору недійсним. За положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи зазначене, та наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, підлягає задоволенню позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію спірного договору, як наслідок недійсності правочину. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд прийшов до висновку, що позивач довів обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсним спірного договору оренди та скасування його державної реєстрації, оскільки спірний договір між [PERSON] та ТОВ «Гранекс-Черкаси» укладено до закінчення дії договору оренди землі між [PERSON] та СТОВ «Канівці», при цьому одна й та ж сама ділянка не може бути обєктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями. Укладення спірного договору оренди землі створило позивачу перешкоди в реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі. Відповідач [PERSON] до закінчення строку дії договору оренди землі здійснила своє волевиявлення щодо подальшого розпорядження спірною земельною ділянкою, чим порушила права позивача, оскільки ТОВ «Гранекс-Черкаси» мало переважне право на поновлення договору оренди землі і це порушене право підлягає захисту шляхом визнання недійсним спірного договору оренди, скасування рішення державного реєстратора. Разом з тим, позовна вимога про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.07.2007 між СТОВ «Канівці» та [PERSON] задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Звертаючись до суду із даним позовом, СТОВ «Канівці» вказувало на те, що воно скористалося переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк шляхом укладення із орендодавцем додаткової угоди, направили йому відповідний проект. Нормами ст.33 Закону України «Про оренду землі», що узгоджуються із загальними нормами ч.1 ст.777 ЦК України, законодавець закріпив переважне право наймача, що належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті). Так, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, позивач СТОВ «Канівці» вказуючи на наявність підстав для поновлення договору від 01.07.2007 зазначав обставини, які є підставою для поновлення договору оренди і за ч. 1 і за ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». В той же час, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, позивачем не надано доказів ні на підтвердження факту повідомлення орендарем орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку дії договору про намір скористатися своїм переважним правом на оренду землі (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»), ні підтверджень щодо користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання поновленим договору оренди від 01.07.2007, укладеного між СТОВ «Канівці» та [PERSON] А відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3200 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial