Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.Вказав, що заборгованость в сумі 114 863, 66 визнає, в іншій частині просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором. Відповідачем було подано до суду заперечення на позов в якому він посилався на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню, оскільки являються безпідставними та незаконними. Докази на які посилається позивач являються надуманими та таким, що не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог позивача, зазначив наступне : у січні 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 4 липня 2008 року між банком і [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки (липень 2009 року). Тобто кредитний договір №SAMDN03000022380499 припинив свою дію в липні 2009р., проте банк безпідставно продовжив проводити нарахування відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого сума безпідставно нарахованих (відсотків) складає 61 742, 08 грн. Окрім того, просив суд застосувати термін позовної давності, оскільки, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як зазначає позивач, [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу, проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 21 січня 2011 року, тобто з пропуском установленого статтею 258 ЦК України строку позовної давності в один рік що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи вищевикладене, в даному випадку необхідно відмовити в стягнені пені, оскільки минув термін позовної давності. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 213-215, 88, ЦПК України, ст. 253, 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, -

Outcome: approved