Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач 06.04.2018 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське автотранспортне підприємство 17127» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 березня 2018 року перебуваючи на зупинці «Аптека» по вул. 30 років Перемоги у м. Черкаси із супроводжуючою особою [PERSON] близько 14:00 год. сіли для проїзду в сторону центра міста в транспортний засіб автобус «Богдан» д.н.з. [NUMBER] міського маршруту № 5 та предявив кондуктору посвідчення інваліда І групи по зору і повідомив про супроводжуючу особу, на що остання відмовила у безкоштовному проїзді супроводжуючого. Тому він змушений був сплатити кошти за супроводжуючу особу. Вважає дії працівника відповідача протиправними, оскільки мав право на здійснення безоплатного проїзду цим маршрутом разом із особою, яка його супроводжувала, а у працівника відповідача не було підстав для відмови в реалізації такого права. Вважає, що кошти, сплачені ним за супроводжуючу особу в розмірі 4 грн. підлягають поверненню. Зазначив, що протиправними діями працівника відповідача йому завдано також і моральну шкоду. Він переніс нервовий стрес, що з урахуванням його стану здоровя є досить великим навантаженням, зневажливе ставлення до нього, порушення прав пільговика, спричинили йому глибокі душевні страждання через зухвале ставлення до нього. Крім того, моральна шкода полягає в його приниженні перед пасажирами автобусу, емоційному напруженні, невдячного ставлення кондуктора відповідача за те, що він є інвалідом першої групи по зору та не може обходитися без сторонньої допомоги супроводжуючої особи. Заподіяну моральну шкоду він оцінив в 10000 грн. Просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Черкаське автотранспортне підприємство 17127» на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4,00 грн., моральної шкоди 10000 грн., а всього 10004,00 грн. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]П в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що перевізник повинен надавати безоплатно послуги щодо перевезення осіб, які мають право на безплатний проїзд відповідно до законодавства за умови здійснення відповідної компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Вказала, що на даний час договір про відшкодування витрат з вини Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради не укладений, компенсація не здійснюється. Крім того, вказала, що позивачем наданий квиток, що не відповідає за номером та серією квиткам, що використовуються при здійсненні своєї діяльності ПрАТ «Черкаське АТП 17127». Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, зясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з пенсійного посвідчення серії ААІ №9454021 від 26 січня 2018 року, [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства по зору. Термін дії посвідчення: довічно. Те, що [PERSON] є інвалідом 1 групи з дитинства по зору підтверджується також й довідкою до акта огляду МСЕК № 074285 від 5 вересня 2005 року. Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»\~визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і\~\~громадянина\~\~та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами. Відповідно до ст. 38-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" транспортне обслуговування інвалідів здійснюється на пільгових умовах, а саме інваліди I та II групи, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда I групи або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі). Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт". Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається. Відповідно до ч. 3\~ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»\~\~пільги інвалідам надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує\~\~відповідний\~\~статус,\~\~пенсійного\~\~посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення\~\~соціальної\~\~допомоги відповідно до\~законів України\~«Про державну\~соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина-інвалід» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату). Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19 частини першої статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Крім того, реалізація соціальних пільг людини не може бути поставлена в залежність від бюджетоспроможності держави про що наголошується Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 7 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». Так, ПАТ «Черкаське АТП 17127» здійснює діяльність повязану з наданням послуг з перевезення пасажирів. В судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2018 року близько 14 год. 40 хв. на зупинці громадського транспорту «Аптека» в м. Черкаси по вул. 30 років Перемоги позивач зайшов в автобус «Богдан» державний номерний знак [NUMBER], який рухався за маршрутом № 5 в напрямку центра м. Черкаси. Зайшовши в\~даний автобус\~,\~[PERSON]\~предявив кондуктору\~пенсійне посвідчення\~інваліда 1\~групи та\~повідомив про\~супроводжуючу особу\~з метою\~реалізації його\~права на\~безоплатний проїзд\~у пасажирському\~міському транспорті.\~Але отримав\~відмову в\~безоплатному проїзді\~супроводжуючої особи\~з боку\~кондуктора та\~маючи необхідність\~дістатися по\~місцю призначення,\~і з\~метою уникнення\~загострення ситуації\~[PERSON]\~сплатив 4\~грн.\~за квиток\~на проїзд в пасажирському міському транспорті за вказаним маршрутом за супроводжуючу особу. Про те, що між [PERSON] та кондуктором виник конфлікт, внаслідок якого [PERSON] змушений був сплатити 4 грн. за проїзд супроводжуючого, підтвердили й допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Законом України «Про автомобільний транспорт»\~регулюються відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами\~\~ місцевого\~\~самоврядування,\~\~пасажирами,\~\~власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та\~\~безпеку перевезень. Частиною 1\~статті 16 цього Закону\~визначено, що до персоналу автомобільного транспорту належать працівники, які безпосередньо надають послуги з перевезення пасажирів чи вантажів, виконують роботи з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, надають допоміжні послуги, пов'язані з перевезеннями. Відповідно до частини 1 статті 29 Закону автомобільним перевізником та\~\~автомобільним\~\~самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. Частинами 1 та 2 ст. 37 Закону встановлено, що пільгові перевезення\~\~ пасажирів,\~\~ які відповідно\~\~ до законодавства\~\~ користуються\~\~ такими\~\~ правами,\~\~забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику,\~\~ який\~\~ здійснює\~\~перевезення пасажирів на автобусних\~\~маршрутах\~\~загального\~\~користування, забороняється\~\~відмовлятися\~\~від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону пасажир зобов'язаний:\~\~мати при собі квиток на проїзд, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга. Так, в матеріалах справи наявна копія квитка серії ВВВЯ № 602286 із зазначенням вартості проїзду 4 грн., а судовому засіданні позивачем для огляду наданий оригінал, який позивач отримав при сплаті 4 грн. за супроводжуючу особу за проїзд в міському автобусі № 5. До тверджень представника відповідача щодо недійсності квитка суд відноситься критично. Так, в матеріалах справи наявна довідка про реєстрацію квитків на міські маршрути підприємством ПрАТ «Черкаське АТП 17127», однак в ній не зазначено, з якого періоду використовуються квитки вказаної серії на номеру ПрАТ «Черкаське АТП 17127» при здійсненні своєї діяльності. Відповідно до ч.1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Однак, враховуючи, що позивач [PERSON] є інвалідом першої групи інвалідності по зору, скористався послугами ПАТ «Черкаське АТП 17127» по перевезенню в громадському транспорті на автобусному маршруті №5, який рухався в попутному напрямку, предявивши при цьому посвідчення інваліда кондуктору даного автобусного маршруту, - він та його супроводжуючий мали право на здійснення\~\~ безоплатного проїзду цим маршрутом, а у працівників ПАТ «Черкаське АТП 17127» не було права відмовляти в безкоштовному перевезенні особи, яка супроводжує інваліда I групи з вищевказаних підстав. У звязку з чим дії відповідача по відмові в перевезенні супроводжуючого інваліда першої групи інвалідності по\~зору [PERSON]\~ є протиправними, оскільки суперечать нормам Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Згідно із ч.1,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується\~особою,\~яка її завдала, за\~наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що кондуктор міського маршрутного транспорту № 5 відмовила у наданні безоплатного проїзду супроводжуючій особі [PERSON], висловлювала образливі слова на адресу позивача, які принижували його честь та гідність, чим завдано було моральної шкоди. Вищевказані обставини було підтверджено показами свідка [PERSON], яка підтвердила факт спричинення [PERSON] кондуктором міського маршрутного транспорту №5 д.н.з. [NUMBER] моральної шкоди, зазначивши, що 05 березня 2018 року вона була супроводжуючою позивача. Кондуктор висловлювала слова, які принижували честь та гідність позивача з причин неоплати супроводжуючою особою проїзду в даному маршруті. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у звязку із протиправними діями відповідача, а саме образи кондуктора на адресу позивача, що стало причиною його моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди. В той же час суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування такої шкоди завищеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача\~в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що позов\~\~ підлягає до часткового задоволення, до стягнення з ПАТ «Черкаське АТП 17127» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього 1004 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, а тому згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Черкаське АТП 17127» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~ \~ \~ \~ \~\~

Outcome: partial