Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

16.04.2021 року від позивача надійшла вказана позовна заява в якій він просить визнати за ним, як колишнім членом КСП "Україна", право на земельну частку (пай) КСП "Україна" на території Золочівської селищної ради Харківської області, загальною площею 7,91 га в умовних кадастрових гектарах, за рахунок невитребуваних часток (паїв), нерозподілених земель КСП "Україна", земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.11.1995 року згідно протоколу правління №5 від 03.11.1995 року прийнято на роботу та в члени КСП «Україна». 25.07.1996 КСП «Україна» отримало Державний акт серії ХР 13-00-000494 на право колективної власності на землю, однак позивача з невідомих йому причин не було включено до списків осіб, які мали право на земельну частку (пай) КСП «Україна». Сертифікат на право на земельну частку (пай) на його ім`я не виготовлявся та не видавався, в книзі реєстрації сертифікатів реєстрація відсутня. Посилаючись на Указ Перезидента України від 08.08.1995 №720/95, Статут підприємства, архівну довідку Золочівської селищної ради №02-21/1384 від 23.03.2021, зазначає, що він має право на земельну частку (пай) як член КСП «Україна» який на момент розпаювання земель працював на підприємстві. Вказав, що трудова книжка в якій містилися записи про трудову діяльність та членство в КСП «Україна» Кіріченка І.І. втрачена. В результаті авторозподілу справу передано судді Черновій О.В. 16.04.2021. Ухвалою судді від 20.04.2021 позовну заяву залишено без руху. 30.04.2021 недоліки позовної заяви усунено. Ухвалою судді від 14.05.2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи. 27.05.2021 до суду від Золочівської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву з підтвердженням направлення його копії позивачу. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що 03.06.2021 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив з підтвердженням направлення її копії відповідачу. Ухвалою суду від 14.06.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності про що зазначив окремим пунктом у прохальній частині позовної заяви. В підготовче засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві на позовну заяву справу просив розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що хоч позивач і вказує що 03.11.1995 його було прийнято на роботу та в члени КСП «Україна» та інформація про виключення його з членів КСП «Україна» станом на 25.07.1996 не знайдена, однак відомості про дату звільнення з підприємства також відсутня, як і сама трудова книжка, що ставить під сумнів належність та об`єктивність ведення підприємством документообігу, помилковість наявних відомостей та фактичних обставин, в тому числі і періоду роботи. В статуті підприємства зазначено, що громадяни, які залучаються для виконання тимчасових або сезонних робіт, в члени господарства не приймаються. Посада позивача к КСП невідома, як і постійність роботи. Затвердження позивача членом КСП нічим не підтверджено. Крім цього редакція статуту має більш пізню дату, ніж дата працевлаштування позивача, підстави вступу в члени, об`єм прав членів в момент прийняття невідомі. Крім цього наявність сертифіката є обов`язковою умовою для набуття особою права на земельну частку (пай). Але в даному випадку сертифікат на ім`я позивача не виготовлявся. Крім цього позовні вимоги у даній справі не можуть бути задоволені через сплив строку позовної давності, адже з моменту паювання земель КСП «Україна» минуло 25 років. Позовна давність за вимогами про визнання права на земельну частку (пай) повинна обчислюватися з часу виготовлення державного акта на право колективної власності на землю, тобто з 25.07.1996. Позивач не звертався до суду за захистом своїх прав протягом 25 років, при цьому ним не наведено жодних поважних причин пропуску строків позовної давності. У відповіді на відзив позивач зазначив, що він працював в КСП «Україна» на посаді електрика. Водночас обставини, на які посилається відповідач, стосовно наявності сумнівів щодо ведення КСП «Україна» документообігу, помилковість наявних відомостей та фактичних обставин, в тому числі періоду його роботи, не доведені у встановлений процесуальним законом спосіб жодними доказами. Позивачем не заперечуються ті обставини, що сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» на його ім`я не виготовлявся. Проте, не виготовлення вказаного сертифіката не може бути підставою для скасування його законного права на земельну частку (пай) КСП «Україна». Право на земельну частку (пай) у нього виникло на підставі Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Земельного кодексу України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Згідно вимог законодавства України він набув право на земельну частку (пай) КСП «Україна» з дня отримання даним підприємством державного акта на землю. З цього часу, його право ніким не оспорювалося та не було припинено ні законом , ані судом. В контексті обставин даної справи початок перебігу строків загальної позовної давності повинен відраховуватися з моменту його ознайомлення з відомостями, вказаними у листі відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області №4/363-21 від 25.03.2021, з якого він дізнався про те, що на його ім`я не виготовлявся сертифікат на право на земельну частку (пай), що перешкоджає йому оформити речове право на земельну ділянку. Позивач ніколи не отримував інформацію про невизнання або обмеження його права на земельну частку (пай) КСП «Україна» від будь-яких юридичних чи фізичних осіб. Враховуючи неявку усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював в КСП «Україна» на момент отримання підприємством Державного акту про право колективної власності на землю, що підтверджується архівною довідкою №02-21/1384 від 23.03.2021 згідно якої в архівному фонді КСП «Україна» в книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівників КСП «Україна» за 1995-1996 роки значиться [PERSON] з листопада 1995 року по грудень 1996 року і його вихододні склали: 1995 рк - 65 вихододнів; 1996 рік - 215 вихододнів (а.с.26). З листа начальника відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Трофімова В. від 25.03.2021 року №4/363-21 вбачається, що державний акт на право колективної власності на землю серія ХР №13-00-000494 КСП «Україна» отримало 25.07.1996 року, гр. [PERSON] не був включений до списку громадян-членів, КСП «Україна» який додається до державного акту на право колектиної власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виготовлявся та не видавався, в книзі реєстрації сертифікатів реєстрація відсутня. Відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди землі станом на 01.01.2013 на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не виготовлявся. Розмір земельної частки (паю) на одну особу по КСП «Україна» становить 7.91 умовних кадастрових гектар її вартість станом на 01.01.2021 становить 232297,18 грн. (а.с.6). Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000494 від 25 липня 1996 року, виданого Гур`єво-Козачанською сільською радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9, відповідно до рішення виконавчого комітету Гур`єво-Козачанської сільської ради народних депутатів від 14 листопада 1995 року № 37 колективному сільськогосподарському підприємству "Україна" Золочівського району с. Баранівка передано у колективну власність 1810,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.7-9). У додатку 1 до вказаного державного акту, а саме списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства [PERSON] не значиться (а.с.10-13). Відповідно до інформації Архівного відділу Золочівської РДА Харківської області №01-53/61 від 29.03.2021 в архівному фонді КСП «Україна» в протоколах засідання правління [PERSON] (так в документах на російській мові) прийнятий в члени КСП і на роботу (протокол №5 від 03.11.1995 року), даних про виключення з членів КСП «Україна» станом на 25.07.1996 року не знайдено (а.с.14). Згідно Статуту КСП «Україна» від 24.02.1993 року (зі змінами внесеними до Статуту розпорядженням голови Золочівської РДА від 22.11.1995 року №145) членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-ти річного віку, визнають Статут і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства. Прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням на загальних зборах підприємства- зборах уповноважених. Заява про вступ у члени підприємства має бути розглянута протягом місяця. В члени підприємства не приймаються громадяни, які залучаються для виконання тимчасових або сезонних робіт. На кожного члена підприємства ведеться «Трудова книжка» відповідного зразка (п. 3,1, 3.2, 3.3 Статута) (а.с.16). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Згідно ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Громадянам України із числа депортованих осіб, які поселилися в сільській місцевості, державою забезпечується безкоштовна передача у власність землі сільськогосподарського призначення в розмірі земельного паю, визначеного для цієї місцевості, за рахунок земель запасу та резервного фонду в разі їх наявності. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно листа Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.11.2000 року №14-17-11/4388 громадяни, які працюють у товаристві або працювали в ньому на момент передачі земель у колективну власність, та пенсіонери, які раніше працювали в товаристві (або в господарстві, правонаступником якого стало товариство) і залишаються його членами, мають право на земельну частку (пай) незалежно від того, є вони акціонерами цього товариства чи ні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Абзацом 7 статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. "а" частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] до розпаювання земель колективної власності був членом КСП «Україна» на момент передачі землі у колективну власність у 1996 році та видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000494 від 25.07.1996 року, виданого Виконавчим комітетом Гур`єво-Козачанської сільської ради народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9, у зв`язку з чим набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 7,91 га з дня видачі цього акта. Однак, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про пропуск позовної давності позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповіді на відзив позивач зазначив, що про той факт? що на його ім`я не виготовлявся сертифікат він дізнався лише з листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 25.03.2021 року, а тому строк позовної давності ним не пропущено. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності можливо, у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач, як з`ясовано, без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Доводи позивача свідчать, що [PERSON] було відомо про наявність у нього права на звернення до суду ще з 1996 року, а з позовом він звернувся у 2021 році, тоді як законом встановлений трирічний строк на звернення до суду (ст. 257 ЦК України). Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин щодо пропуску строку позовної давності, зокрема, про не включення його до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) позивач знав давно, крім того, не просив про поновлення строку позовної давності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. За таких обставин в позові [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed