Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач в лютому 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення завдатку та пені за попереднім догоовром, мотивуючи вимоги тим, що 27 вересня 2014 року вони уклали договір про наміри щодо купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в момент підписання цього договору позивач передав, а відповідач прийняв суму грошей в розмірі 4000 доларів США. Позивачем, як покупцем виконані всі передбачені вищевказаним договором обов'язки та дії. При цьому продавець, в особі відповідача, в порушення умов договору про наміри належним чином свої обов'язки не виконав. Це призвело до того, що з незалежних від позивача причин не відбулось укладення між ними договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. п. 4.1 договору про наміри від 27 вересня 2014 року відповідач мав повернути позивачу до не пізніше як 5 листопада 2014 року суму завдатку у подвійному розмірі, а саме 104000 гривень, еквівалентній 8000 доларів США, однак на звернення не реагує, кошти не повертає. Тому позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду, в якому просив стягнути 4000 доларів США основного боргу, 4000 доларів США додаткової суми завдатку, пені 68,8 доларів США, 3 %річних 28,27 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення, а також судові витрати: 1430,11 гривень судового збору та 5200 гривень витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на обставини, викладені вище. Відповідач [PERSON] та його представник Путілін Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечили щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми авансу 4000 доларів США, про що надали суду письмові заперечення. При цьому зазначили, що продавцем було виконано всі умови договору, між сторонами було погоджено, що зняття з реєстрації сина відповідача буде здійснено після продажу квартири, в зв'язку з чим ціна продажу квартири була зменшена на 200 доларів США. Сума 4000 доларів США є авансом, стягнення пені та 3 % річних не передбачено законодавством. Третя особа фізична особа-підприємець [PERSON] зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх умов купівлі-продажу квартири, в тому числі і щодо зняття з реєстрації повнолітнього сина відповідача. При цьому відповідачем було надано всі необхідні документи щодо продажу квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що сторони домовились щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, в завязку з чим продавцю, її чоловікові, була передана сума 4000 доларів США. Договір не було укладено в звязку з тим, що покупець передумав укладати договір, мотивуючи тим, що в квартирі зареєстрований повнолітній чин продавця. Свідки [PERSON] та [PERSON], мати та брат позивача, в судовому засіданні підтвердили, що за сімейною домовленістю було вирішено придбати для старшого брата квартиру, які вино підібрали за адресою: [ADDRESS]. Однак продавець наполягав на участі під час укладання угоди агентства нерухомості, а тому сторони звернулись до ФОП [PERSON] Під час укладання попереднього договору [PERSON] передав кошти в сумі 4000 доларів США. Підтвердили, що позивач зменшив ціну квартири на 200 доларів на «зняття його сина з реєстрації». В подальшому вони звернулись за консультаціями та їм повідомили, що реєстрація особи в купленій квартирі в подальшому може перешкоджати здійсненню ними права власності. Свідок [PERSON], приватний нотаріус, підтвердила, що сторони приходили для укладення договору купівлі-продажу квартири. Однак між ними виникли розбіжності щодо реєстрації в квартирі іншої особи. При цьому повідомила, що реєстрація повнолітньої особи під час укладення договору купівлі-продажу не перешкоджає нотаріальному посвідченню договору. Законом передбачено обмеження лише щодо укладення договорів відчуження нерухомого майна, де зареєстровані неповнолітні діти. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 вересня 2014 року сторони уклали договір про наміри щодо купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за погодженою ціною 484900 гривень, що на момент укладання договору становило 37300 доларів США. Відповідно до п. п. 4.1 договору про наміри від 27 вересня 2014 року відповідач мав повернути позивачу до не пізніше як 5 листопада 2014 року суму завдатку у подвійному розмірі, а саме 104000 гривень, еквівалентній 8000 доларів США. Проте до 13.03.2014 року включно не відбулось укладення між сторонами договору купівлі-продажу зазначеної частини будинку. Разом з тим за таких обставин суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягненню з відповідача отриманої 4000 доларів США, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однак як вбачається із обставин встановлених судом, фактично купівля продаж не була укладена в письмовій формі, що унеможливлює нотаріальне її посвідчення. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір), на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, щодо повернення позивачеві грошових коштів у подвійному розмірі завдатку, то суд зазначає наступне. За змістом ч. 2 ст. 570 ЦК України завдатком може забезпечуватися тільки дійсне зобов'язання, тому правила ч. 2 ст. 571 цього Кодексу, де зазначено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, застосовується у випадках, коли договір було укладено, але сторона ухиляється від його виконання. Отже, сума, передана позивачем відповідачу при укладенні попереднього договору, не може бути визнана завдатком і є авансом. Суд не може погодитися з думкою позивача, що передані гроші є завдатком, оскільки вважає, що правило норми, передбаченої ст. 571 ЦК України щодо залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Враховуючи, що договір купівлі-продажу не було укладено сторонами, кошти, передані за попереднім договором відповідачу повинні бути повернуті позивачу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6 176 цс 12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Оскільки відповідач не повертає позивачу аванс в добровільному порядку, суд вважає необхідним стягнути з нього суму авансу в примусовому порядку. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Умова попереднього договору, про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору, є грошовим зобовязанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України викладена при розгляді справи № 6-90цс13). Таким чином, в даному випадку боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно позовних вимог позивач просить стягнути 28.27 доларів США, що згідно курсу НБУ на момент вирішення спору становить 664,52 грн. В частині стягнення пені суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження з наступних підстав. Пунктом 3.2 Попереднього договору встановлено, що продавець зобовязується до 4 листопада 2014 року підготувати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення продажу об'єкта, зняти з реєстрації всіх неповнолітніх проживаючих та зареєстрованих на об'єкті осіб тощо. Згідно позовної заяви та пояснень представника позивача вбачається, що підставою стягнення пені є наявність права третьої особи на проживання, однак відповідно до п. 2.7 умов договору про наміри № 1 від 27 вересня 2014 року зняття з реєстрації місця проживання сина продавця після нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу об'єкта покладалось на покупця. В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що в зв'язку із реєстрацією повнолітнього сина продавцем була здійснена знижка на ціну квартири в еквіваленті 200 доларів США, позивачем здійснено всі умови для укладення договору купівлі-продажу, а реєстрація не перешкоджала укладенню договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, то згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати в частині судового збору присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 650 гривень 88 копійок. В частині стягнення витрат на правову допомогу, дані витрати на думку суду відшкодуванню не підлягають, оскільки участь в справі брав представник позивача за дорученням [PERSON] Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано договір № 1411/ТДА про надання юридичних послуг від 4 листопада 2014 року та акт виконаних робіт від 30 січня 2015 року. Разом з тим, даними документами не підтверджується досягнення сторонами цього договору домовленості з приводу надання позивачеві правової допомоги в справі за його позовом до [PERSON], зважаючи на те, що виконавць згідно договору надає наступні юридичні послуги: усні консультації з питань придбання нерухомого майна фізичною особою; проведення досудового врегулювання спору з приводу придбання квартири; представництво замовника в суді та підготовка процесуальних документів. При цьому акт виконаний робіт сторонами підписано до подачі позовної заяви до суду. Крім того, відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ бухгалтерського обліку це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст. 9 вищевказаного Закону). «Положенням про документарне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобовязань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення. (п. 2.2. Положення). Відтак, акт виконаних робіт свідчить про надання адвокатських послуг, проте позивачем не надано документу в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що свідчив би про оплату послуг - платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер. Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої. Суд враховує, що позов задоволено частково, в справі брав участь як представник позивача, так і представник відповідача - адвокат Путілін Є.В., який надав належне підтвердження правової допомоги відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" . За таких обставин суд знаходить, що витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а слід залишити за сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: partial