Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просять визнати нікчемним заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 21.04.2011 року. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є племінницями [PERSON], яка померла 25.04.2011 року, та її спадкоємцями. 08.04.2011 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно [PERSON], однак вже 21.04.2011 року нею було складено новий заповіт на ім'я відповідачів. На думку позивачів, заповіт від 21.04.2011 року є нікчемним, оскільки складений та посвідчений з порушенням норм закону. Так, перед смертю [PERSON] проживала у квартирі [PERSON], де в період з 18.04.2011 року по 21.04.2011 року її відвідували лікар лікарні № 13 [PERSON] та медсестра [PERSON] Згідно записів медичної карти за спірний період стан здоров'я [PERSON] різко погіршувався. Під час проведення досудового розслідування допитані у якості свідків лікар [PERSON] та медсестра [PERSON] повідомили, що, зважаючи на стан здоров'я, [PERSON] 21.04.2011 року читати не могла, самостійно не рухалась. З огляду на стан здоров'я заповідача, посвідчення її заповіту повинно було відбуватись за спеціальною процедурою, передбаченою абз. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України, зокрема, при наявності свідків. Однак, з тексту заповіту від 21.04.2011 року вбачається, що він складений нотаріусом зі слів [PERSON]С, прочитаний [PERSON] самостійно вголос, в чому вона розписалася в тексті заповіту, що не відповідає дійсності. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просять його задовольнити. Представник позивача [PERSON] додатково зазначив, що з медичної документації [PERSON] вбачається, що у неї була гіпертонічна хвороба, вона страждала на головні болі, запаморочення, зорові і звукові галюцинації. Між гіпертонічною хворобою та змінами в органах зору є безпосередній зв'язок, а тому посилання експертів при проведенні судової експертизи на ненадання медичної документації, що підтверджувала б наявність у [PERSON] захворювань органів зору, є необґрунтованими. Записи медичної документації, показання свідків підтверджують, що у день посвідчення заповіту у [PERSON] був порушений зоровий контроль, вона не мала змоги самостійно читати, а тому, як наслідок, заповіт складено з порушенням процедури його посвідчення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що [PERSON] за власною волею склала заповіт від 21.04.2011 року. Зі слів [PERSON] йому відомо, що після посвідчення нею заповіту 08.04.2011 року на ім'я [PERSON] племінниця відмовилась від своєї тітки, не відвідувала її, а тому [PERSON] вимушена була звернутись по допомогу до [PERSON] Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що заповіт [PERSON] від 21.04.2011 року неодноразово був предметом судового розгляду. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року, в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним відмовлено. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року, в задоволенні позову про визнання заповіту нікчемним також відмовлено. Посилання позивачів на порушення процедури посвідчення заповіту від 21.04.2011 року не відповідає дійсності, оскільки свідки при посвідченні заповіту залучаються, коли заповідач не в змозі читати у зв'язку з фізичними вадами або хворобою. Хвороба [PERSON] не була перешкодою для читання нею тексту, всі вимоги законодавства приватним нотаріусом були дотримані. Крім того, зазначає, що заповіт на ім'я відповідачів [PERSON] складала вже вдруге. Так, 16.04.2011 року [PERSON] особисто прийшла до нотаріуса та підписала заповіт. Однак, в зв'язку з помилкою, допущеною нотаріусом у прізвищі заповідача, виникла необхідність у повторному посвідченні заповіту [PERSON] Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні доводи заперечень підтримав, просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що проти задоволення позову заперечує, вказує, що заповіт посвідчено ним згідно вимог законодавства. Крім того, нотаріус посилається на пропуск позивачами строку звернення до суду з цим позовом. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] померла 25 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №309908, виданим 27.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. За життя спадкодавцем [PERSON] складено наступні заповіти: - 08.04.2011 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], згідно з яким вона заповідала все належне їй майно позивачеві [PERSON]; - 16.04.2011 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], згідно з яким вона заповідала все належне їй майно в рівних частках відповідачам [PERSON] та [PERSON]; - 21.04.2011 року складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON],згідно з яким вона заповідала все належне їй майно в рівних частках [PERSON] та [PERSON] З тексту заповіту від 21.04.2011 року вбачається, що цей заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса о 17 годині 50хвилин. У відповідності до положень ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно приписам ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача. Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. У відповідності до приписів ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року, в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним з підстав відсутності волі заповідача на його укладання відмовлено. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року, в задоволенні позову [PERSON] про визнання заповіту нікчемним з підстав незазначення в тексті заповіту місця його складання та сумнівів позивача у дієздатності заповідача також відмовлено. Обґрунтовуючи вимоги в межах цього позову, позивачі посилаються на те, що внаслідок хвороби [PERSON] не могла сама прочитати заповіт, а тому нотаріус при посвідченні заповіту повинен був залучити свідків. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана у судовому засіданні 10.03.2015 року у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] прийшов до неї на прийом у лікарню та попросив оглянути на дому [PERSON], на що лікар вказала на необхідність оформлення необхідної документації для огляду. Після оформлення всіх необхідних документів вона на дому оглядала стан здоровя [PERSON] протягом 2-х тижнів. Стан [PERSON] був тяжким. Іншої медичної документації щодо стану здоровя [PERSON] не надавалось. Окрім того, свідок пояснила, що через тривалу хворобу у [PERSON] могли відбутися зміни очного дна, але як чітко бачила [PERSON], вона не знає. Останні дні [PERSON] була в дуже тяжкому стані, було важко відкривати очі. [PERSON] на порушення зору не скаржилась, її очі вона не оглядала, чи могла [PERSON] читати, лікар не знає. Допитана у судовому засіданні 10.03.2015 року у якості свідка медсестра [PERSON] пояснила, що вона за направленням лікаря робила необхідні процедури [PERSON] приблизно два тижні. Відвідувала [PERSON] спочатку із лікарем, потім сама, стан [PERSON] був дуже тяжким. Вона відвідувала [PERSON] кожен день, [PERSON] її впізнавала. Стан здоровя [PERSON] був стабільно тяжким, в останній день відвідування стан [PERSON] не памятає. [PERSON] знаходилась в напівсвідомому стані, іноді її не впізнавала. Чи була інша медична документація [PERSON] вона не знає. На зір [PERSON] не скаржилась. Всі процедури [PERSON] вона фіксувала у відповідній документації. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 року по справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: "Чи виконані рукописні записи "Цей заповіт з моїх слів записаний вірно, відповідає моїй волі, мною вголос прочитаний", "Твердохлєбова" та підпис від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту від 21.04.2011 року, посвідченому приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий № 443), самою [PERSON] під впливом збиваючих факторів, серед яких могли бути захворювання органів зору, умови виконання (обмеженість або відсутність зорового контролю) тощо або іншою особою?" Згідно висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи № 4893/4894 від 28.09.2016 року підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту від 21.04.2011 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий № 443), - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів самою [PERSON] під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути як відносно постійні (старечі зміни організму, хронічні захворювання тощо), так і тимчасові природні внутрішні та зовнішні (хворобливий стан виконавця, незручна поза, незвичний пишучий прилад, незвичайна підкладка тощо). Рукописні записи: «Цей заповіт з моїх слів записаний вірно, відповідає моїй волі мною вголос прочитаний», «[PERSON]С.» у двох примірниках заповіту від 21.04.2011 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] (реєстровий № 443), - виконані самою [PERSON] під впливом будь-яких збиваючих факторів, серед яких могли бути як відносно постійні (старечі зміни організму, хронічні захворювання тощо) так і тимчасові природні внутрішні та зовнішні (хворобливий стан виконавця, незручна поза, незвичний пишучий прилад, незвичайна підкладка тощо). У дослідницькій частині висновку зазначено, що за даною справою експертами неодноразово заявлялися клопотання про надання відповідних медичних документів та довідок про наявність захворювань органів зору у [PERSON] (у тому числі глаукоми, катаракти), її звернень до лікаря - офтальмолога (зокрема на період складання заповіту від 21.04.2011), надання додатково зразків її підпису та почерку. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності захворювань органів зору у [PERSON], не надано зразків її підпису та почерку за значний проміжок часу, щоб простежити поступово порушення писемно-рухових навичок при виконанні підписного почерку, вирішити питання про виконання досліджуваних підписів [PERSON] під впливом таких збиваючих факторів, як захворювання органів зору та обмеженість або відсутність зорового контролю, не надається можливим. При цьому суд на виконання приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України всебічно сприяв позивачам у збиранні доказів, необхідних для проведення експертизи. У відповідності до приписів ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Оцінивши висновок судової експертизи № 4893/4894 як доказ, суд дійшов висновку про його належність та допустимість. При цьому, згідно роз'яснень, що містяться у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при розгляді питання про недійсність або нікчемність заповіту суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Посилання представника [PERSON] на те, що висновок експертизи за формою не відповідає встановленим вимогам, у ньому не зазначено, на підставі якої методичної літератури проводилось дослідження, не вказано, чому експертами не прийнято до уваги наявну у справі медичну документацію, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки висновки експертизи іншими доказами не спростовуються. Суд зазначає, що експерти, які проводили дослідження ([PERSON], [PERSON], [PERSON]І.), згідно вступної частини висновку не є спеціалістами медичної галузі знань, а тому можуть зробити висновок про наявність у [PERSON] захворювань органів зору у разі чіткого вказання про це профілюючим лікарем у медичній документації, а не внаслідок самостійного логічного умовиводу про наявність у [PERSON] гіпертонічної хвороби, а тому, відповідно, і захворювання органів зору. Пояснення свідків: лікаря-терапевта [PERSON], а тим більше медичної сестри [PERSON] не можуть слугувати обґрунтованою підставою для висновку про наявність у [PERSON] захворювань органів зору, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що вони є спеціалістами-офтальмологами. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд зазначає, що позивачами не доведена відсутність можливості [PERSON] прочитати текст свого заповіту 21.04.2011 року, наявність підстав для залучення свідків для посвідчення заповіту, а тому і, як наслідок, його нікчемність. Крім того, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами у судовому засіданні, 16.04.2011 року [PERSON] особисто з'явилась до приватного нотаріуса [PERSON] для посвідчення заповіту на ім'я відповідачів, зміст якого є аналогічним змісту заповіту, який оскаржується. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відносно доводів приватного нотаріуса [PERSON] про пропуск позивачами строку звернення до суду з цим позовом, то суд зазначає, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України. Відносно оголошеного у судових дебатах представником [PERSON] [PERSON] клопотання про скасування одночасно з прийняттям рішення по справі заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 30.12.2014 року, то скасування заходів забезпечення позову одночасно з прийняттям рішення про відмову в задоволенні позову є правом суду. Проте, згідно вимог ч. 6 ст. 154 ЦК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, а рішення в цій справі законної сили станом на 22.11.2016 року не набрало.

Outcome: dismissed