Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 08.09.2012 р. помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, у тому числі на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований за адресою вул. Центральна, 23, с. Осолинка Літинського району Вінницької області. Після смерті батька позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася подавши до канцелярії суду заяву якою просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує, витрати зі сплати судового збору просить залишити за нею (а.с. 65). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак до суду надійшли заяви, про те, що відповідач просить справу розглянути без представника сільської ради, позов визнає (а.с. 30, 33). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав . Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 244499, виданим 11.09.2012 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] помер 08.09.2012 р., актовий запис № 20 (а.с. 5). Свідоцтвом про народження серії VII-УР № 0216801 виданим 16.11.1967р. [PERSON] сільською радою Літинського району Вінницької області, пояснюється факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON], як між донькою та батьком (а.с. 6). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 293339, виданим 23.10.1985 р. міським відділом ЗАГС м. Вінниці, пояснюється зміна прізвища позивача із «Мовчан» на «Павлічек» (а.с. 7). Згідно довідки за № 375 від 04.07.2017 р., виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, власником житлового будинку за адресою вул. Центральна, 23, с. Осолинка Літинського району Вінницької області являється [PERSON], котрий помер 08.09.2012 р. (а.с. 13). Відповідно до листа від 01.08.2017 р. за № 1187/02-14, який надіслано Літинською держнотконторою (а.с. 16) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАС № 343929 (а.с.14) [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON]. Одночасно вищенаведеним листом зазначено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті 08.09.2012 р. [PERSON]. Також зазначено, що в матеріалах спадкової справи міститься заява дружини-спадкодавця [PERSON] про відмову від обовязкової частки у спадщині (а.с. 16). У відповідності до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 378693, виданим 08.05.2017 р., виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла 04.05.2017 р., актовий запис № 10 (а.с. 28). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Центральна,23, с. Осолинка Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1950 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 37,4 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., допоміжною площею 14,7 кв.м, веранди літера «а.», ганку «.»,сараю літера «Б», сараю-літньої кухні «В», сараю «Г», погребу «п/Г», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2 (а.с. 8-12). Самовільно побудовані приміщення відсутні. Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженоїнаказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, проте судом враховано визнання позову відповідачем (а.с. 30, 33), а також відсутність інших спадкоємців (а.с. 28), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований за адресою вул. Центральна, 23, с. Осолинка Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], який помер 08.09.2012 р. Судові витрати за клопотанням позивача (а.с. 26), слід залишити за нею.

Outcome: approved