Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання недійсним кредитного договору № 0042/08/6.10-СL від 07 травня 2008 р., укладеного із АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум», визнання недійсним іпотечного договору від 07 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Л.Я. та зареєстрованим в реєстрі за № 876. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що між ним та АКБ «Форум» укладено кредитний договір № 0042/08/6.10 СL від 07 травня 2008 р., за умовами якого отримав кредитні кошти в розмірі 50000,00 Євро на споживчі цілі. В порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Кредитний договір не містить графіку платежів у розрізі сум процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. Вважає що кредитний договір, в момент укладення, не відповідав вимогам щодо змісту таких правочинів та порядку їх укладення, встановлених Цивільним кодексом України, Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Крім того, при посвідченні договору іпотеки, який було укладено між відповідачем та його дружиною [PERSON] 07.05.2008 року, в забезпечення виконань іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з вище згаданого кредитного договору, було сплачено нотаріусу за послуги з посвідчення договору іпотеки, послуги внесення даних у реєстр заборон, також сплачено за оцінку майна, оскільки без такої оцінки договір іпотеки не посвідчується. Також банк не надав інформації про вартість страхування майна, яке є обов'язковою умовою кредитного договору. Крім того, позивачу було запропоновано тільки одну схему кредитування, хоч у відповідача на той час діяли кілька видів кредитування, позивач не мав можливості порівняти переваги та недоліки інших схем кредитування. Неповідомленням та недотриманням закону, у частині змісту договору, відповідач ввів позивача в оману, що є нечесною підприємницькою практикою, та має наслідком недійсність договору. Письмово банк не попередив позивача, та навіть у самому договорі не зазначив, скільки у кінцевому результаті він сплатить грошей за користування кредитом, не складено графіку погашення заборгованості. Тому просить визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки. Позивач в судове засідання не з'явився, судом був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутності, доповнень, пояснень, не подав. Представник позивача [PERSON], в черговий раз, в судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим що 13.07.2016 року братиме участь у Екстреному засіданні Комітету захисту прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності. Неявку останнього суд не визнає поважною, оскільки [PERSON] неодноразово за викликом суду не з'являвся, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, однак доказів поважності причин неявки суду не надавав. Представник відповідача, згідно довіреності № 10/00-122 від 01.06.2016 року, [PERSON] проти позову заперечив, просить відмовити в задоволенні такого за безпідставністю позовних вимог. Вислухавши представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмови у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені наступні обставини. 07 травня 2008 р. між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум», укладено кредитний договір № 0042/08/6.10-СL, яким позивачу банком відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 50000,00 Євро строком по 04 травня 2018 року з платою за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних (а.с. 8-12). Додатком до кредитного договору, складено графік зменшення ліміту кредитування (а.с. 13-15). Одночасно з укладенням кредитного договору, на забезпечення виконання зобов'язань з боку позичальника, між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] 07.05.2008 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки щодо житлового будинку загальною площею 475,1 кв.м., нежитлових приміщень площею 323,3 кв.м., за адресою [ADDRESS], належного [PERSON] на праві приватної власності, та земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний будинок загальною площею 0,1328 га., яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с. 22-25). Згідно вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до вимог ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Представник відповідача показав, що підписавши зі своєї сторони кредитний договір, як банк так і позичальник погодилися із їх положеннями, у момент підписання, не висловили заперечень щодо їх окремих положень, а отже, вважали умови договору справедливими та такими, що відповідають їх волі; бажали та допускали настання цивільно-правових наслідків, пов'язаних із укладенням та виконанням/невиконанням умов такого договору. Саме 07.05.2008 року сторонами цього кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх умов даного договору. Позивач був обізнаний з умовами договору, і саме з дня укладення договору мав можливість оспорити умови даного договору, якщо вважав їх незаконними, або такими, що порушують його права та законні інтереси. Крім того, за весь строк дії договору позичальником було погашено 21224,04 Євро - кредитних коштів, та 29910,88 Євро нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Відтак станом на 20.05.2015 року, сума заборгованості позивача перед банком становить: заборгованість за кредитом - 28 775,96 Євро, заборгованість за процентами - 6 437,22 Євро, сума нарахованої пені - 246987,34 грн. Згідно положень ст.536 та ст. 1054 Цивільного кодексу України, необхідною умовою, тобто істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди. Відповідно до пп. «д» ч.2,ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону № 3795-VI від 22.09.2011р.), який набрав чинності 23 вересня 2011 року та не діяв на момент виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно п.2 ч.4 зазначеної статті Закону у договорі споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються серед іншого детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови кредиту; інші умови, визначені законодавством. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист пав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю,виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець,виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення,що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо. Судам слід з'ясовувати: чи спірний кредитний договір підписаний сторонами; чи досягли сторони згоди з усіх істотних умов договору; чи мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; чи позивач на момент укладення договору заявляв про додаткові умови договору ; чи виконувалися в подальшому умови договору; чи надавав банк позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; чи підписував позивач додатки до кредитного договору, де міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Суд, в своїх мотивах, виходить з того, що умови договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.05.2008 року не є несправедливими, що позичальнику перед укладенням договору, банком, на дотримання ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", надано як споживачу фінансової послуги всю повноту необхідної інформації. Немає підстав вважати, що положення вищевказаного договору дійсно є несправедливими або нерозумними, а оцінка надана позивачем, є суто суб'єктивною та випливає з його особистої зацікавленості, як сторони договору, у зменшенні своїх грошових зобов'язань. Кредитний договір відповідає вимогам ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168. Сторонами укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії на вказану суму, яким передбачено поновлення ліміту кредитування при кожному погашенні кредитної заборгованості. Відповідно, при обраному сторонами режимі кредитування, складення графіку унеможливлене. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору, укладеного між позивачем та банком, сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови; умови кредитування відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" позичальником отримано до укладення договору. Доводи позивача про введення в оману через неповідомлення умов договору та недотримання Закону України «Про захист прав споживачів» в частині змісту договору, в тому числі такого виду кредитування як відновлювальна кредитна лінія, свідчить про недійсність кредитного договору, не можуть братися до уваги, оскільки сторонами укладений саме такий кредитний договір, на визначених ними умовах. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства. Крім того, підписання кредитного договору свідчить про згоду позивача з умовами укладеного кредитного договору. Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, передавши [PERSON] грошові кошти у розмірі та в строк, передбачені укладеним кредитним договором. Протягом строку дії договору, починаючи з червня 2008 року по червень 2015 року, позивач виконував умови договору та погасив тіло кредиту на загальну суму 21224,04 Євро та 29910,88 Євро - нарахованих процентів за користування кредитними коштами (а.с16). Однак, у зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань за договором кредиту, станом на 20.05.2015 року (згідно курсу НБУ), у позивача виникла заборгованість перед ПАТ «Банк Форум» на суму 25190944 грн. ( згідно поданого банком розрахунку) (а.с. 16), що на думку суду і стало підставою для подачі [PERSON] позову про визнання недійсним кредитного договору. Доводи позивача про те що він не міг передбачати зміну курсу валют та не був попереджений про валютні ризики є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, приписам чинного законодавства, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс Євро до національної валюти - гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в Євро, сторони за договором, усвідомлюють, що курс національної валюти України до Євро не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому позивач повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], так як судом встановлено, що під час укладення кредитного договору позичальник був ознайомлений з усіма його умовами та погодився з ними. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено підстав для визнання недійсним кредитного договору № 0042/08/6.10-СL від 07 травня 2008 р., оскільки на момент укладення даного договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Не підлягають до задоволення також вимоги про визнання недійсним іпотечного договору від 07 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Л.Я. та зареєстрованим в реєстрі за № 876, як такий що є похідною вимогою про визнання кредитного договору недійсним, в яких позивачу відмовлено. У зв'язку із тим, що позов не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності, про що заявлено представником відповідача у його письмовому запереченні на позовну заяву, судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 р. (із змінами і доповненнями), позивач звільнений від сплати судового збору. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed