Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання недійсним кредитного договору № 0044/08/6.10-СL від 07 травня 2008 р., укладеного із АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум», визнання недійсним іпотечного договору від 07 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 876. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що між нею та АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум» укладено кредитний договір № 0044/08/6.10 СL від 07 травня 2008 р., за умовами якого нею було отримано кредитні кошти в розмірі 50000,00 Євро на споживчі цілі. В порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Кредитний договір не містить графіку платежів у розрізі сум процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. Вважає, що оспорюваний кредитний договір, в момент укладення, не відповідав вимогам щодо змісту таких правочинів та порядку їх укладення, встановлених Цивільним кодексом України, Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Крім того, пунктом 2.10 оспорюваного кредитного договору встановлено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування Позичальник в день отримання кредиту сплачує Банку кошти в розмірі 2 (два) проценти від суми кредиту. Вважає, що дана умова договору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою, так як встановлює платіж за дії, які банк здійснює на власну користь. Крім того, при посвідченні договору іпотеки, змушена була сплатити нотаріусу за послуги з посвідчення договору, послуги внесення даних у реєстр заборон, також сплатила за оцінку майна, оскільки без такої оцінки договір іпотеки не посвідчується. Також банк не надав інформації про вартість страхування майна, яке є обовязковою умовою кредитного договору. Тому просить визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки. Позивачка в судове засідання не зявилася, забезпечила явку представника, згідно договору доручення від 03.04.2015 року, [PERSON], який позовні вимоги підтримав в повному обємі, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додавши, що оскільки позивачу було запропоновано тільки одну схему кредитування, хоч у відповідача на той час діяли кілька видів кредитування, позивач не мала можливості порівняти переваги та недоліки інших схем кредитування. Неповідомленням та недотриманням закону, у частині змісту договору, відповідач ввів позивача в оману, що є нечесною підприємницькою практикою, та має наслідком недійсність договору. Якщо б [PERSON] отримала у повній мірі визначену законом інформацію, та якби договір відповідав вимогам закону, вона би не укладала кредитного та іпотечного договорів на запропонованих банком умовах. Письмово банк не попередив позивача, та навіть у самому договорі не зазначив, скільки у кінцевому результаті вона сплатить грошей за користування кредитом, не складено графіку погашення заборгованості. Крім того, оскільки ПАТ «Банк Форум» знаходиться на стадії ліквідації, всі відділення банку у Львівській області були закриті, тому позивач не мала жодної можливості продовжувати сплачувати кредит. Протягом 2008 2013 років позивачем сплачено за оскаржуваним кредитом на користь банку 51133,89 Євро, (отримано 50000,00 Євро), тобто надлишково сплачено кошти банку в розмірі 1133,89 Євро. Представник відповідача, згідно довіреності № 10/11-19 від 16.06.2015 року, [PERSON] проти позову заперечив, просить відмовити в задоволенні такого за безпідставністю позовних вимог. Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмови у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені та не оспорені сторонами наступні обставини. 07 травня 2008 р. між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Форум», укладено кредитний договір № 0044/08/6.10-СL, яким позивачу банком відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 50000,00 Євро строком по 04 травня 2018 року з платою за користування кредитними коштами в розмірі 13,5 % річних (а.с. 8-12). Додатком до кредитного договору, складено графік зменшення ліміту кредитування (а.с. 13-15). Одночасно з укладенням кредитного договору, на забезпечення виконання зобовязань з боку позичальника, сторонами укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки щодо житлового будинку загальною площею 475,1 кв.м., нежитлових приміщень площею 323,3 кв.м., за адресою смт. Красне вул. Маковея буд. № 7 Буського району Львівської області, належного [PERSON] на праві приватної власності, та земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний будинок загальною площею 0,1328 га., яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с. 20-23). Представник відповідача показав, що 07.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» який 19.04.2010 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ» та [PERSON] укладено спірний кредитний договір, на виконання умов якого позивачу було надано відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 50 000,00 Євро на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення 04 травня 2018 року. Підписавши зі своєї сторони оспорювані кредитні договори, як банк так і позичальник погодилися із їх положеннями, у момент підписання, не висловили заперечень щодо їх окремих положень, а отже, вважали умови договорів справедливими та такими, що відповідають їх волі; бажали та допускали настання цивільно-правових наслідків, повязаних із укладенням та виконанням/невиконанням умов таких договорів. Саме 07.05.2008 року сторонами цього кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх умов даного договору. Позивач була обізнана з умовами договору, і саме з дня укладення договору мала можливість оспорити умови даного договору, якщо вважала їх незаконними, або такими, що порушують її права та законні інтереси. Позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки до суду з даним позовом звернулася в червні 2015 року, тобто більше ніж через шість років з моменту виникнення права на даний позов. Крім того, за весь строк дії договору позичальником було погашено 21223,93 Євро - кредитних коштів, та 29 909,99 Євро нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Відтак станом на 20.05.2015 року, сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «БАНК ФОРУМ» становить: заборгованість за кредитом - 28 776,07 Євро, заборгованість за процентами - 6 437,22 Євро, сума нарахованої пені - 291 114,39 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договору або іншого правочину (ч. 2 ст. 509, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За нормами п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень ст.536 та ст. 1054 Цивільного кодексу України, необхідною умовою, тобто істотною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, щодо якої сторони повинні дійти згоди. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форму його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі), з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Суд, в своїх мотивах, виходить з того, що умови договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.05.2008 року не є несправедливими, що позичальнику перед укладенням договору, банком, на дотримання ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", надано як споживачу фінансової послуги всю повноту необхідної інформації. Немає підстав вважати, що положення вищевказаного договору дійсно є несправедливими або нерозумними, а оцінка надана позивачем, є суто субєктивною та випливає з її особистої зацікавленості, як сторони договору, у зменшенні своїх грошових зобовязань. Кредитний договір відповідає вимогам ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168. Сторонами укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії на вказану суму, яким передбачено поновлення ліміту кредитування при кожному погашенні кредитної заборгованості. Відповідно, при обраному сторонами режимі кредитування, складення графіку унеможливлене. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору, укладеного між позивачем та банком, сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови; умови кредитування відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" позичальником отримано до укладення договору. Доводи позивача про введення її в оману, через неповідомлення умов договору та недотримання Закону України «Про захист прав споживачів» в частині змісту договору, в тому числі такого виду кредитування як відновлювальна кредитна лінія, свідчить про недійсність кредитного договору, не можуть братися до уваги, оскільки сторонами укладений саме такий кредитний договір, на визначених ними умовах. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства. Крім того, підписання кредитного договору свідчить про згоду позивача з умовами укладеного кредитного договору. Згідно положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Однією з несправедливих є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Доводи позивача та її представника про те, що позивач не могла передбачати зміну курсу валют та не була попереджена про валютні ризики є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, приписам чинного законодавства, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс Євро до національної валюти - гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в Євро, сторони за договором, усвідомлюють, що курс національної валюти України до Євро не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому позивач повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Згідно із вимогами ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання спірного договору недійсним судом не встановлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], так як судом встановлено, що під час укладення кредитного договору позичальник була ознайомлена з усіма його умовами та погодилася з ними. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено підстав для визнання недійсним кредитного договору № 0044/08/6.10-СL від 07 травня 2008 р., оскільки на момент укладення даного договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Не підлягають до задоволення також вимоги про визнання недійсним іпотечного договору від 07 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 876, як такий що є похідною вимогою про визнання кредитного договору недійсним, в яких позивачу відмовлено. У зв'язку із тим, що позов не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 р. (із змінами і доповненнями), позивачка звільнена від сплати судового збору. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed