Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до КП "Приморський" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за час затримки розрахунку, в якому просить суд: стягнути з Комунального підприємства «Приморський» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 1322,63 грн.; стягнути з Комунального підприємства «Приморський» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день постановлення судом відповідного рішення після його обрахунку в ході розгляду справи; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку; судові витрати покласти на відповідача КП "Приморський". Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він працював на посаді інспектора КП "Приморський". Згідно наказу №118 від 30.10.2015 року його було звільнено із займаної посади за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Однак на день звільнення відповідач не виплатив в повному обсязі належну позивачу заробітну плату, у вязку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1322,63 грн. Разом з тим по теперішній час відповідачем у період часу з жовтня 2015 року і по теперішній час не здійснено розрахунок по заробітній платі з [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явився, згідно наданої письмової заяви, просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що наказом Комунального підприємства «Приморський» №118 від 30.10.2015 р. позивач [PERSON] звільнений з посади інспектораКП "Приморський" з 30.10.2015 року на підставі ст.36 ч.1 п.1 КЗпП України, за згодою сторін. На день звільнення, відповідач не отримав в повному обсязі належну йому заробітну плату в розмірі 1322,63 грн. Відповідно до відомостей наданих Державною службою України з питань раці Головного управління Держпраці в Одеській області від 23.06.2016 року, вбачається, що [PERSON] за вересень 2015 року жовтень 2015 року включно, виплата заробітної плати здійснювалась за наявності можливості фінансування через проміжок часу, що перевищував 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, який здійснюється виплата. Крім цього, у КП "Приморський" перед [PERSON] є заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 1322,63 грн. Згідно ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю: У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 110 позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно ст. 1 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 5 вищевказаного закону, система організації оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Порядок виплати заробітної плати, строки її виплати та відповідальність за порушення своєчасного розрахунку передбачений статтям 115, 116 та 117 Кодексу законів про працю (у редакції, яка діяла на час трудових взаємовідносин): заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів; при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за заробітною платою в розмірі 1322,63 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у звязку з затримкою розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Виходячи з викладеного, позивач має право на стягнення з КП «Приморський» середнього заробітку за весь час затримки, у відповідності до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація мають виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 141 Кодексу законів про працю України покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок неухильно додержуватись законодавства про працю. Недотримання вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником при звільненні, свідчить про порушення норм законодавства про працю України та трудових прав позивача. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними та обґрунтованими, і підлягають задоволенню. Окрім того, на думку суду, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача про негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України негайне виконання судових рішень допускається в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд встановлює саме той розмір заробітної плати, що підлягає виплаті в порядку статті 367 ЦПК України, який було визначено під час розгляду справи 1322,63 гривень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до статей 58, 59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені \~певними засобами доказування,не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини третьої\~ ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України\~ суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності,\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК з відповідача в дохід Держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial