Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом. Він зазначив, що є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Горлівською міською радою 4 жовтня 2012р. Доказом сплати податку на землю позивачем є квитанції про оплату, видані податковим органом. Отже, позивач є землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] на праві власності належить 6/25 частин будинку [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу частини будинку від 5 серпня 2008р. Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 14 травня 2012 року [PERSON] було виділено в натурі частку із майна, що є у спільній часткову власності, а саме: 6/25 частини будинку літ А-І по [ADDRESS] загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 22,4кв.м, що складається з приміщень №1 - коридору, № 2 - санвузлу, №3 - житлової кімнати, №4-комори, №5-кухні, №6-житлової кімнати, ганку літ. а2. Рішення набрало законної сили 25 травня 2012р. Рішенням Горлівської міської ради від 31 жовтня 2012р. №VI/36-20 "Про вирішення земельного спору щодо меж земельної ділянки по [ADDRESS] (приміщення 2)" взято за основу кадастрову зйомку земельної ділянки площею 0,00139 га, надану [PERSON] Крім того, цим же рішенням визначено межі земельної ділянки між ділянкою позивача та [PERSON] На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2013 р., згідно з яким у приватну власність [PERSON]. було надано земельну ділянку загальною площею 0,0139 га. Вважають, що рішення Горлівської міської ради та свідоцтво про право власності на нерухоме майно(земельну ділянку) э незаконними та такими, що порушують права позивача, з огляду на наступне. Як вбачається з рішення Горлівської міської ради від 31 жовтня 2012р. №VI/36-20 "Про вирішення земельного спору щодо меж земельної ділянки по [ADDRESS] (приміщення 2)" при вирішенні земельного спору за основу була взята кадастрова зйомка, надана [PERSON], яка була виготовлена фізичною особою - підприємцем [PERSON] З кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого у вересні 2012р., вбачається, що прибудинкова територія, позначена на зйомці літ.2 не має інженерних мереж, сервітутів та обмежень. Разом з тим, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки на вказаній земельній ділянці розташовані мережі водопостачання та водовідведення будинку, крім того, по цій території проходить мережа газопостачання. Більш того, на цій території знаходиться нерухоме майно, належне позивачці, а саме - вимощення літ. І. Отже, зазначення про те, що спірна ділянка не має інженерних комунікацій та вільна від обтяжень, не відповідає дійсності. На думку позивача, порушені вимоги ст. 198 ЗК України щодо кадастрової зйомки. Крім того, посилання у рішенні Горлівської міської ради на вимоги пункту 3.25* ДБН 360-92** "Планування і забудова сільських і міських поселень", затвердженого наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 р. N 44 є незаконним та таким, що також свідчить про незаконність рішення Горлівської міської ради з огляду на вимоги ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно - правових актів у часі. Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], будинок літ. А-І, частина якого була придбана відповідачем 1, був побудований у 1976 році, тобто до введення в дію даного ДБН. Крім того, вимощення літ. І, частка якого була незаконно надана відповідачу у власність, побудована у 1986 році, тобто також до введення в дію вказаного ДБН. Таким чином, будівлі, збудовані до введення в дію зазначених державних будівельних норм, не можуть і не повинні їм відповідати. Крім того, просять врахувати, що відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Разом з тим, відповідачами не враховано, що спірним рішенням Горлівської міської ради та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2013р. не тільки незаконно збільшено розмір ділянки, а й фактично припинено право власності на частку нерухомого майна позивача. Так, у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 4 жовтня 2012р. зазначено, що у власності позивача [PERSON], находиться певне нерухоме майно, зокрема, вимощення літ. І. Під час укладення договору купівлі-продажу частини будинку від 5 серпня 2008р. позивач [PERSON] не відчужувала жодним чином частину вимощення, що підтверджується як копією цього договору, так і рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 14 травня 2012р. про виділ нерухомого майна в натурі за позовом [PERSON] Разом з тим, як вбачається з земельної документації, у тому числі кадастрової зйомки та свідоцтва про право власності [PERSON], йому безпідставно було надано у власність частку вимощення, яке належить позивачці. Підстав для припинення права власності на вимощення, встановлених ст. 346 ЦК України, немає. Земельний кодекс України, який є спеціальним законом у галузі земельних відносин, у тому числі й глава 22 цього кодексу, також не передбачає будь-яких підстав позбавлення позивачки права власності на нерухоме майно - вимощення. На підставі ст.ст.14, 15, 116, 152, 198 ЗК України, ст.ст.16, 346 ЦК України, просили визнати недійсним рішення Горлівської міської ради від 31 жовтня 2012р. №VI/36-20 "Про вирішення земельного спору щодо меж земельної ділянки по [ADDRESS] (приміщення 2)", свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2013 р., видане [PERSON] на об'єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0, 0139 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка 15/2, кадастровий номер 1410600000:02:021:0278. У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на позовних вимогах, мотивуючи їх аналогічно викладеному в позовній заяві. Пояснили, що діями відповідачів позивача позбавлено право власності на вимощення, яке є об'єктом нерухомого майна. ДБН 360-92 не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки будинок споруджено значно раніше введення цього нормативного акту в дію. Представник відповідача Горлівської міської ради позов не визнав, вважаючи дії міської ради законними. В подальшому подав заяву з проханням завершити розгляд справи в її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, тому суд розглянув справу в його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступне. [PERSON] згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого Горлівською міською радою 04.10.2012 р. на підставі рішення виконавчого комітету Горлівської міської ради від 03.10.2012 р. № 999 є власником приміщення у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], приміщення 1. При опису об'єкту в свідоцтві про право власності на нерухоме майно зазначено, що приміщення у житловому будинку А-І, загальна площа 62,3 кв. м, житлова площа 25,8 кв.м.; прибудова а, інші будівлі, а також вимощення І, ІІ, ворота № 1,2,5,8,9 (а.с. 8). Відповідно до договору купівлі - продажу частини будинку від 05.08.2008 р., посвідченого нотаріально, [PERSON] продала [PERSON], а останній купив 6/25 частин будинку [ADDRESS] при цьому визначено, що ця частина складається з кімнат № 5, № 6, № 7,загальна площа 48,5 кв.м (а.с. 7). Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівки від 14 травня 2012 року [PERSON] було виділено в натурі частку із майна, що є у спільній часткову власності, а саме: 6/25 частини будинку літ А-І по [ADDRESS] загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 22,4кв.м, що складається з приміщень №1 - коридору, № 2 - санвузлу, №3 - житлової кімнати, №4-комори, №5-кухні, №6-житлової кімнати, ганку літ. а2. Рішення набрало законної сили 25 травня 2012р.(а.с. 15-16). Рішенням Горлівської міської ради від 31 жовтня 2012р. №VI/36-20 "Про вирішення земельного спору щодо меж земельної ділянки по [ADDRESS] (приміщення 2)" взято за основу кадастрову зйомку земельної ділянки площею 0,00139 га, надану заявником [PERSON] Пунктом 2 цього рішення визначено межі земельної ділянки між ділянкою позивача та [PERSON] При цьому було зазначено, що проектне положення межі визначено за фактичним використанням земельної ділянки з урахуванням вимог пункту 3.25* ДБН 360-92** "Планування і забудова сільських і міських поселень", затвердженого наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 р. N 44 щодо забезпечення відстані не менше 1,00м від найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої ділянки, а саме : між зворотними кутами 4-5 - по існуючому паркану; між зворотними кутами 5-7 - на відстані 1,00-1,04 м від зовнішньої стіни житлового будинку, належного громадянину [PERSON]; між зворотними кутами 7-8 та 11-1 по умовній лінії, що є продовженням внутрішньої стіни будинку, яка відділяє об'єкти нерухомого майна, належні сторонам земельного спору; між зворотними кутами 8-11 - по внутрішній стіні будинку, яка відділяє об'єкти нерухомого майна, належні сторонам земельного спору. До моменту розгляду справи спільна межа між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS](приміщення 2) не встановлюють в натурі згідно з землевпорядною документацію. Відповідно до статті 107 Земельного кодексу України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки(а.с. 21-22). Згідно свідоцтву про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2013р., виданого [PERSON] на об'єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 0, 0139, яка розташована за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка 15/2, кадастровий номер 1410600000:02:021:0278 реєстраційною службою Горлівського міського управління юстиції Донецької області(а.с. 23-25). Виносячи таке, що оскаржується рішення від 31 жовтня 2012 року, Горлівська міська рада діяла в межах повноважень, встановлених ст. 12 ЗК України для міської ради щодо розпорядження землями територіальних громад; передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів, а також ч.3 ст. 158 ЗК України, згідно із якою органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах і в порядку, передбаченому ст. 159 ЗК України. При цьому Горлівська міська рада застосувала ст. 107 ЗК України. Відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку в порядку ст. 116 ЗК України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Позивач стверджує, що з кадастрового плану земельної ділянки, виготовленого у вересні 2012р., вбачається, що прибудинкова територія, позначена на зйомці літ.2 не має інженерних мереж, сервітутів та обмежень. Разом з тим, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки на вказаній земельній ділянці розташовані мережі водопостачання та водовідведення будинку, крім того, по цій території проходить мережа газопостачання. Більш того, на цій території знаходиться нерухоме майно, належне позивачці, а саме - вимощення літ. І. Отже, зазначення про те, що спірна ділянка не має інженерних комунікацій та вільна від обтяжень, не відповідає дійсності. На думку позивача, порушені вимоги ст. 198 ЗК України щодо кадастрової зйомки. Дійсно, згідно із ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. При цьому ст. 152 ЗК України передбачає в якості способу захисту прав, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також угод. Однак ст. 3 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач не навела, яким саме чином порушуються її права тим, що в матеріалах кадастрової зйомки не вказані мережі водопостачання та водовідведення будинку. Сам по собі факт не зазначення в кадастровій документації згідно із законодавством не встановлений в якості підстави для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення земельного спору і свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомості. При цьому, за наявності до того підстав, позивач в порядку, встановленому ст. 404 ЦК України вправі вимагати надання земельного сервітуту в разі необхідності проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Згідно із ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, у власності позивача не перебувала. При визначенні меж земельної ділянки, що надається відповідачу [PERSON], відповідач Горлівська міська рада обґрунтовано виділила земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка безпосередньо прилягає до частини будинку позивача з урахуванням вимог пункту 3.25* ДБН 360-92** "Планування і забудова сільських і міських поселень", затвердженого наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 р. N 44 щодо забезпечення відстані не менше 1,00 м від найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої ділянки. Саме такий розмір земельної ділянки є необхідний для обслуговування частини будинку, яка є у власності выдповыдача [PERSON]. Посилання позивача на дію нормативних актів у часі суд не може визнати обґрунтованими, оскільки питання щодо вирішення земельного спору та передачі земельної ділянки у власність вирішувалося в період дії вказаного нормативного акту. Замощення І не є самостійним об'єктом нерухомості. Та обставина, що внаслідок передачі земельної ділянки у власність воно залишилося частково на земельній ділянці, переданій відповідачу [PERSON], не є позбавленням права власності позивача. А такий спосіб захисту права як визнання недійсним рішення міської ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку в цьому випадку не є належним. Позивач вправі за наявності до того підстав, в порядку, встановленому ст. 404 ЦК України вправі вимагати надання земельного сервітуту тощо, але не позбавлення права власності на земельну ділянку відповідача Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 12,14,15,107, 116, 152, 158,159, 198 ЗК України, ст.ст.16, 346, 404 ЦК України,

Outcome: dismissed