Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

15 січня 2019 року позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. 00 коп. щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час стан матеріального становища позивачки погіршився. Через відсутність власного житла вона з сином змушена орендувати житло за 3500 грн. 00 коп. щомісяця, а відповідно до довідки про доходи заробітна плата позивачки становить 3850 грн. 00 коп. Окрім того, збільшилися витрати на утримання та навчання сина. Натомість відповідач [PERSON] є працездатним, офіційно не працевлаштований, але має постійний дохід з продажу автомобілів, також має у власності квартиру та автомобіль. З 01.07.2018 року змінився прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який становить 1944 грн. 00 коп. Відповідач добровільно у збільшеному розмірі аліменти сплачувати не бажає, тому позивач змушена звернутися з позовом до суду. На підставі вищевикладеного, позивачка [PERSON] просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], [INFO], на її користь на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року, на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн. 00 коп. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позовної заяви в суд та до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 35). У судове засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином, не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа маєправо в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON], батьками якого є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, повторно виданим 02.10.2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серії [NUMBER], актовий запис № 07, що додане до матеріалів справи (а.с. 15). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/8924/14-ц від 23.01.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 800 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 13.11.2014 року (а.с.26). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.04.2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року залишено без змін ( а.с. 45-47). Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/8924/14-ц від 23.01.2015 року набрало законної сили 01.04.2015 року . Відповідно до довідки про доходи, яка видана [PERSON] про те, що вона працює на посаді бухгалтера ТОВ «Селфі-парк Київ» та її заробітна плата в період з липня по грудень 2018 року складає 20795 грн. 45 коп. ( а.с. 30). Відповідно до договору оренди квартири від 03.01.2018 року позивач [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] з оплатою у розмірі 3500 грн. 00 коп. щомісяця ( а.с. 28-29). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін ще не досяг повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як визначено ст. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. З позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно у збільшеному розмірі сплачувати аліменти не бажає, а обмежує свою участь у вихованні виключно сплатою 800 грн. аліментів щомісяця, яких катастрофічно не вистачає на повноцінне забезпечення найелементарніших потреб дитини. Позивачка самотужки намагається утримувати сина та забезпечувати його усім необхідним. Згідно приписів ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (зі змінами) встановлено, що до переліку грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, які підлягають індексації, відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі (ст. 2). Також, у ст. 9 цього Закону визначається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що оскільки рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2015 року присуджено до стягнення з відповідача аліменти у твердій сумі, то збільшення розміру аліментів не повинно змінювати способу виконання рішення, а тому збільшений розмір аліментів підлягає визначенню так само у твердій сумі. Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Згідно приписів Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн. 00 коп. Тобто розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина на підставі рішення суду від 23.01.2015 року є значно меншим, передбаченого законом. Враховуючи, що позивач [PERSON], мати неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], займається вихованням сина, повністю утримує дитину, а відповідач, батько дитини, не надає матеріальну допомогу у повному обсязі, враховуючи, що розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення суду від 23.01.2015 року не відповідає передбаченому законодавством мінімуму на одну дитину, та не може забезпечити у повній мірі гармонійний розвиток дитини, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів з 800 грн. 00 коп. до 2000 грн. 00 коп. на утримання сина щомісячно, що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з урахуванням приписів ст.180 СК України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів. Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів з дня пред'явлення позову - з 15.01.2019 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Тому в цій частині вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на час звернення позивача до суду з позовною заявою складало 768,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial