Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Держземагенства у Київській області, третя особа: Стрельченко\~ Олена\~ Володимирівна про визнання права на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який постійно проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 30 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,0583 га., яка на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, С/Т «Сонячний» та садового будинку [NUMBER] в С/T «Сонячний», Любимівка, Києво- Святошинського району Київської області. Єдиним спадкоємцем майна покійного [PERSON], являється вона, [PERSON], в зв'язку з чим вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. з заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 04 червня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0583 га., яка на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, С/Т «Сонячний», та садовий будинок [NUMBER] в С/T «Сонячний», Любимівка, Києво- Святошинського району Київської області після смерті батька [PERSON] в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкоємцю. Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], виготовленого ДП «Київський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою» земельна ділянка площею 0,0583 га., яка на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, С/Т «Сонячний» визначена в натурі, розроблена технічна документація, кадастровий плат, присвоєний кадастровий номер та одержаний Висновок Києво-Святошинської районної Державної Адміністрації про необхідність одержання документів про право власності на ділянку, а також Висновок цієї ж Держадміністрації про технічний стан садового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташованого на цій же ділянці, проте правовстановлюючі документи на садовий будинок та земельну ділянку спадкодавцем не були оформлені за його життя. З вищевстановлених обставин слідує, що до неї як до спадкоємця перейшло право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0583 га., яка розташована на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, С/T «Сонячний», кадастровий номер [NUMBER] розпочатої померлим [PERSON] та одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку на її ім'я. Просила суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,0583 га., яка розташована на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, С/Т «Сонячний», кадастровий номер [NUMBER] розпочатої померлим [PERSON] та одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку на своє ім'я. У судове засідання позивачка не з»явилась. До суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання представник Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Направили до суду листа про слухання справи у відсутності їх представника. Представник Головного управління Держземагенства у Київській області в судове засідання не з»явився. Про день слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення судової повістки. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна в судове засіданя не з»явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутності. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Держземагенства у Київській області, третя особа: Стрельченко\~ Олена\~ Володимирівна про визнання права на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки в порядку спадкування підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який постійно проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 30 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,0583 га., яка на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, С/Т «Сонячний» та садового будинку [NUMBER] в С/T «Сонячний», Любимівка, Києво- Святошинського району Київської області. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. З ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ч.І ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. З ст. 116 Земельного Кодексу України). Видача свідоцтва про право на спадщину згідно ст. 1298 ЦК України проводиться нотаріусом після закінчення шестимісячного строку. Передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини не надає права отримати раніше зазначеного строку свідоцтво про право на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Це твердження підтверджується і листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, в якому зазначається, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] встановлено, що до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни із заявами про прийняття спадщини звернулись 22 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON], жінка померлого [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь доньки - [PERSON], [INFO]. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом також одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Утриманцями слід вважати неповнолітню або непрацездатну особу (жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років, інвалідів I, II і III груп), яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON], померлого [INFO] року, є його дружина [PERSON], донька [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шести місяців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям в процедурі приватизації, то спадкоємці мають право звертатись до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ради міністрів АРК, органів місцевого самоврядування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] належить земельна ділянка площею 0, 0583 га в СТ «Сонячний» Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області кадастровий номер [NUMBER]. За життя померлий [PERSON], [INFO] розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER]. Оскільки [PERSON] як спадкодавець, не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, однак розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, то позивач, як його спадкоємець, має право на завершення приватизації, розпочатої [PERSON]. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved