Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У червні 2018 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - АТ КБ «Приватбанк», в обґрунтування якого вказала, що 22.09.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис № 13972 про стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № NKTGGK09440007 від 25.09.2006 р. у розмірі 56 518,96 доларів США, що еквівалентно 1 443 494,24 грн. Позивачка вказує, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями чинного законодавства, оскільки нотаріус не перевірив безспірність заявлених банком вимог. Зокрема, позивачка вказала на наявність декількох судових рішень з приводу стягнення кредитної заборгованості, про які банк не повідомив нотаріуса, що свідчить про наявність спору про розмір кредитної заборгованості. Посилаючись на таке, позивач просив: -визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 13972, вчинений 22.09.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № NKTGGK09440007 від 25.09.2006 р. у розмірі 56 518,96 доларів США, що еквівалентно 1 443 494,24 грн. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з вищевикладених підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача - АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав свої письмові пояснення, в яких заперечував проти позову та вказав, що розмір кредитної заборгованості, яка стягувалась за виконавчим написом нотаріуса, був безспірним, і порушень діючого законодавства при його вчиненні не було допущено. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний виконавець Довгань В.В. у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 22.90.2017 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис за реєстр. № 13972 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № NKTGGK09440007 від 25.09.2006 р. у розмірі 56 518,96 доларів США, що еквівалентно 1 443 494,24 грн. Вказана сума заборгованості складалася із: -заборгованості за тілом кредиту - 7 138,60 доларів США; -заборгованості за відсотками - 16 049,66 доларів США; -комісії - 578 доларів США; -пені - 32 752, 70 доларів США. Крім цього, за вчинення виконавчого напису з [PERSON] було стягнуто 1 800 грн. Зі змісту вказаного виконавчого провадження вбачається, що стягнення заборгованості було проведено за 3 990 днів, тобто за період з 25.09.2006 р. по 28.08.2012 р. Постановою приватного виконавця Довгань В.В. від 03.02.2018 р. було відкрито виконавче провадження № 55707855 з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Постановою цього ж призваного виконавця від 28.02.2018 р. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, а постановою від 17.04.2018 р. було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] Згідно із частиною першою статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 Порядку). Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Судовим розглядом також встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.02.2013 р., винесеним по цивільній справі № 1423/14828/2012, був частково задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк» , і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKTGGK09440007 від 25.09.2006 р. у розмірі 14 540,51 доларів США, що еквівалентно 116 178,67 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Крім цього, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.11.2016 р., винесеним по цивільній справі № 490/9568/13-ц, був задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк», і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKTGGK09440007 від 25.09.2006 р. у розмірі 18 596,71 доларів США, що еквівалентно 148 587,71 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Цим же рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договору. Таким чином, враховуючи наявність рішень суду про звернення стягнення на один і той же предмет іпотеки, для погашення заборгованості [PERSON] за одним і тим же кредитним договором, суд приходить до висновку, що розмір кредитної заборгованості, що вказаний в оспорюваному позивачкою виконавчому написі, не можна вважати безспірним. До того ж, зі змісту виконавчого напису нотаріуса № 13972 від 22.09.2017 р. вбачається, що строк, за який провадиться стягнення становить 3 990 днів, за період з 25.09.2006 р. по 28.08.2012 р., тобто за межами загальної позовної давності у три роки. До того ж, для стягнення неустойки (пені, штрафу) статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік. На думку суду зазначене свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановив належним чином безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за цим написом, не врахував позовної давності, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню оскільки він вчинений із порушенням вимог статті 88 Закону України "Про нотаріат". На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 704,60 грн.

Outcome: approved