Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У червні місяці 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В позові зазначено, що 12.12.2005 року ЗAT КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», наддав відповідачу кредит у вигляді платіжної картки у розмірі 10.000 грн. зі сплатою 36% річних з терміном та умова повернення у відповідності до умов договору. Позивачем перераховано кредитні кошти на картковий рахунок позичальника. В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, повинен був своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому ,але не виконував належним чином умов погашення кредиту.Своєчасно не сплачував заборгованість по кредиту, що призвело до утворення заборгованості. Станом на час звернення позивача до суду , заборгованість за кредитом становить- 24157.84 грн. з яких: 5782,25 грн. - заборгованість за кредитом; 16749,03 грн. - проценти за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1126,56грн. - штраф (процентна складова),що і спонукало позивача звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості та понесених судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з»явився ,подав клопотання яким підтримав завлений позов та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився ,подав клопотання .яким позов не визнав , просить відмовити в його задоволенні в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності та провести розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до переконання ,що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. 12.12.2005 року ЗAT КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з 30.04.2009 року є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали кредитний договір у вигляді карткового рахунку на платіжну картку який складається з заяви відповідача ,пам»ятки клієнта,умов та правил надання банківських послуг і тарифів/а.с.12-25/ та за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі -10.000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, Строк дії договору 12 місяців, що автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, та відповідає строку дії кредитної карти, що передбачено такими частинами договору як заява та п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-23). Платіжну картку банк видав відповідачу 12.12.2005р., строк її дії закінчився 12.12.2006 року. З матеріалів справи вбачається, що кредит надавася відповідачу для проведення розрахунків за придбання товарів/п.3.23а.с.-18/,а сам відповідач дійсно не належним чином виконував взяті на себе кредитні зобов»язання та не здійснював відповідних платежів на користь позивача за користування кредитними коштами тому суд вважає позовні вимоги доведеними, але такими, що не підлягають задоволенню за пропуском строку позовної давності банком. Так,згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач подав клопотання про застосування строку позовної давності ,що відповідно до ч. 3, ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема, забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Роз'яснення з цього приводу надані також у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Зокрема сказано, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Окрім того,договір між сторонами було укладено 12.12.2005 року на 1 рік , а позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2014р., з пропуском визначеного законом строку для відповідного звернення . Договором між сторонами встановлений строк дії у 12 місяців з можливістю продовження його дії (п.9.12 умов та правил надання банківських послуг), а також у заяві позичальника вказано, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. При цьому банк в умовах та правилах надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору передбачив (п.9.4), що в разі перевитрат платіжного ліміту та непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії карти можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом (а.с.9,12). Посилання позивача на ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України щодо обов'язку сторін належним чином виконувати зобов'язання за договором не спростовують рішення. Судом встановлено, що строк дії карти сплив, поновлення дії карти не відбувалося, погашення клієнтом заборгованості не здійснювалося. Такі обставини виключають продовження дії кредитного договору за кредитною картою. Та обставина, що зобов'язання за кредитним договором не припинені внаслідок того, що їх виконання не відбулося, не тягнуть висновку про продовження дії кредитного договору. а сам строк дії кредитного договору сторін не залежить від стану виконання зобов'язань і не може вважатися продовженим через невиконання зобов'язань. Крім того , у відповідності до наявних умов та правил надання банківських послуг, що разом з заявою позичальника являються невідємною частиною договору і складають його ціле -містяться положення /п.5.3 .п.8.6 а.с.-21/про зміну тарифів та обов»язок відповідача сплатити ,при невиконанні взятих на себе зобов»язаннь,штраф в розмірі-500 гр.+5% від суми позову і т.д. Тобто позивач при поданні позову вважав ,що форма наявного кредитного договору збережена і відповідає умовам чинного законодавства ,що являється підставою для звернення до суду з відповідним позовом,що не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства так,як наявні ,,УМОВИ,, на які посилається позивач -не містять реквізитів,підписів позичальника та керівництва банку,дати складання ,як і не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід»ємності від заяви позичальника. В наявній же в матеріалах справи заяві позичальника ,що містить його підпис-відсутні дані про те,що неврегульовані у ній питання /розміри штрафів ,розмір сплати відсотків іт.д. /мають регулюватись саме умовами надання кредиту фізичній особі на , що посилається позивач. Тому суд вважає,що позов позивача об»єктивно необгрунтований ,а ним самим пропущено строк позовної давності для відповідного звернення до суду ,що являється підставою для відмови у його задоволенні. Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають ,в зв»язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed