Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.11.2019 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивував тим, що 1 червня 2019 року він був прийнятий на роботу в Приватне підприємство «Арніка» підсобним робітником та 10 червня 2019 року направлений роботодавцем для проходження медичного огляду, в ході якого 25.06.2019 у нього було виявлено захворювання та відкрито листок непрацездатності. 10 жовтня 2019 року позивач з`явився до роботодавця, щоб здати листки непрацездатності, та дізнався, що його звільнили через хворобу. Отримаавши трудову книжку, [PERSON] стало відомо, що його було звільнено шляхом визнання недійсним запису про прийняття на роботу та вчинення відповідного запису. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки Кодексом законів про працю України не передбачено такої підстави та способу припинення трудового договору як визнання недійсним запису про прийняття на роботу. Просить суд визнати своє звільнення незаконним та поновити його на роботі підсобним робітником Приватного підприємства «Арніка»; зобов`язати Приватне підприємство «Арніка» нарахувати та виплатити йому допомогу по тимчасовій непрацездатності з 25.06.2019 і до відновлення працездатності, у порядку та розмірах встановлених чинним законодавством. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, надали заяву про слухання справи за їх відсутності, позов підтримують. Представник відповідача - директор ПП "Арніка" Понзель Р.В. також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. У відповідності до ч.3, ч.4 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 1 червня 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Приватне підприємство «Арніка» підсобним робітником, про що свідчить запис №12 в трудовій книжці [PERSON] від 7 лютого 2000 року (а.с.7). Згідно наказу директора ПП "Арніка" №4 від 03.06.2019 року [PERSON] направлено на проходження медичного огляду (а.с.42), у ході якого 25.06.2019 року у позивача було виявлено захворювання, що підтверджено картою працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду (а.с.8), у зв`язку з чим з цього дня йому було відкрито листок непрацездатності серії АДМ №805673 (а.с.9). Судом досліджено також листки непрацездатності серії АДМ №805675, серії АКА №006176 , серії АКА №006177 , серії АКА 006389 та серії АКА №006390 , з яких вбачається, що позивач продовжував хворіти до 30.12.2019 року включно. Проте, відповідач звільнив [PERSON] з роботи підсобного робітника ПП "Арніка", здійснивши запис в його трудовій книжці про те, що "запис в трудовій книжці за №12 від 01.06.2019 року не дійсний" (а.с.7). Даний факт підтверджується трудовою книжкою [PERSON] від 7 лютого 2000 року та не заперечується відповідачем, зважаючи на визнання ним позову в повному обсязі. Відповідно до ст. ст.43, 46 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч.3 ст.40 КЗпП України). Підстави припинення трудового договору передбачені ст.36 Кодексу законів про працю України, і серед них немає такої підстави та способу припинення трудового договору як визнання недійсним запису про прийняття на роботу. Відтак, суд приходить висновку, що звільнення [PERSON] відбулось без законної підстави, а тому таке слід визнати незаконним. У відповідності до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, позивач має бути поновлений на роботі підсобним робітником Приватного підприємства «Арніка». Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язаня відповідача нарахувати та виплатити позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності з 25.06.2019 року і до відновлення працездатності, у порядку та розмірах, встановлених чинним законодавством, суд констатує наступне. Згідно з ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV) страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах. Згідно з ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як працівник ПП «Арніка», [PERSON] є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником, і захворювання позивача, згідно зі ст. 1 Закону є страховим випадком. Статтею 255 КЗпП України передбачено, що види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей, умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» [PERSON] має право на отримання, у разі настання страхового випадку, матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 15 цього Закону № 1105-XIV встановлено обов`язок роботодавця надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Згідно зі ст. 19 Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 1105-XIVза страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивач має право на матеріальне забезпечення - допомогу по тимчасовій непрацездатності. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), зокрема, у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, визначених ст. 23 Закону № 1105-XIV немає. Відповідно до ч. 2 цієї статті Закону № 1105-XIV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позов [PERSON] слід задоволити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок на користь держави, так як позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позову. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі [PERSON] .

Outcome: approved