Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

17 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з позовом до Видавництва "Полтавський літератор" про завідомо неправдиві показання та стягнення моральної шкоди. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтава від 19.11.2014 року провадження по даній справі відкрито. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтава від 11.02.2015 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Враховуючи, що спори між судами про підсудність не допускається, дана справа прийнята до провадження Київського районного суду м. Полтави та розглядається в порядку цивільного судочинства. В позовній заяві позивач посилається на те, що він у жовтні 1999 року підписав з видавництвам "Полтавський літератор" договір на видання 26 книг публіцистичного роману -хроніки.Видавництво "Полтавськиій літератор" звернулося в прокуратуру з завідомо неправдивими повідомленнями про те, що він підробив договір. По даному факту Київський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області проводив досудове розслідування та закрив кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення. Також вказує, що відповідач продовжує поширювати про нього неправдиву інформацію, надає Апеляційному суду Полтавської області неправдиві свідчення, ображає його, його честь та достоїнство звиневаченнями, вигадуванням фактів. Плутаючи два епізоди виданні його книг 1999 року за видавничим договром від 14 жовтня і до 10-ї річниці Незалежності України у місцевих видавництвах 2001 року, наполягають в Апеляційному суду Полтавській області на допиті свідків по виданнях 2001 року. В апеляційній скарзі, яка подана видавництвом "Полтавський літератор" 30.04.2014 року мається безліч надуманих фактів, неправдивої інформації і вигадок. В апеляційній скарзі апелянт пише про міфічні "прямі збитки комунальним видавництвом області", "завдані діями [PERSON]", що становлять близько 1, 5 млн. Грн. і що "...при цьому комунальні видавництва були доведені майже до банкруцтва". Вважає дані посилання завідомо неправдивими повідомленнями про вчинення злочину.Також неправдивими свідченнями видавництва в апеляційній скарзі є про те, що екземпляру оригіналу Видавничого договору "взагалі немає".. Також вказує, що й інші свідчення викладені в апеляційній скарзі та зверненні до прокуратури є неправдивими. Просив суд визнати подання представниками видавництва "Полтавський літератор" пп Карпенком та Ціленком до обласної прокуратури про "підроблення договору на літературні твори від 14.10.1999 року" та перелічені факти з позовної заяви "Полтавського літератора" до Апеляційного суду "завідомо неправдивими повідомленнями" та "завідомо неправдивими показаннями" суду, здійсненими повторно, з корисливою метою групою осіб у попередній змові та призначити їм покарання відповідне до ст. 383,384 КК України. Стягнути з ПП Карпенка та ПП Ціленка на його користь по 25 000 грн. з кожного за моральну шкоду та неправомірне затягування розгляду судових справ. Стягнути з видавництва "Полтавський літератор" на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позивач в судове засідання не з"явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач належним чином повідомлеий про день і час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. Від керівника видавництва "Полтавській літератор" надійшла до суду заява про відкладення розгляд справи, у зв"язку з перебуванням юриста видавництва на лікуванні. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, вважає за можливе відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу без участі нез"явившихся в судове засідання осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізчиних чи юридичних осіб, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року видавництвом "Полтавський літератор" до Апеляційного суду Полтавської області подано апеляційну скаргу на рішення Октябрського районного суду м. Полтави по справі №554/7213/13-ц, в якій просили поновити КП "Видавництво "Полтавській літератор" термін на апеляційне оскарження та скасувати вищевказне рішення і закрити провадження. Позивач, як на підставу позовних вимог посилається на те, що інформація викладена в заяві до обласної прокуратури та в апеляційній скарзі від 30 квітня 2014 року є неправдивою. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Як вбачається із змісту апеляційної скарги та матеріалів справи, інформація, яку позивач вважає неправдивою стосується предмета пред'явленого позову та була предметом апеляційного перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Крім того, відповідно до повідомлень прокуратури Полтавської області від 27.10.2014 року та прокуратури Київського району м. Полтави від 27.10.2014 року, СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області перебувало кримінальне провадження за фактом підроблення договору, укладеного між [PERSON] та Видавництвом "Полтавський літератор" за ознаками кримінального правопорушення, перебаченого ч.1 ст. 358 КК України. За результатми розслідування 22.10.2014 року прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження на підставіп.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Згідно п.16 Постанови, відповідно до статті 40 Конституції України (254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 ( v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей). Суд, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що видавництво "Полтавський літератор", використоуючи своє право, передбачене Конституцією України та Цивільним процесуальним законодавством, звертався до обласної прокуратури з заявою та до Апеляційного суду Полтавської області з апеляційною скаргою на рішення суду, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання подання представниками видавництва "Полтавський латератор" пп Карпенком та Ціленком до обласної прокуратури про "підроблення договору на літературні твори від 14.10.1999 року" та перелічені факти з позовної заяви "Полтавського літератора" до Апеляційного суду "завідомо неправдивими повідомленнями" та "завідомо неправдивими показаннями" суду, здійсненими повторно, з корисливою метою групою осіб у попередній змові та призначити їм покарання відповідне до ст. 383,384 КК України. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є похідними від інших позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed