Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

ТОВ "Кредекс Фінанс" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №13Ф-010307. 06.10.2010 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги. 01.03.207р. між ВАТ «Кредобанк» (кредитор), [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) було укладеного договір поруки № 13Ф-010307. Відповідно до уточненого розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3-х відсотків річних та пені за кредитним договором № 13Ф-010307 від 01 березня 2007 року станом на 07.07.2015 року (включно) складає 1078542,04 грн., з яких: 579803,63 грн. (заборгованість по основній сумі кредиту); 23861,10 грн. (заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги); 550,00 грн. (заборгованість з комісії); 110860,99 грн. (пеня); 363466,32 (нараховані відсотки). 01.03.2013р. між ВАТ «Кредобанк» (іпотекодержатель) [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (майновий поручитель) укладеного іпотечний договір. 26.01.2012 року між ПАТ «Кредобанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий іпотекодержатель) було укладено договір про відступлення права за іпотечним договором. Листами від 06 листопада 2013 року позивач попереджав відповідачів про наявність боргів по сплаті коштів за кредитним договором, їм надавався строк для погашення боргів та вони були попереджені про те, що у разі невиконання вимоги по погашенню заборгованості, позивач буде вимушений захищати свої майнові права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, але до теперішнього часу борг відповідачами не погашений. На підставі наведеного позивач просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність, припинити право власності відповідачів на предмет іпотеки та виселити з квартири, що є предметом іпотеки всіх мешканців. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі, повідомлені належним чином, у судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не направили. За цих обставин, суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №13Ф-010307. Відповідно до п. 2.1. вищевказаного кредитного договору банк видав позичальнику кредит в сумі 80000,00 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США) на строк до 28 лютого 2012 року. Згідно з п.2.2. кредит видавався на поточні потреби позичальника. Відповідний кредит видавався на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до пунктів 3.2., 3.3. та 3.4. зазначеного кредитного договору [PERSON] повинна була сплачувати 13 відсотків щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Згідно з п. 6.1. зазначеного кредитного договору виконання зобов'язань за цим договором забезпечується способами, що обумовлені в цьому договорі та/або договорах забезпечення, зокрема: неустойкою (штрафом, пенею); іпотекою, належної позичальнику чотирикімнатної квартири №5, розташованої на третьому поверсі 3-ох поверхового будинку, загальною площею 121,1 м.кв. (житловою площею 71,1 кв.м.), що належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS], заставною вартістю 1164984,50 гривень. Умови іпотеки визначаються у відповідності до договору іпотеки, який укладається між банком (іпотекодержателем) і позичальником (іпотекодавцем); щорічним страхуванням на користь банку на період дії кредитного договору: життя та працездатності позичальника у випадку, якщо-строк видачі кредиту, передбачений у п. 2.1. цього Договору більший ніж 3 (три) роки; предмета іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим договором (п.2.1., 3.9.) та/або додатками до нього. Відповідно до п.5.1. кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п.3.2. цього договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. З врахуванням того, що боржник не виконував взяті на себе зобов'язання в частині сплати коштів за кредитним договором, ПАТ Кредобанк» (який є правонаступником ВАТ «Кредобанк») звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON]. 28 травня 2007 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» та стягнув солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» суму заборгованості у розмірі 848802 грн. 14.11.2012 року головним державним виконавцем Другого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського, управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. На момент подачі позовної заяви виконавче провадження не закрито, борг не погашено. 01.03.207р. між ВАТ «Кредобанк» (кредитор), [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) було укладеного договір поруки № 13Ф-010307. Відповідно до п.1.1. вказаного договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за кредитним договором №13Ф-010307 від 1 березня 2007р., укладеним між боржником та кредитором. 06.10.2010 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №13Ф-010307 від 01 березня 2007 року та ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло прав кредитора відносно [PERSON]. Згідно з додатком № 6 до договору відступлення права вимоги від 06 жовтня 2010 року заборгованість за кредитним договором становить 604214,73 грн. З 01.10.2010р. та на день подачі позовної заяви заборгованість не погашалась. Відповідно до уточненого розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3-х відсотків річних та пені за кредитним договором № 13Ф-010307 від 01 березня 2007 року станом на 07.07.2015 року (включно) складає 1078542,04 грн., з яких: 579803,63 грн. (заборгованість по основній сумі кредиту); 23861,10 грн. (заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги); 550,00 грн. (заборгованість з комісії); 110860,99 грн. (пеня); 363466,32 (нараховані відсотки). 01.03.2013р. між ВАТ «Кредобанк» (іпотекодержатель) [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (майновий поручитель) укладеного іпотечний договір. Відповідно до п.1.1. вищевказаного іпотечного договору договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань позичальника та вимог іпотекодержателя за кредитним договором №13Ф-010307 від 01 березня 2007 року, який укладено між позичальником та іпотекодержателем, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі. Згідно з п. 1.3. вищевказаного іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS], загальною площею 121,1 кв.м., житловою площею 71,1 кв.м., яка належить іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 11 серпня 2003 року за № 8-13653 та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі 456пр-119 за № запису 79, реєстраційний № 11518513, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.02.2007р. за № 13467344. Відповідно до п.1.4. вищевказаного іпотечного договору заставна вартість квартири (предмету іпотеки) визначається сторонами в сумі 1164984 гривень 50 копійок. Відповідно до п.5.1. вищевказаного іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває: якщо у момент настання строку виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум відсотків, комісій; неустойки (пені, штрафних санкцій). Відповідно до п.5.4.1. вищевказаного іпотечного договору у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що вони надають іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір є правовою основою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно з п.5.3. вищевказаного іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином право вибору, щодо застосування того чи іншого способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. 26.01.2012 року між ПАТ «Кредобанк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Кредекс Фінанс» (новий іпотекодержатель) було укладено договір про відступлення права за іпотечним договором. Згідно з п. 1.1. договору про відступлення права за іпотечним договором у зв'язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем 06 жовтня 2010 року договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором № 13Ф-010307 від 01 березня 2007 року, укладеним між первісним іпотекодержателем та боржником - [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER], первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотекодержателя, належні первісному іпотекодержателю згідно з іпотечним договором до кредитного договору № 13Ф-010307, посвідченого 01 березня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В. за реєстровим № 559, укладеним між первісним іпотекодержателем та іпотекодавцем - [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER], та іпотекодавцем - [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER]. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Відповідно до положень ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. Листами від 06 листопада 2013 року позивач попереджав відповідачів про наявність боргів по сплаті коштів за кредитним договором, їм надавався строк для погашення боргів та вони були попереджені про те, що у разі невиконання вимоги по погашенню заборгованості, позивач буде вимушений захищати свої майнові права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012р. № 5 у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013р. у справі № 6-124цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Таким чином, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором шляхом визнання права власності на вищезазначений предмет іпотеки, припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на предмет іпотеки, у зв'язку з переходом права власності на предмет іпотеки до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», законні та підлягають задоволенню. В свою чергу, суд враховує, що 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено, що протягом дій цього закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предмет іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше не рухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у пункті 1 цього Закону, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Наведені у зазначеному Законі підстави для його застосування вбачаються із матеріалів справи. За своїм змістом Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону. Щодо позовної вимоги про виселення, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР. Враховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На час ухвалення рішення позивачем не було надано доказів щодо письмового повідомлення відповідачів про необхідність виселення, отже відсутнє виконання приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, і вимога про виселення є передчасною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, суд -

Outcome: partial