Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

В березні 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), у якому зазначив, що 01.09.2011 між ним та відповідачем укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.01.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 34092,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1652,04 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 26660,64 грн., заборгованості за пенею та комісією 3680,00 грн., а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1599,63 грн. - штрафу (процентна складова), яку просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася повторно. Згідно ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.09.2011 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою б/н до ПАТ КБ "Приватбанк" про надання їй кредиту, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 1200,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши дану заяву відповідач погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, й погодилася з тим, що зазначена заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, укладеним з банком. Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи [PERSON] не виконала взяті на себе кредитні зобов'язання й не погашала в повному обсязі кредит та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 31.01.2017 утворилась заборгованість у розмірі 34092,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1652,04 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 26660,64 грн., заборгованості за пенею 3680,00 грн., а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1599,63 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді заборгованості за пенею в розмірі 3680,00 грн. та штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1599,63 грн. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, кредитним договором сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів. Враховуючи зазначене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом - 1652,04 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 26660,64 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1599,63 грн., підлягають задоволенню, а вимога про стягнення заборгованості за пенею 3680,00 грн. не підлягає задоволенню у зв'язку з її безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1427 грн. 29 коп. (1600 грн. х 30 412,31 грн. / 34 092,31 грн.).

Outcome: partial