Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Т. в. о. генерального директора концерну радіомовлення, радіозв"язку та телебачення 20.10.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в сумі 18513, 40 грн., завданих відповідачами. Свої вимоги позивач мотивує тим що, за результатами ревізії складено акт, згідно якого були виявлені наступні порушення. В січні 2012 року за підписом [PERSON] встановлено працівникам, зокрема [PERSON] надбавку до посадового окладу з 01.01.2012 по 31.12.2012 в розмірі 10 %., що призвело до збитків на суму 6 249,03 грн. Також концерном РРТ зайво нараховано та виплачено відпускних за період 01.03.2010 по 31.08.2012 р. Також зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати в період з 01.01.2012 по 31.12.2012 р. на загальну суму 4 608,80 грн. Внаслідок допущених порушень концерну завдано збитків на загальну суму 18 513 грн. 40 коп. В судове засідання представник позивача не з"явився, але через канцелярію суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити розглянувши справу у його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] надали свої заперечення проти позову, в яких висловились проти задоволення позову в повному обсязі, розглянувши справу без їх участі. Судом встановлено відповідно до наказу (розпорядження ) № 49/ок від 04.10.2010 підписаного Генеральним директором [PERSON], [PERSON] було призначено на посаду начальника сектору міжнародного співробітництва Концерну РРТ. Наказом № 51/ок від 22.10.2010 [PERSON] з 22.10.2010 переведено на посаду заступника генерального директора. Відповідно до наказу № 402 від 27.12.2011 р. на [PERSON] було покладено тимчасове виконання поточних обов"язків генерального директора Концерну РРТ на час перебування у щорічній відпустці генерального директора [PERSON] Відповідно до акту № 06-21/70 від 20.08.2013 р. складеного Державною фінансовою інспекцією України за результатами ревізії були виявлені порушення. В супереч до положень про види, розмірі і порядок надання компенсації громадянам у зв"язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, головному бухгалтеру Концерну РРТ [PERSON] нараховувалась надбавка в розмірі 10 % до посадового окладу за період з 01.01.2009 по 01.02.2013 р., у той час, згідно із наданої Концерну від 08.08.2013 року№ 3258/3-02, [PERSON] з секретними документами не ознайомлювалась. Згідно із наказом № 1н/т від 04.01.2012 встановлено працівникам Концерну РРТ, зокрема, [PERSON] надбавку до посадового окладу з 01.01.2012 по 31.12.2012 р. в розмірі 10 %. Відповідно до акту ДФІ № 06-21/70 від 20.08.2013 гловному бухгалтеру Концерну [PERSON] зайво виплачено надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 % від посадового окладу за період з 01.01.2009 по 01.02.2013 на суму 6 249, 03 грн. Також відповідно до постанови Кабінету Міністів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, зайво нараховано та виплачено відпускних за період 01.03.2010 по 31.08.2012 на суму 1 377,28 грн. Також зайво перераховано внесків до державних цільових фондів за період з 01.01.2009 по 01.02.2013 року на суму 4 608,80 грн. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Згідно зі ст.130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Тобто ця відповідальність пов'язана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної відповідальності. Відповідно до ст.132 КЗпП та згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що є в п.4 постанови №14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.124 КЗпП працівник несе повну матеріальну відповідальність у випадку, коли між ним та установою укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою з працівником, які займають посади чи виконують роботи, перелік яких визначається Кабінетом міністрів України. Зокрема, такий перелік передбачено в додатку №1 постанови державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальним питанням №447/24 від 28 грудня 1977 року, яка є чинною в частині, що не суперечить національному законодавству України. Пленум Верховного Суду України в п.8 зазначеної постанови вказав, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (нестача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Стороною позивача не надано будь - яких доказів того, що прямими винними діями або бездіяльністю відповідачів в межах покладених на них трудових обов"язків була заподіяна заявлена шкода підприємству. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підялгають задоволенню.

Outcome: dismissed