Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Житло План» про стягнення коштів на виконання нікчемного правочину, в якому просить, стягнути з відповідача на його користь 40 000 грн. сплачених ним за договором про надання послуг. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що договір про надання послуг є недійсним в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», через те, що фактично надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок щомісячних платежів Учасників, що є прямим порушенням Закону України „Про захист прав споживачів" і є нечесною підприємницькою практикою, що вводить споживача в оману. Умови укладеного договору позивач вважає несправедливими, оскільки містять істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків в порушення ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник позивача до початку розгляду справи подав через канцелярію суду заяву з проханням розглядати справи без його участі. Позовні вимоги підтримав проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 21 квітня 2011 року між сторонами укладений договір про надання послуг № 040474. Предметом цього договору є надання позивачеві послуг, спрямованих на придбання нерухомості, через програму «Авто-Житло», організовану відповідачем, базуючись на принципі взаємодопомоги учасників програми „Авто-Житло". Пунктом 2.1 ст. 2 Договору передбачено, що товариство зобов'язується надати учаснику програми „Авто-Житло" такі послуги: зареєструвати учасника програми „Авто-Житло"; організувати і проводити Розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного Товару; надавати інформацію щодо результатів Розподільчих актів виключно учаснику програми „Авто-Житло" по даному договору; організовувати та створювати умови для придбання Товару Учасником програми „Авто-Житло"; здійснювати оплату товару та забезпечувати отримання товару учасником програми „Авто-Житло" згідно з умовами діяльності програми „Авто-Житло"; інші послуги, зазначені в Умовах діяльності програми „Авто-Житло" Статтею 3 Договору передбачені зобов'язання Учасника програми „Авто-Житло", а саме: сплатити реєстраційний платіж, що становить 20% в т. ч. ПДВ від суми, визначеної в п. 3.1 цього Договору, комісійні, що становлять 5% в т. ч. ПДВ від суми, визначеної в п 3.1 Договору; щомісячно сплачувати чисті платежі, за рахунок яких Товариство здійснює оплату Товару, отримати товар в порядку, передбаченому у Додатку №2 та інше. Як вбачається з Умов діяльності програми „Авто-Житло", які є додатком № 2 до Договору (п. 8.6), при розірванні договору Товариство не відшкодовує Учаснику програми „Авто-Житло" сплачені ним Комісійну плату та реєстраційний платіж ні за яких умов. Розірвати договір має право лише той Учасник програми „Авто-Житло" (п. 8.1 Додатку № 2 до Договору), який ще не отримав Товар. Додатком № 1 до Договору передбачено, що товаром є нерухомість, орієнтованою вартістю 200 000 грн., щомісячний чистий платіж 1111грн 11 коп. На виконання умов договору, позивачем сплачено 40 000 грн. реєстраційного платежу, що підтверджується копією квитанції (а.с. 44) Умовами діяльності програми „Авто-Житло", а саме статтями 4, 5 передбачений порядок проведення розподільчих актів. За змістом яких вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Відповідно до ст. 6 п. 6.8 Додатку № 2 до Договору, кожен учасник, який приймає участь у розподільчимому акті, має право на ознайомлення з його результатами. Інформація надається кожному учаснику в тому об'ємі, що стосується самого Учасника, при цьому не порушуючи майнові інтереси інших учасників Програми «Авто-Житло», з метою дотримання конфіденційності. А отже, суд приходить до висновку що процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Відповідно до п. 5.8 Додатку № 2 до Договору, право на отримання товару надаватиметься шляхом підрахунку Чистих платежів, з урахуванням Графіку платежів, пріоритетне становище має той учасник Програми «Авто-житло», у якого сплачена найбільша кількість чистих платежів, у урахуванням Графіка платежів. Товариство залишає за собою право надати позачергове право на отримання товару тому учаснику програми „Авто-Житло", який своєчасно сплачував щомісячні чисті внески, виконував всі зобов'язання і підтвердив дійсність своїх намірів. Отже суд приходить до висновку, що діяльність програми „Авто-Житло" вводить споживача в оману, оскільки програма „Авто-Житло" формується виключно на коштах учасників програми „Авто-Житло", без залучення коштів Товариства. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми „Авто-Житло", в подальшому учасник програми „Авто-Житло", який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми „Авто-Житло", тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми „Авто-Житло". Тобто, фактично надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок вилучених у поточному місяці від інших Учасників щомісячних платежів, що є прямим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» і є підставою нікчемності такого правочину. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено що правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики відповідно до п.2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» він ситься будь-яка діяльність , що вводить споживача в оману, а одним із таких видів діяльності відповідно до п.7 ч.3 ст. 19 вищевказаного закону є утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином суд приходить до висновку, що договір про надання послуг послуг від 21.04.2011 року № 040474, що укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Житло План»є нікчемним, внаслідок того, що його недійсність передбачена законом. Оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Авто житло», суд приходить до висновку, що спірний договір порушує права позивача, а діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Житло План» з реалізації програми «Авто-житло»є такою, що вводить споживача в оману. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 40 000 грн. сплачених за договором. На користь держави з відповідача належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved