Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до ПСП "Дніпро" про визнання договору оренди недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона має на праві власності земельну ділянку площею 10,3261 га., яка розташована на території Білокуракинської селищної ради. 19.10.2009 року вона уклала договір оренди землі з ПСП "Дніпро" в особі його директора [PERSON] Договір був укладений терміном на 10 років та зареєстрований у Білокуракинському РВЛРФДППЦДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 лютого 2010 року за № 041041500079. При укладенні даного договору директор ПСП "Дніпро" запевнив її. що всі істотні умови, які застосовуються до даного виду правовідносин внесені до договору оренди землі, який вони уклали. Однак нещодавно їй стало відомо, що Законом № 509-IV від 16.09.2008 року до ст. 15 ЗК "Про оренду землі" були внесені, як істотні умови договору оренди землі, передача земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок. В договорі, який вона уклала з відповідачем ці істотні умови відсутні, хоча відповідач ПСП "Дніпро" повинен був знати про їх існування ще з 2008 року. На її неодноразові звернення до директора ПСП "Дніпро" [PERSON], з цього приводу, ніяких пояснень, вона не отримала. За таких обставин вона вважає, що договір оренди землі, який вона уклала з відповідачем ПСП "Дніпро" 19.10.2009 року повинен бути визнаний судом недійсним. Просить суд визнати недійсним договір оренди землі укладений 19.10.2009 року між нею та приватним сільського господарським підприємством "Дніпро" в особі його директора [PERSON]. і зареєстрованого у Білокуракинському РВЛРФППЦДЗК 15 лютого 2010 року та зобов'язати відповідача повернути їй у належному стані земельну ділянку площею 10,3261 га., яка розташована на території Білокураикнської селищної ради з цільовим призначення даної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю IV- ЛГ № 010408 виданого 16 травня 2002 року та зареєстрований в книзі актів на право приватної власності на землю за № 1482. Скасувати державну реєстрацію договору оренди землі площею 10,3261 гектарів, яка розташована на території Білокуракинської селищної ради, з цільовим призначенням даної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV- ЛГ № 010408 виданого 16 травня 2002 року та зареєстрований в книзі актів на право приватної власності на землю за № 1482, укладеного 19 жовтня 2009 року між нею та ПСП „Дніпро" в особі його директора [PERSON]і зареєстрованого у Білокуракинському РВЛРФППЦДЗК 15 лютого 2010 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON], повністю підтримала позовні вимоги. Пояснила, що претензій до відповідача, щодо орендної плати вона не має, з питанням про зміни або доповнення до договору оренди вона не зверталась, орендну плату вона отримувала в повному обсязі, претензій до інших умов договору у неї також не має, єдине, що вона бажає забрати земельну ділянку у відповідача та передати її в користування своєму онуку. Представник відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Дніпро" - Філоненко С.Д. в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що всі умови договору виконуються в повному обсязі та вчасно. Позивачка з претензіями до ПСП „Дніпро" не зверталась. Якщо у позивачки є питання, вони згодні їх врегулювати мирним шляхом, просить відмовити у задоволенні позову через відсутність на те підстав. Допитавши у судовому засіданні позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачка є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,3261 га., яка розташована на території Білокуракинської селищної ради Луганської області. Це підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії IV- ЛГ № 010408 (а.с.9). Позивачка 19 жовтня 2009 року уклала з ПСП „Дніпро" в особі директора [PERSON], договір оренди земельної ділянки, який пройшов державну реєстрацію 15 лютого 2010 року (а.с.7-8) Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", тощо. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. За приписами ст.ст. 13 - 15 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на момент укладення вищенаведеного договору, договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі, статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державній реєстрації. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що оспорюванний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладання договору оренди. Позивачка посилається на той факт, що Законом № 509-IV від 16.09.2008 року до ст. 15 ЗК "Про оренду землі" були внесені, як істотні умови договору оренди землі, передача земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок. В договорі, який вона уклала з відповідачем ці істотні умови відсутні, але жодного разу до відповідача з претензіями не зверталась, та в судовому засіданні пояснила, що претензій до відповідача щодо умов договору та їх виконання у неї немає. Підставою звернення до суду з даним позовом є її бажання передати землю для користування онуку. Наведене свідчить про те, що між сторонами при укладенні договору оренди землі погоджено усі істотні умови, у тому числі об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), що підтверджується п. п. 1-4 договору оренди землі від 19.10.2009 року. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як заявлені безпідставно. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed