Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що 07.11.2008р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини були припинені в липні 2013 року, з цього часу спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, дитини постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у житті дитини не приймає, коштів на утримання доньки не надає, рішення суду про стягнення аліментів не виконує. Таким чином, відповідач не виконує батьківських обов'язків, не проявляє турботи про дитину, не надає матеріальної допомоги, аліменти не сплачує. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на теперішній час відбуває покарання у місцях позбавлення волі, є хронічним наркоманом. В судовому засіданні позивачка, її представник вимоги позову підтримали, просили його задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач у своїх поясненнях не заперечував обставин, які вказувала позивачка в обґрунтування позову, не заперечував проти його задоволення. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району проти позову не заперечував, надав висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Прокурор не заперечував проти позову, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини. Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Крім того, ч.2 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони є хронічними наркоманами. Судом встановлено, що 07.11.2008р. між [PERSON] і [PERSON] 07.11.2008р. був укладений шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №817, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.10). Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 24.03.2009р. Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №301 (а.с.11). Згідно доводів позивачки, з липня 2013 року вони з чоловіком разом не проживають, спільного господарства не ведуть, що визнається відповідачем і що було доведено згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2014р., яким шлюб між сторонами був розірваний (а.с.12). Згідно довідки МКП "Основаніє" №320 від 26.02.2015р., дитина зареєстрована за місцем проживання матері та постійно проживає з нею (а.с.20). Згідно довідки дошкільного навчального закладу №286, дитина [PERSON], [INFO] відвідує навчальний заклад з 01.11.2010р. по теперішній час. Приводить та забирає дитину, оплачує перебування дитини в навчальному закладі, відвідує батьківські збори та інші заходи мати [PERSON], батька дитини в дитячому садку ніхто не бачив (а.с.15). У зв'язку з тим, що батько дитини не брав участі у вихованні та утриманні дитини, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2014р. з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 23.06.2014р. і до повноліття дитини (а.с.13). Як вбачається з довідки Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції №40 від 26.02.2015р., позивачка [PERSON] аліменти з [PERSON] згідно виконавчого листа за вказаним рішенням не отримувала (а.с.14), відповідач у судовому засіданні підтвердив, що аліменти на утримання доньки не сплачує, оскільки він не отримує плати за трудову діяльність у місцях позбавлення волі. Щодо відповідача у справі судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 2004 року, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на теперішній час відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Так, уже після укладення шлюбу та народження доньки, [PERSON] був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.04.2010р. за злочин у сфері обігу наркотичних засобів за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2011р. він був засуджений за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився умовно-достроково 07.08.2012р. Після цього вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2013р. відповідач був засуджений за ч.1 ст. 241 КК України до штрафу у сумі 1700 грн. У червні 2014 року вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] був засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, у вересні 2014 року - вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, під вартою тримався з 05.08.2014р. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2014р. [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 185 КК України і на підставі ч.4 ст. 70 КК України йому призначене покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. На теперішній час [PERSON] відбуває покарання за цим вироком у Софіївській виправній колонії УДПС України в Запорізькій області (№55), кінець строку покарання - 05.02.2018р. На думку суду, зазначена поведінка відповідача унеможливлює виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей та свідчить про його свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, оскільки він весь час не проявляє належної турботи про дитину, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає дитині доступу до духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, що зумовлено виключно його винною поведінкою. Крім того, що [PERSON] після народження дитини був двічі засуджений за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, судом встановлено, що він з 20.11.2003р. по 20.06.2009р. перебував на диспансерному обліку в КУ "Обласний клінічний наркологічний диспансер" Запорізької обласної ради з діагнозом "Психічні в поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів. Синдром залежності", а з 20.11.2010р. перебуває на диспансерному обліку з діагнозом "Психічні в поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіатів, психостимуляторів. Синдром залежності". Зазначена довідка підтверджує наявність у відповідача захворювання на наркоманію, яке посилилося з 2010 року внаслідок поєднаного вживання опіатів і психостимуляторів, що визнається судом належним доказом захворювання відповідача на наркоманію згідно роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", і що є самостійною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд також приймає до уваги висновок органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 16.04.2015р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідатиме інтересам малолітньої дитини, а також визнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтує ними, має хронічне захворювання на наркоманію, а тому визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Наслідки прийняття рішення про позбавлення батьківських прав, передбачені ст. 166 СК України, а також положення ст. 168, 169 СК України, сторонам роз'яснені.

Outcome: approved