Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В позовній заяві представник позивача просить розглянути справу без участі представника позивача. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] 03 березня 2008 року був укладений кредитно-заставний договір №CVHMAN0000726. Згідно даного договору відповідач [PERSON] 05 березня 2008 року отримав кредит в сумі 15342,69 долара США зі сплатою відсотків у розмірі 10,56 % річних. Згідно даного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати 277,24 долара США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами. Вказані обставини стверджуються копією кредитно-заставного договору №CVHMAN0000726 від 03 березня 2008 року. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Сторонами було визначено, що сплата щомісячного платежу здійснюється щомісяця з 24 пор 28 число. Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу основний борг в сумі 13632,7 далара США, а також допустив заборгованість по відсотках. Відповідачу нараховані комісія та пеня. Вказані обставин стверджуються розрахунком заборгованості. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Зокрема з відповідача слід стягнути 13632,7 долара США в рахунок стягнення заборгованості за наданим кредитом. З відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище, слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким частину першу статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. В даній справі кредитний договір укладено сторонами 03 березня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України „Про захист прав споживачів" не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5702 гривні 65 копійок судового збору. Згідно до ч.1 ст. 6 Закону України „Про судовий збір" за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Судовий збір сплачений позивачем 05 лютого 2018 року в сумі 5903 гривні 64 копійки. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 13632,7 долара США. Офіційний курс гривні до долара США станом на 05 лютого 2018 встановлений Національним банком України в сумі 2788,7133 гривні за 100 доларі США. Таким чином, судовий збір у розмірі 1,5 відсотка від суми позову складає 5702 гривні 65 копійок. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved