Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в лютому 2019 року з цивільним позовом до Бобринецької міської ради, Бобринецької районної державної адміністрації (відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг), [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішень Бобринецької міської ради та рішення Державного реєстратора. Просила визнати незаконними та скасувати рішення Бобринецької міської ради № 1684 від 26.12.2013 року "Про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для індивідуального гаражного будівництва гр. [PERSON] " та рішення Бобринецької міської ради № 2029 від 03.09.2014 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (шляхом безоплатної передачі) для будівництва індивідуальних гаражів гр. [PERSON] ". Також просила визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Бобринецького РУЮ Демецької Т.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на земельну ділянку кадастровий номер № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . 30.06.2009 року Бобринецькою міською радою було винесено рішення № 217 "Про дозвіл на будівництво гаража та сараю", згідно якого їй було дозволено будівництво гаража та сараю розміром 4,5 на 12,0 м на прилеглій території багатоквартирного житлового будинку в [ADDRESS] , на даний час [ADDRESS]. Після отримання такого дозволу вона здійснила будівництво гаража та сараю. У вересні 2018 року мала намір звернутися до Бобринецької міської ради про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій збудовано гараж та сарай власність (шляхом безоплатної передачі), однак їй стало відомо, що на підставі рішень Бобринецької міської ради на вказану земельну ділянку оформила та зареєструвала у Державного реєстратора право власності [PERSON] . Зазначена обставина перешкоджає реалізувати позивачу право власності на збудоване нею майно. Позивач вважає, що міською радою порушене її право, обмежується право власності, оскільки дозвіл на будівництво вона отримала раніше, в 2009 році та збудувала там гараж, [PERSON] не має відношення до будинку по [ADDRESS] , так як там не проживає, тому міська рада не мала права надавати їй земельну ділянку за цією адресою. Позивач, представник позивача позов підтримали. Представник відповідача Бобринецької міської ради позов визнав. Представник відповідача Бобринецької районної державної адміністрації відзив на позов не надавав, в судовому засіданні був відсутній. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечив. Ухвалою Бобринецького районного суду від 14.03.2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання про виклик свідків в судове засідання. 27.03.2019 року представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому заперечені позовні вимоги з тих підстав, що відповідач [PERSON] правомірно набула у власність земельну ділянку відповідно до вимог законодавства на підставі прийнятих рішень міської ради, які вважає законними, тому позовні вимоги до відповідача є безпідставними. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Представник відповідача Бобринецької міської ради позов визнав. Вказав, що дійсно міською радою при прийнятті рішення про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального гаражного будівництва [PERSON] та в подальшому затвердження проекту землеустрою не було враховано, що вказана земельна ділянка раніше надана [PERSON] , тому зазначені рішення міської ради підлягають скасуванню. Разом з тим представник міської ради не надав пояснень та доказів, які б вказували та підтверджували виділення певної земельної ділянки позивачу, її місце знаходження, розміри, та підтвердження права користування чи права власності конкретною земельною ділянкою. Висновок про те, що надана земельна ділянка відповідача [PERSON] та ділянка, на якій збудований гараж позивача є однією і тією ж зроблений ним лише за прив`язкою до адреси будинку по [ADDRESS] . Про те, чи виділялася земельна ділянка позивачу йому не відомо. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В даному випадку суд не приймає визнання позову відповідачем з наступних підстав. Оскільки оспорювані рішення органу місцевого самоврядування не є актом індивідуальної дії по відношенню до позивача, стосуються прав та інтересів іншої особи, яка вказує на їх законність, ухвалення рішення про задоволення позову виключно на підставі визнання позову відповідачем безумовно порушить права особи, якої оспорені рішення стосуються безпосередньо, а саме відповідача [PERSON] , відтак суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 30.06.2009 року № 217 "Про дозвіл на будівництво гаража та сараю" [PERSON] дозволено будівництво гаража та сараю розміром 4,5м.х 12,0м. на прилеглій території багатоквартирного житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.8). Цим же рішенням зобов`язано [PERSON] в термін до 2 років з дня отримання рішення побудувати гараж та сарай і здати його в експлуатацію. Попереджено [PERSON] , що дозвіл діє протягом двох років і буде скасований по закінченню терміну. 15.03.2013 року позивачем [PERSON] виготовлений технічний паспорт на гараж-сарай, що розташований на прилеглій території багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.13). 26.12.2013 року рішенням Бобринецької міської ради № 1684 "Про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безплатної передачі) для індивідуального гаражного будівництва гр. [PERSON] " надано [PERSON] згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 0,0100 га, з них: 0,0100 га. - під житловою забудовою одно - та двоповерховою для індивідуального гаражного будівництва (КВЦПЗ 02.02.05) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають в запасі, за адресою [ADDRESS] . (а.с.10). Рішенням Бобринецької міської ради від 3 вересня 2014 року за № 2029 "Про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для будівництва індивідуальних гаражів [PERSON] " затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (шляхом безоплатної передачі) гр. [PERSON] , загальною площею 0,0063 га., з них: 0,0063 га - під житловою забудовою одно - та двоповерховою для індивідуального гаражного будівництва (КВЦПЗ 02.05) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Надано у власність (шляхом безоплатної передачі) гр. [PERSON] земельну ділянку за кадастровим № [NUMBER] , площею 0,0063 га, з них: 0,0063 га - під житловою забудовою одно - та двоповерховою для індивідуального гаражного будівництва (КВЦПЗ 02.05) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Стверджуючи про порушене право, позивач вказує, що міська рада, ухвалюючи рішення про надання згоди на розробку проекту землеустрою та надання у власність земельну ділянку, порушила її права на виділену їй земельну ділянку та збудований на ній гараж, оскільки надана їй земельна ділянка не вилучалася, посадовими особами міської ради факт наявності на цій земельній ділянці забудови не перевірявся, а рішення про надання їй дозволу на забудову гаража не скасоване та має юридичну силу. Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Частиною 2 статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, законом визначене право особи звернутися до суду за захистом порушеного цивільного права та скасування нормативно-правового акту, який порушує таке право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінюючі надані сторонами докази, зобов`язаний дати оцінку щодо їх належності, допустимості та достовірності. Так, за змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування заявлених позовних вимог є належність позивачу права на земельну ділянку та нерухоме майно, розміщене на вказаній земельній ділянці, тобто наявність цивільного права, а також суперечність акту органу місцевого самоврядування (рішення міської ради) актам цивільного законодавства та порушення цивільного права позивача. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається як на доказ, що підтверджує її законне право на земельну ділянку рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 30.06.2009 року № 217 "Про дозвіл на будівництво гаража та сараю", яким дозволено будівництво гаража та сараю розміром 4,5м.х 12,0м. на прилеглій території багатоквартирного житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.8). Вказане рішення прийняте на підставі ст.30,31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій". Так, вказаним законом встановлені правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів. Статтею 24 Закону врегульований порядок вирішення питань забудови земельної ділянки. Зокрема, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону. Замовник, що має намір забудови належної йому на праві власності або користуванні земельної ділянки, або уповноважена ним особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) щодо намірів забудови земельної ділянки, в якій зазначаються призначення будівлі, споруди та орієнтовні характеристики забудови. Таким чином, зверненню до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого само врядування та отримання дозволу на забудову земельної ділянки передує отримання земельної ділянки у власність чи користування. Статтею 116 ч.1 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. (Стаття 125 Земельного кодексу України). Позивач зазначила, що місце розташування земельної ділянки з прив`язкою до будинку їй вказали працівники міської ради в 2009 році, дозволів та рішень на право користування чи передачу у власність земельної ділянки не надавалися. Правовстановлюючі документи на збудоване майно нею також не виготовлялися. В 2013 році виготовлено технічний паспорт на збудоване майно. Таким чином, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження права користування чи права власності земельною ділянкою, на якій в подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради нею збудований гараж. Наданий як письмовий доказ технічний паспорт є документом, який містить у собі основні відомості про об`єкт нерухомого майна, зокрема його характеристики: місцезнаходження (адреса) об`єкта; склад; технічні характеристики; план та опис об`єкта; ім`я/найменування власника/замовника; відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна; відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухомість, а тільки інформаційним, відтак в даному випадку не доводить обставини, на які посилається позивач. Крім того, з заявою до міської ради на розроблення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки позивач не зверталася і відповідно, відмову міської ради не отримувала. Твердження позивача, що надана у власність відповідачу [PERSON] земельна ділянка по [ADDRESS] є тією ж ділянкою, на якій їй (позивачу) надано право будівництва гаражу, також не підтверджена жодними доказами. За клопотанням позивача в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які надали показання про те, що їм достеменно відомо, що позивач отримала дозвіл на будівництво гаража по [ADDRESS] та прибудинковій території та протягом 2009-2010 року збудувала гараж. Свідки надали пояснення з приводу участі у будівництві гаража позивача, придбання будівельних матеріалів тощо. На думку суду надані свідками показання не можуть бути прийняті як доказ у даній справі, оскільки не стосуються предмета доказування, а саме неправомірності прийнятого рішення міською радою. З приводу визнання позову відповідачем - міською радою, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Пояснюючи визнання позову, представник міської ради вказав, що вважає, що прийняті рішення про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою, а пізніше затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність стосуються земельної ділянки, на якій дозволено будівництво гаража позивачу. Зважаючи, що позивач раніше отримала такий дозвіл, міська рада прийняла рішення, не перевіривши усіх обставин. Разом з тим, представник відповідача, який діє в судовому засіданні від імені органу місцевого самоврядування, рішення якого оспорюється, не надав пояснень та посилань на норми закону, які порушені міською радою при прийнятті рішень, що вказують на незаконність прийнятого рішення та як наслідок його скасування. Крім того, представником відповідача міської ради як і позивачем не надано суду доказів того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач та ділянка, яка належить відповідачу, є однією і тією ж, оскільки жодним письмовим доказом ця земельна ділянка не ідентифікована щодо встановлення меж, графічного позначення тощо. За викладених обставин та на підставі оцінених судом доказів судом не встановлено обставин, які б вказували на порушення цивільних прав чи інтересів позивача при прийнятті рішень органом місцевого самоврядування, відтак позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішень міської ради є безпідставними та задоволенню не підлягають. Право на земельну ділянку підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на підставі документу, що підтверджує виникнення такого права. [PERSON] зареєструвала право на земельну ділянку кадастровий номер № [NUMBER] відповідно до прийнятого рішення міської ради, тобто у порядку, встановленому законом, відтак підстав для визнання незаконним рішення державного реєстратора при реєстрації об`єкта нерухомості та скасування такої реєстрації не вбачається, тобто у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Понесені позивачем судові витрати слід покласти на позивача відповідно до пункту ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed