Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

21.03.2017 року Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 523 грн. 56 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12.01.2004 року відповідач звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де був зареєстрований як такий, що шукає роботу. Згідно поданої заяви від 19.01.2004, наказом директора від 19.01.2004 № НП 040119 [PERSON] наданий статус безробітного з 19.01.2004 та відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначена виплата допомоги по безробіттю у розмірі встановленому законодавством. Під час реєстрації в службі зайнятості та подальших відвідувань Харківського міського центру зайнятості [PERSON] було розяснено чинне законодавство України про зайнятість, надані консультації з питань працевлаштування та порядку реєстрації в службі зайнятості. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року (далі Порядок № 60/62). Постанови правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 року № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248. розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. Перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння наданої особою інформації з відомостями, наявними в Державній податковій адміністрації України, Пенсійному фонді України, у державних реєстраторів. У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за засновницьким принципом» структурними підрозділами Харківського міського центру зайнятості опрацьовано інформацію, яка надійшла з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно фізичних осіб підприємців, які припинили підприємницьку діяльність згідно цього Закону, які свідчать, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.09.2001. на підставі виявленого факту, проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатом якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 35-ФОП від 01.02.2017 у відповідності до п. 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за № 232/16248. Згідно з п.5 Порядку, Харківським міським центром зайнятості складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 35-ФОІІ від 01.02.2017 яким встановлено, що відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості з призначенням допомоги по безробіттю. В заяві для надання статусу безробітного відповідач вказує, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] дата державної реєстрації - 21.09.2001. Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, підстава для його внесення 29.12.2016 , № 248000600020801042, припинено, власне рішення. Враховуючи викладене, директором Харківського міського центру зайнятості прийнятий наказ № 178 від 06.02.2017 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON] в сумі 523,56 грн. Згідно п. 7 Порядку № 60/62 зазначений наказ разом з листом - претензією № ХМЦЗ-02-1329 від 02.02.2017 було направлено на адресу [PERSON]ІІ. з пропозицією повернути кошти у добровільному порядку. Па підставі вищевикладеного [PERSON] незаконно отримав допомогу по безробіттю, оскільки на час здійснення виплат відносився до категорії зайнятого населення та на момент подання позовної заяви сума незаконно отриманої допомоги по безробіттю відповідача складає в розмір523,56 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у звязку із наступним. Відповідно до статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 № 803-ХІІ (чинного на момент надання відповідачу статусу безробітного, отримання допомоги по безробіттю та професійного навчання) (далі Закон № 803-ХІІ) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу. Відповідно до підпункту "б" пункту 3 статті 1 Закону № 803-ХІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство". Згідно з ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Таким чином, особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, в підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, не можуть бути зареєстровані як безробітні, оскільки відносяться законодавством до категорії зайнятого населення. Відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю відносився до категорії зайнятого населення. Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Невиконання відповідачем обовязку щодо повідомлення про своє працевлаштування призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Отже, особи які мають статус субєкта підприємницької діяльності, не залежно від того, чи отримують вони дохід чи ні, не можуть належати до осіб, що мають статус безробітного, адже підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому, відповідно до пункту 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1998р. N 578 передбачено, що при реєстрації в центрі зайнятості як шукаючого роботу громадянин повинен подати визначений цим порядком перелік документів. При цьому він має повідомити спеціалісту центру зайнятості всі відомості, які можуть вплинути на порядок виплати та розмір допомоги по безробіттю. Жодним нормативним документом не встановлено обов'язку служби зайнятості щодо перевірки під час реєстрації чи надання статусу безробітного поданих громадянином відомостей та можливості відмови у реєстрації чи наданні статусу безробітного (або відтермінування виплати допомоги по безробіттю) з підстав їх можливої недостовірності. Як вбачається з матеріалів справи, при реєстрації в центрі зайнятості, відповідачем 19.01.2004 року подавалася заява про надання йому статусу безробітного, в яких він зазначав, що на даний час не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом вбачається, що 21.09.2001 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а припинено підприємницьку діяльність 29.12.2016 року. Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Таким чином, [PERSON] позбавлений статусу фізичної особи підприємця з 29.12.2016 р. Згідно пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 р. № 60/62, Постановою правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 р. № 7 -1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за № 232/16248, у разі встановлення центром зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, [PERSON] при реєстрації в службі зайнятості не повідомив про не скасовану реєстрацію її як фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, він неправомірно набув статусу безробітного і, відповідно, отримував допомогу по безробіттю та соціальні послуги з професійного навчання за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" безпідставно і незаконно. До теперішнього часу відповідачем незаконно отримана допомога не повернута. На підставі викладеного, позовні вимоги про відшкодування витрат, повязаних з виплатою вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави сплачений судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved