Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом із позовною заявою представником позивача Гребенюком О.С. було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі на підставі ч. 5\~ст. 279 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 24.09.2013 року. Вважають, що своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта,Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначають, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Вказують, що банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додаються). Зазначають, що у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000, 00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, зазначають, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за грошовими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Зазначають, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість 325654,12 грн., яка складається із 1949,28 грн. - заборгованості за тілом кредита, в т. ч. 000,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредита, 318380,01 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками; 5324,83 - нарахованої пені. Однак просять стягнути заборгованість в сумі 135511,66 грн., яка складається з 1949,28 грн. заборгованості за кредитом, 133562,38 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 24.09.2013р. по 31.01.2019р Просять задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача в їх користь дані суми та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 17.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов, сторони в судове засідання не викликались. Проте, відповідач відзив не подав, надіслав до суду заяву з довідкою про відсутність заборгованості перед позивачем. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на основі наявних доказів. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається із матеріалів позову, 24.09.2013 між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" яке перейменовано у АТ КБ «Приватбанк» укладено заяву б/н від 24.09.2013р. з метою отримання банківських послуг. На виконання умов договору банк надав відповідачу кредитну картку. Відповідно до Заяви, укладеної між банком та відповідачем від 24.09.2013 року, відповідачу надано кредитний ліміт, який вподальшому збільшився до 2000,00 грн. Подаючи позов до суду Позивач мотивував його тим, що відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2020 року має заборгованість 325654,12 грн., яка складається із 1949,28 грн. - заборгованості за тілом кредита, в т. ч. 000,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредита, 318380,01 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками; 5324,83 - нарахованої пені. Однак просив стягнути заборгованість в сумі 135511,66 грн., яка складається з 1949,28 грн. заборгованості за кредитом, 133562,38 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 24.09.2013р. по 31.01.2019р. Разом з тим, від відповідача 03 грудня 2020 року надійшла заява, в якій вона зазначає про відсутність заборгованості перед банком. Як вбачається із долученої до заяви довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», [PERSON] , РНОКПП: 3485210947,03.06.1995 року народження, паспорт [NUMBER] , виданий Жовківським РВ УМВС 14.12.2012р. . Адреса реєстрації: [ADDRESS] . Станом на 02.12.2020р. немає заборгованості перед АТ КБ "ПриватБанк". Згідно з вимогами ст.81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19). А тому, з врахуванням встановлених судом обставин відсутності заборгованості , а також відсутності будь-яких заяв від позивача щодо предмету спору, так як останньому має бути достовірно відомо про погашення заборгованості за договором, проте такі обставини позивач суд не повідомив, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповіднодо\~вимогч.1\~ст.141ЦПК\~України\~судовий\~збір\~покладається\~на\~сторони\~пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних\~вимог,а\~тому\~покладаєтьсяна\~позивача\~та\~не\~підлягає\~стягненню\~з\~відповідача.

Outcome: dismissed