Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з [PERSON] на свою користь заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 24 689, 00 грн., франшизу у розмірі 1 000 грн., компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.; судовий збір у розмірі 557, 00 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу та його стоянку у розмірі 1 400 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02.04.2016 року о 20-35 год на перехресті пр-ту [PERSON] та вул. Танкопія в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Міцубісі Ланцер, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], був пошкоджений, а позивачу як власнику автомобіля завдано матеріальної шкоди, яка згідно висновку спеціаліста складає 46 106, 00 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія [PERSON] Власник автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до ТДВ "МСК" за виплатою страхового відшкодування. ТДВ "МСК" визнано випадок страховим та виплачено [PERSON] 21 417, 94 грн. Таким чином, на думку позивача, [PERSON] зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що складає 24 689, 00 грн., та франшизу у розмірі 1 000 грн. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві заподіяно моральну шкоду, яку ним оцінено у 15 000 грн. Також позивач просить покласти на відповідача витрати на оплату вартості послуг зі складання звіту про оцінку вартості майнової шкоди у розмірі 1 000 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу та його стоянку у розмірі 1 400 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] зазначили, що погоджуються з оцінкою відновлювального ремонту автомобіля, проведеною страховою компанією ТДВ "МСК", згідно якої розмір відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], складає 40 989, 79 грн. Відповідачем надано заперечення на позов, в яких відповідач позовні вимоги визнав частково у розмірі франшизи та 500грн. моральної шкоди. Зокрема, зазначає, що згідно звіту № 720/06/16 від 11.04.2016 року, наданого ТДВ "МСК", вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 26 901, 53 грн., а не як заявлено позивачем 46 106, 06 грн. Розмір заподіяної шкоди повністю покривається лімітом страхового відшкодування, позивачем вимоги до страхової компанії не пред'явлено, а відповідач [PERSON] не надає згоди на відшкодування такої шкоди, тому, на думку відповідача, вимоги про стягнення з нього різниці між заподіяною шкодою та страховим відшкодуванням задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач не визнає, оскільки вважає розмір моральної шкоди не доведеним. Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки, не надано доказів, що правова допомога має відношення до цього цивільного позову. Також не надано доказів, що витрати на евакуацію транспортного засобу та його стоянку відносяться саме до автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER]. Окрім того, вважає, що витрати на проведення автотоварознавчого дослідження не підлягають відшкодування, оскільки дослідження не має відношення до розрахунку суми шкоди. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні вимоги заперечень підтримав. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.08.2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ТДВ "МСК". Третьою особою надано письмові пояснення, в яких ТДВ "МСК" зазначає, що розмір страхового відшкодування було погоджено з власником автомобіля, страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 21417,94грн. Представник третьої особи ТДВ "МСК" [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечує, вказує на відсутність доказів реальних витрат позивача з ремонту автомобіля. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.09.2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON]. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2016 року о 20-35 год на перехресті пр-ту [PERSON] та вул. Танкопія в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Міцубісі Ланцер, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.05.2016 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON], який порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХАС № 210714 належить [PERSON], завдані механічні пошкодження. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] погодились на визначення розміру вартості відновлювального ремонту на підставі звіту, складеного на замовлення страхової компанії ФОП [PERSON]. З огляду на вказане, суд не приймає до уваги висновки щодо вартості матеріального збитку, визначеного ФОП [PERSON] Згідно звіту № 72/06/16 про оцінку вартості відновлювального ремонту, складеного ФОП [PERSON] 11.04.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], на момент проведення експертизи складає 40 989, 79 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 26 901, 53 грн. Результати проведення оцінки позивачем та відповідачем не оспорені, у судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] зазначили, що не заперечують проти результатів проведеної оцінки, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи від учасників процесу не надійшло. Згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/6985474 відповідальність [PERSON] станом на момент ДТП була застрахована ТДВ "МСК", ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 50000грн., франшиза - 1000грн. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ТДВ "МСК" виплачено власнику автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 21 417, 94 грн. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вимогами ст. 1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ застосовується [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 N 1335/5/1159), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395 (далі [PERSON]). Згідно п. 1.6 [PERSON] відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Пунктами 2.3., 2.4 [PERSON] визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У відповідності до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ. Згідно п. 8.5.3. Методики рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). Положеннями п. 8.5.15. Методики передбачено, що у разі відсутності технологічної документації з ремонту або нормативної документації щодо трудомісткості ремонту певного типу КТЗ, зокрема автобуса, причепа, напівпричепа, КТЗ спеціального чи спеціалізованого призначення, вартість відновлювального ремонту такого КТЗ може визначатися за фактичними витратами ремонтного підприємства з подальшим коригуванням вартості складників на величину коефіцієнта фізичного зносу. Калькуляція ремонтного підприємства може бути скоригована лише в частині зносу та вартості оригінальних складників, вартості матеріалів (у тому числі і лакофарбових) з врахуванням вимог цієї [PERSON], інших об'єктивних даних щодо виконання ремонту відповідно до принципу заміщення. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм чинного законодавства суд зазначає, що відновлювальний ремонт передбачає саме відновлення пошкоджених частин КТЗ, а не заміну їх на нові. Пошкоджені деталі при відновлювальному ремонті можуть бути замінені на нові тільки у випадках, передбачених п. 8.5.3. Методики. При цьому, при обрахуванні вартості відновлювального ремонту з використанням нових деталів, вузлів КТЗ вартість цих нових деталей коригується на величину коефіцієнта фізичного зносу. Також суд зазначає, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у п.п. 14, 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Зазначені положення роз'яснень узгоджуються і з п. 7.40. Методики, згідно яких якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю. Таким чином, при визначенні вартості відновлювального ремонту фізичний знос не враховується тільки у разі використання деталей іншої модифікації, якщо неможливо використати оригінальні комплектуючі частини. Позивачем та його представником у судовому засіданні не доведено використання складників іншої модифікації КТЗ, позивач пояснив, що ремонт автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], не здійснено. У відповідності до п. 8.6. Методики величина ВТВ (втрата товарної вартості) характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Величина ВТВ нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Величина ВТВ КТЗ, серед іншого, не нараховується якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Згідно звіту № 72/06/16 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного ФОП [PERSON] 11.04.2016 року, строк експлуатації КТЗ перевищує 7 років, з огляду на що величина ВТВ не нараховувалась. Враховуючи, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ, а величина ВТВ відносно автомобіля позивача не нараховувалась, згідно звіту розмір матеріальної шкоди дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача різниці між фактичним розміром збитків (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу згідно звіту № 72/06/16 станом на момент проведення експертизи складає 26 901, 53 грн.) та страховим відшкодуванням (ТДВ "МСК" виплачено [PERSON] 21 417, 94 грн.) за вирахуванням франшизи (1000грн.), що складає 4 483, 59 грн. При цьому посилання представника відповідача на те, що розмір шкоди повністю покривається лімітом страхового відшкодування, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у відповідності до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. У відповідності до ч. 6 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи, що Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6985474 передбачена франшиза у розмірі 1000грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на оплату висновку щодо вартості матеріального збитку № 150/4-16, складеного ФОП [PERSON], на замовлення [PERSON], оскільки до матеріалів справи не додані докази здійснення позивачем такої оплати (копія чеку, квитанції, прибуткового касового ордеру тощо). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на евакуацію транспортного засобу та його стоянку у розмірі 1 400 грн., суд зазначає, що на підтвердження витрат на евакуацію транспортного засобу та його стоянку позивачем надано квитанцію № 26 від 06.04.2016 року, згідно якої [PERSON] сплатив [PERSON] послуги спец. стоянки та автоевакуатора. Проте, з наданої квитанції не вбачається, який саме транспортний засіб було евакуйовано, а тому вказана квитанція не може бути прийнята судом у якості належного доказу понесення позивачем витрат на евакуацію автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER]. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пунктом 22.3 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену\~ п.п. 3,4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. \~Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості, враховує отримання позивачем при ДТП забою грудної клітини та м'яких тканин голови і вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. При цьому, суд враховує, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування понесення витрат з оплати правової допомоги до позовної заяви надано виписку із договору про надання правової допомоги від 25.07.2016 року, розрахунок суми витрат та копію квитанції № 1186 від 06.06.2016 року про прийняття від [PERSON] за ведення цивільної справи в суді 3 000 грн. Однак, суд зазначає, що позивачем не доведено, що вказані витрати понесені ним саме в зв'язку з розглядом цієї справи, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial