Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

28.04.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 16 січня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у миколаївській області, актовий запис №6. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON] 2010 року народження. Вже більше ніж півроку їх стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Сімейного життя разом не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження родини не можливе, родина розпалася остаточно і очевидна неможливість її збереження. Донька проживає разом з нею, з цього приводу суперечок не виникає. Подальше збереженя сім`ї суперечить її інтересам. 10.06.2020 року в судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на примирення та подальше проживання з відповідачем була не згодна, наполягала на розірванні шлюбу. Просила суд залишити їй прізище отримане при укладанні шлюбу " [PERSON] ". 10.06.2020 року в судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, на примирення з позивачкою був не згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 16 січня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом Серії [NUMBER] про укладення шлюбу виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом № 6 (а.с. 5). Від спільного життя сторони мають малолітню доньку: [PERSON] [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтвом про народження (а.с. 10). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, тому суд, вважає що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу позивачка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved