Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що в період з 2011 року по 2015 рік вона та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у позивачки та відповідача народився спільний син [PERSON], якого відповідач визнав своїм сином. З лютого 2015 року сторони фактично припинили подружні стосунки та почали проживати окремо, малолітній син [PERSON] залишився проживати з матір'ю. У травні 2015 року Нетішинським міським судом прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. З квітня 2016 року відповідач ухиляється від утримання сина, не забезпечує медичного догляду та лікування сина, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, при чому робить це без поважних на те причин, дозвіл на оздоровлення та відпочинок сина за кордоном не дає, з дитиною не зустрічається, життям та здоров'ям сина не цікавиться, родинних стосунків з дитиною не підтримує. З урахуванням наведеного, позивачка просить задоволити її позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задоволити, та пояснила, що відповідач з 2015 року з дитиною не спілкується, призначені судом аліменти стягуються в примусовому порядку, відповідач при зустрічі з дитиною в місті проходить мимо та не реагує на те, що син кличе його і плаче, чим травмує його. Крім того, на телефонні дзвінки позивачки із проханням про допомогу у вихованні сина відповідач відповідає, що це дитина позивачки і вона сама повинна вирішувати свої проблеми. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України та з урахуванням положень ч.3 ст.131, ст. 223 ЦПК України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи, служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що орган опіки та піклування намагався зв'язатися із відповідачем, проте жодних дій зі сторони відповідача не було вжито для того, щоб його не позбавляли батьківських прав, а тому орган опіки та піклування прийняв висновок про доцільність його позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.2013р. Рішенням Нетішинського міського суду від 20.05.2015 року по справі №2/679/351/2015 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Для примусового виконання вказаного рішення суду Нетішинським міським судом видано виконавчий лист. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 05.05.2017 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], оскільки він не виконує батьківських обов'язків щодо малолітнього сина, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її життям та здоров'ям, не підтримує з нею родинні стосунки, не вітає з днем народження, святами, не телефонує, тривалий час не бачив дитину, з дитиною не спілкується, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Зі змісту вказаного висновку також вбачається, що відповідач [PERSON] на розгляд комісією питання про позбавлення його батьківських прав не з'явився, про те в телефонній розмові із працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради підтвердив наведені вище обставини, щодо його неучасті в житті, вихованні та утриманні сина. Крім того, факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо сина підтверджується характеристикою на малолітнього [PERSON] від ДНЗ (ясла-садочок) комбінованого типу №6 «Райдуга», який відвідує син позивачки та відповідача. Зі змісту даної характеристики вбачається, що вихованням дитини займається лише мама [PERSON], а тато участі у вихованні дитини не приймає, не відвідує батьківські збори, святкові ранки, не цікавиться життям дитини у садочку і за час перебування [PERSON] в садочку батько [PERSON] жодного разу не був. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень викладених в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи судом встановлені незаперечні факти винних дій відповідача [PERSON] щодо ухилення від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - сина [PERSON], так як протягом тривалого часу він не турбується про фізичний та духовний розвиток сина, не цікавиться його життям та участі у вихованні дитини не приймає. Дитиною опікується мати, яка займається її вихованням та утриманням. При вирішенні даного спору суд враховує також положення Конвенції про права дитини. Так, відповідно до положень ч.1 ст. 20 Конвенції про права дитини дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. За приписами частини першої та другої статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Проте, будь-яких доказів того, що батьківські обов'язки не виконуються відповідачем [PERSON] з поважних причин, як того вимагають ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, судом не здобуто. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки переконаний, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини, сприятиме її повноцінному фізичному та духовному розвитку. Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень, який було сплачено останньою у зв'язку з судовим розглядом цієї справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved