Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, де вказав, що 28.11.2013р. між ним та банком укладено договір банківського вкладу №684968/2013 «Новорічний подарунок «Он-лайн» розміщеного за допомогою системи дистанційного обслуговування Інтернет-банкінг». За умовами договору [PERSON] відкриває на ім'я Вкладника картковий рахунок №2625450010/040000376009, на який перераховує нараховані проценти за збереження Вкладу та може бути перерахований Вклад по закінченні строку його дії. Нараховані проценти за збереження Вкладу з капіталізацією прцентів [PERSON] перераховує на Рахунок. Сума початкового Вкладу 270000грн., дата вимоги Вкладником Вкладу 28.12.2014р. При зверненні до банку 24.02.2015р. з вимогою повернення Вкладу, 25.02.2015р. банком повернута сума вкладу у розмірі 195142,14 грн. та 5000,00грн. Просив суд стягнути з ПАТ«ВіЕйБі Банк» на його користь суму вкладу у розмірі 106000,00 грн. та проценти Зобов'язати ПАТ«ВіЕйБі Банк» видати належні йому грошові кошти за вищевказаним договором. 11.06.2015р. позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 104857,86 грн. за договом банківського вкладу №684968/2013 «Новорічний подарунок «Он-лайн» розміщеного за допомогою системи дистанційного обслуговування Інтернет-банкінг» та належні йому проценти за користування банківським вкладом у сумі 21199,93 грн., зобов'язати відповідача видати йому належні грошові кошти за вищевказаним договором банківського вкладу у розмірі 104857,86 грн. та належні йому проценти за користування банківським вкладом у сумі 21199,93 грн., стягнути з відповідача на його користь витрати на проїзд до банку 03.06.2015р. за випискою із вкладного рахунку, з м. Бердянська до м. Запоріжжя у сумі 80,50 грн., з м. Запоріжжя до м. Бердянська у сумі 80,50 грн. та витрати по сплаті комісії банку за надання йому виписки з вкладного (депозитного) рахунку по договору банківського вкладу від 03.06.2015р. у сумі 100 грн. Заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 07.07.2015р. позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «[PERSON] на користь [PERSON] суму вкладу у розмірі 104857,86 грн. за договором банківського вкладу та належні йому проценти за користування банківським вкладом у сумі 21199,93 грн., стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1060,00 грн. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 12.10.2015р. за заявою ПАТ «[PERSON] поновлено строк подання заяви про перегляд заочного рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 07.07.2015р. у справі №329/382/15-ц, рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на встановлені обмеження щодо стягнення коштів з банку згідно вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зазначивши про відшкодування позивачу по його вкладу в банку коштів в розмірі - 200 000 грн. та внесення позивача до реєстру акцептованих кредиторів банку згідно 4-ї черги. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.11.2013р. між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» укладено договір банківського вкладу №684968/2013 «Новорічний подарунок «Он-лайн» розміщеного за допомогою системи дистанційного обслуговування Інтернет-банкінг» на суму 270000грн. з датою вимоги вкладу - 28.12.2014р. На ім'я вкладника, [PERSON], для обліку вкладу банк відкрив вкладний рахунок №26355040300687, для перерахування нарахованих процентів за збереження вкладу, картковий рахунок №2625450010/040000376009. Постановою правління НБУ №733 від 20.11.2014, ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність". Рішенням №123 від 20.11.2014р. Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 21.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Рішенням №35 від 17.02.2015р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 20.03.2015р. включно. Постановою Правління НБУ №188 від 19.03.2014 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк» та розпочато процедуру ліквідації банку відповідно до рішення №63 від 20.03.2015р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно з ч. 4 ст. 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність. Статтею 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст. 96 вищевказаного Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Відповідно до п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, дане обмеження відповідно до п.1 ч.6 ст.36 цього Закону не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Судом встановлено, що на час запровадження тимчасової адміністрації, 21.11.2014р., строк дії спірного договору банківського вкладу не скінчився, 28.12.2014р., що виключає задоволення вимог позивача. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту прав у вигляді стягнення з відповідача коштів за депозитним вкладом порушує порядок здійснення ліквідаційної процедури та суперечить положеннями глави 16 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність та розділу 8 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Цим Законом передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури встановленими ст. ст. 92 - 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та враховувати, що цим Законом встановлено чіткий порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення вкладу 24.02.2015р., тобто строк виплати вкладу відповідно до поданої заяви настав після запровадження у банку тимчасової адміністрації, яка рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджена з 21.11.2014 року по 20.03.2015р. За таких обставин відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк» не мав права виконати зобов»язання за договором банківського вкладу. Після звернення позивача, 24.02.2015р. з письмовою заявою до Банку з вимогою повернення Вкладу, йому було виплачено гарантовану суму, 12.02.2015р. в розмірі 4857,86грн. та 25.02.2015р. - 195142,14 грн., а всього 200000грн. Відповідно до довідки ПАТ «ВіЕйБі Банк» залишок не виплаченої позивачу суми складає 122368,92грн. Вимога позивача за його заявою в розмірі 122368,92грн. внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» в повному обсязі. Як вже зазначалося вище, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Отже, відшкодування решту коштів позивачу буде здійснюватись у відповідності до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи те, що позивачем у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, що на сьогоднішній день задоволені вимоги кредиторів першої-третьої черги, суд вважає позовні вимоги [PERSON] передчасними, а тому відмовляє в їх задоволенні. Крім того, судом враховано, що ч.3 ст.46 вказаного Закону передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. З урахуванням системного аналізу цієї норми Закону та норми ст. 88 ЦПК України, зазначене слід розуміти так, що особи, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, але й від участі у розподілі судових витрат. Тому, судовий збір слід віднести за рахунок держави. В частині стягнення з відповідача витрат на проїзд позивача з м. Бердянськ до місця знаходження відповідача, м. Запоріжжя в сумі 161грн. та суму комісії сплаченої позивачем за виписку із депозитного рахунку 100грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні в цій частині, відповідно до ст. 79 ЦПК України, якою не передбачено такі витрати. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: dismissed