Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

21.01.2015 року та 05.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які 02.04.2015 року об`єднані в одне провадження (а.с.132,133 т.1), з послідуючим зменшенням позовних вимог (а.с.185,186 т.3), в яких просить встановити факт їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року по жовтень 2014 року, а також визнати їхньою спільною сумісною власністю автомобілі Geely МК CROSS, д.н.з. [NUMBER] , Хетчбек-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, д.н.з. [NUMBER] , Седан-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір синій, здійснити поділ такого майна. Також просить визнати угоди по відчуженню [PERSON] вказаних автомобілів недійсними з огляду на їх фіктивність та скасувати державну реєстрацію. Позовні вимоги мотивовані тим, що влітку 2012 року [PERSON] познайомився з [PERSON] та з грудня 2012 року проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, винайнявши квартиру в [ADDRESS] . Сторони вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет, спільно придбавали майно, відвідували батьків та влітку 2013 року позивач зробив пропозицію укласти шлюб відповідачу і остання дала згоду. Позивач зазначає, що він працював вказаний період часу механіком корабля і отримуючи заробітну плату у розмірі 400 доларів США за день перебування на борту судна, піклувався за [PERSON] та оформив на її ім`я банківські картки, коштами з яких користувалася відповідачка та видав на її ім`я довіреність на представлення його інтересів. З початку спільного проживання відповідач зняла та використала 91977,51 грн., за період з 03.05.2013 року по 15.06.2013 року - 87801,75 грн., за період з 21.06.2013 року по 26.09.2014 року - 353746,93 грн., 1350 доларів США, 1506,5 РФ руб. За час спільного проживання позивачем за власні кошти було придбано та оформлено на ім`я відповідачки автомобілі Geely МК CROSS, д.н.з. [NUMBER] , Хетчбек-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, д.н.з. [NUMBER] , Седан-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір синій. Крім того, 12.03.2013 року [PERSON] зареєстрована як ФОП, основним видом діяльності якої є дошкільна освіта. З допомогою позивача було відкрито дитячий центр «[INFO]» в м. Полтава та за його кошти придбав меблі та оргтехніку для такого центру. З жовтня 2014 року [PERSON] перестала підтримувати стосунки з позивачем, виїхала з орендованої квартири, ухиляється від зустрічей, сховала спільно придбані автомобілі та документи на них. Після подачі позову, з метою приховування спільного майна та уникнення його поділу, відповідачка здійснила відчуження двох вищевказаних автомобілів, на підставі довідок-розрахунків. Вчинені відповідачем правочини не були розраховані на настання правових наслідків і є способом ухилитися від поділу спільної сумісної власності, а отже є фіктивними, [PERSON] , виходячи з положень ст. 65 СК України, не мала права відчужувати спільне майно без нотаріально завіреної згоди позивача, а тому якщо вона дане майно сховала то суд повинен повернути його в первинний вид. [PERSON] у запереченнях позов не визнала (а.с.169-185 т.1), посилаючись на те, що як сім`я з позивачем вони не проживали, дійсно познайомились в кінці літа 2012 року в мережі Інтернет і вперше зустрілися в кінці жовтня чи на початку листопада 2012 року в м. Полтава. Після цього спілкувались по телефону та в мережі Інтернет. До червня 2013 року вона проживала у сестри, після цього позивач іноді приїздив до м. Полтава, де сторони спілкувались, при цьому часто сварились. В один з таких приїздів позивач з власної ініціативи відкрив [PERSON] рахунок у ПАТ «ПУМБ» - для її потреб. У березні позивач робив пропозицію одружитися, проте вона відмовила, оскільки позивач зловживав алкоголем і не сприйняла таку серйозно. З 01.06.2013 року вона разом зі своїм братом [PERSON] винаймала квартиру в м.Полтава. У червні 2013 року в аеропорту «Бориспіль» до неї та позивача підійшов чоловік, який запропонував відзнятися в програмі «[INFO]», пояснивши, що їм потрібна красива історія для програми. І на таку пропозицію вона погодилась з цікавості. Словам, які говорились в програмі, не придавала уваги, як неправдивим. 14.07.2013 року, будучи в рейсі, позивач повідомив, що подарує їй автомобіль на день народження і виконав таку обіцянку 08.08.2013 року, коли був в м. Полтава, придбав для неї автомобіль Geely МК CROSS. Автомобіль ЗАЗ VIDA фактично придбав її брат [PERSON] , після продажу свого автомобіля ВАЗ, на що взяв у неї в борг 20000 грн., що були зняті з картки позивача (в момент придбання авто, [PERSON]. не було в Україні). Вважає що автомобілі не є спільною власністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові, покликаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] у вказаний період часу проживали як подружжя - позивач відразу після рейсу їхав в м.Полтава, де проживав з відповідачкою у винайнятій квартирі, разом придбавали речі, в тому числі спірні автомобілі, одяг та прикраси для відповідачки, відвідували ресторани та розважальні заклади. Сторони були знайомі з батьками та родичами один одного, готувалися до весілля, позивач видав довіреність на ім`я відповідачки, в якій доручив їй здійснювати від його імені усі можливі дії, тобто довіряв їй, піклувався та планував з нею сім`ю. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що сторони тільки спілкувалися та підтримували інтимні стсоунки, натомість як чоловік та дружина не проживали, спільних обов`язків, побуту не мали, відповідачка користувалася коштами, які перераховував позивач на відкритті на її ім`я картки, але за його дорученням також перераховувала гроші його друзям та по його рахунках, доки він був в рейсі. Відповідачка також пояснила, що дійсно, позивач у вказаний період часу купляв для неї одяг, коштовності та придбав два автомобілі, але це були подарунки за послуги інтимного характеру, автомобіль подарований на день народження, в цей час він також зустрічався з іншими жінками та був одружений. Він пропонував їй одружитися, але вона відмовила, бо позивач зловживав алкоголем. Щодо спілкування з батьками позивача, то вона платила кошти, коли в них зупинялася, їздила в Одесу на відпочинок та у справах позивача - подавала документи в суд, а в Росію возила позивача до його дружини та дитини, була як водій. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, але рекомендовані повідомлення повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.232,233, 240,241 т.3) та шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду (а.с.229,230 т.). Суд зазначає, що вказані вище відповідачі отримали судові повістки на підготовче судове засідання (а.с.84 т.3) та [PERSON] був присутній на підготовчому судовому засіданні, з ним узгоджувалася дата судового розгляду справи по суті (а.с.99,101 т.3), а тому уважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку та її представника, допитавши свідків та дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, дійшов такого висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Суд у рішенні повинен вказати, якими доказами підтверджено, що в указаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №522/25049/16-ц у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження №61-11607св18). Так, на 8 фотографіях зображені [PERSON] та [PERSON] , в різний час і в різних містах, в тому числі в домашній обстановці (а.с.22-25 т.1). На оптичному диску DVD-R( а.с.26 т.) зняті позивач та відповідач в телепередачі «[INFO] » під час перебування сторін в аеропорту м.Бориспіль, звідки [PERSON] мав виїхати на роботу за кордон. При цьому [PERSON] говорить, що вони з позивачем мають намір одружитися, кохають одне одного та проживають разом, при цьому демонструючи каблучку яку їй подарував [PERSON] на заручини. За дорученням від 18.09.2014 року(а.с.176,т.1) відповідачка [PERSON] отримала дозвіл від позивача на всі дії щодо належного останньому рухомого та нерухомого майна, одержувати належне йому майно, включаючи грошові суми, і т.п. Згідно з випискою по картковому рахунку (а.с.35-40 т.1), а саме операцій по рахунку з використанням картки Visa Classic Chip № [NUMBER] утримувач карточки [PERSON] . Відкриття даної карточки на її ім`я і використання коштів з неї не оспорює відповідачка, з операцій по рахунку вбачається , що нею було використано в період з 06.05.2013 по 29.09.2014 року 41925 грн, випискою по картковому рахунку (а.с.28-35, 40-42 т.1), а саме операцій по рахункам , утримувачем карточок є [PERSON] Зі вказаних виписок убачається , що позивач переводив грошові кошти в різній валюті на рахунки, яким користувалася відповідачка та сам позивач, коли перебував в м.Полтава. Позивач в цей час, а саме з 18.04.2013 по 13.06.2013 перебував на кораблі «Viking Forkados», з 23.06.2013 по 30.07.2013 також на цьому кораблі, з 13.09.2013 по 20.10.2013 на кораблі «Atlantis Dwellek Fugko»; з 26.12.2013 по 07.02.2014 на кораблі «Geocean Profis»; з 29.05.2014 по 10.08.2014 на кораблі «Beasape Supporter», що підтверджується посвідченням особи моряка серії [NUMBER] (а.с.27 т.1). За фотографіями (а.с.215-216 т.1) батько відповідачки [PERSON] - [PERSON] знаходиться у себе в господарстві в с.Білухівка, Карлівського району і разом з ним одягнена в домашне, знаходиться мама позивача [PERSON] - [PERSON] , даний факт відповідачкою не заперечується. Згідно з довідкою № OD1-50.4/38 від 30.04.2015 ( а.с.217 т.1) [PERSON] 31.10.2011 був відкритий рахунок в іноземній валюті USD, і до рахунка імітована додаткова картка на ім`я [PERSON] ,чеками «ПриватБанк» (а.с.16-17,т.2) з яких вбачається , що з рахунку [PERSON] , матері позивача на рахунок [PERSON] перераховано 1400 грн. 23.04.2014 та 03.05.2014 року. Свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача, в 2012 році [PERSON] сказав їй що познайомився з дівчиною з Полтави - [PERSON] . Після Нового року син приїхав до них в гості разом з дівчиною. Також повідомила, що [PERSON] та [PERSON] знімали в м.Полтава квартиру, жили як родина, [PERSON] після рейсу їхав одразу в Полтаву. [PERSON] деякий час працювала соціальним працівником, а тому з сином відкрили Центр дитячого розвитку, в який [PERSON] придбав обладнання та техніку. В [PERSON] була картка, на яку син перераховував гроші та видав довіреність на [PERSON] . Автомобілі були придбані за кошти [PERSON] , купляли транспортні засоби разом з [PERSON] та приїздили на автомобілі до них в гості. Вони також їздили до батьків [PERSON] в с.Білухівка Карлівського району Полтавської області та мати [PERSON] показувала рушники на весілля, яке було заплановано на жовтень 2013 року і вони також їздили на місце, де планувалося святкувати. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є старшим братом позивача. Брат проживав з цивільному щлюбі з [PERSON] та вони разом приїздили в 2013 році до нього в гості, потім поїхали до батьків. [PERSON] та [PERSON] жили на квартирі в м.Полтава, брат відкрив на неї картку, щоб вона могла в його відсутність купити все необхідне, машини оформляв на неї, оскільки думав що вони сім`я, в них все було спільне, говорили про весілля, яке було заплановане на листопад. Його мама та дружина спілкувалися з [PERSON] , він також кілька разів дзвонив, також [PERSON] з [PERSON] та мамою їздили в Белгород до його першої родини брата. Стосунки з [PERSON] в брата припинилися в жовтні 2014 року. Він та його дружина пересилали гроші [PERSON] на прохання [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною старшого брата позивача. [PERSON] розійшовся з дружиною, розлучився в квітні 2012 року та повідомив їм що познайомився з дівчиною, проживав з нею в м.Полтава, хотіли створити сім`ю, разом робили покупки, готували їжу, [PERSON] придбав два автомобілі та зареєстрував їх на [PERSON] , він її повністю утримував, називав дружиною. Вона та мама позивача спілкувалися з [PERSON] і вважала, що в них серйозні стосунки, [PERSON] з [PERSON] приїздили до них в гості, ночували в них та свекрів. Вона перераховувала декілька раз [PERSON] гроші в сумі 1500 і 2000 грн. Вона думала, що в листопаді у них буде весілля, оскільки її запрошували, свекри також їздили до батьків [PERSON] . Суд уважає що подані позивачем докази в сукупності доводять наявність у [PERSON] з відповідачкою [PERSON] в період з травня 2013 року по жовтень 2014 року взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету. Суд уважає що договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] ( а.с.173-174 т.1), укладений між [PERSON] та [PERSON] на строк з 01.06.2013 до 01.12.2013, не свідчить що [PERSON] проживала у вказаній квартирі одна та не спростовує факту взаємних прав та обов`язків між сторонами, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, При цьому слід врахувати специфіку роботи позивача, якмий дісно тривалий час перебував у рейсах та водночас у вільний час від роботи на судні, проживав у м.Полтава з відповідачкою у винайнятій квартирі, що також убачається з роздруківок витрат по банківській картці в м. Полтави, з якої знімав грошові кошти, якими оплачував продукти, речі та одяг для відповідачки, спільний відпочинок в розважальних закладах, що остання не заперечує. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснює, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Розглядаючи доводи представника відповідачки щодо фактично [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] в день реєстрації розірвання шлюбу - 14.08.2013 року, суд зазначає, що згідно зі ст. 160 СК РФ розірвання шлюбів між громадянами Російської Федерації та іноземними громадянами або особами без громадянства, а також шлюбів між іноземними громадянами провадиться відповідно до російського законодавства. Тут виражений принцип застосування закону країни суду. Місце укладення шлюбу і місце проживання подружжя з точки зору російської колізійної норми вирішального значення не мають. Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ст. 28) наказує застосовувати у справах про розірвання шлюбу законодавство держави, громадянами якої є подружжя в момент подачі заяви; якщо подружжя має громадянство різних держав, застосовуватися має законодавство держави, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу, тобто lex fori. Як видно, правила Конвенцій розходяться з розглянутої вище нормою ст. 160 СК РФ, тому, російський суд за місцем проживання однієї із сторін повинен застосувати не ст. 160 СК РФ, що відсилає в цьому випадку до російського праву, а ст. 28 Мінської конвенції, що відсилає до українського законодавства як праву країни, громадянами якої є подружжя. Питання про тлумачення ст. 28 і 29 Мінської конвенції 1993 з`явився предметом розгляду Економічного суду СНД в прийняте ним рішення від 15 січня 2002 р. Суд підкреслив, що при розірванні шлюбу подружжя, які мають громадянство однієї держави, "відповідно до пункту 1 статті 28 Конвенції застосовуються матеріально правові норми держави - учасниці Конвенції, громадянами якої вони є, незалежно від того, компетентними установами якої держави розглядається справа ". Суд визнав, що "суперечать вказаним правилом Конвенції випадки, коли питання про розірвання шлюбу між подружжям, які є громадянами іншої держави, дозволявся на підставі законодавства про шлюб та сім`ю держави, судова установа якого розглядало справу". Зазначене узгоджується зі ст.16 Закону України "Про міжнародне приватне право", за якою особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є, стаття 82 вказує на те, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Законом України. Згідно з рішенням мирового суду Западного округу м.Белгород Російської Федерації від 11.04.2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.83т.2) , а оскільки вказане рішення могло бути оскаржено впродовж місячного строку, проте таке оскарження не відбулося, воно вступило в законну силу в травні 2013 року, що відповідає приписам статті 114 СК України, тому з травня 2013 року буде рахуватись встановлення факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 2. ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи встановлений факт проживання сторін з травня 2013 року по жовтень 2014 року однією сім`єю, підлягає задоволенню вимога позивача про визнання спільною сумісною власністю сторін Geely МК CROSS, д.н.з. [NUMBER] , Хетчбек-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, д.н.з. [NUMBER] , Седан-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір синій. Посилання відповідачки та представника, що автомобіль Geely МК CROSS, було подаровано [PERSON] нічим не підтверджується, оскільки договір дарування останньою не надано, а факт придбання автомобілів за кошти позивача відповідачкою не заперечується. Суд відкидає розписки та банківські чеки про перерахунок коштів (а.с.75-81 т.2) як доказ придбання автомобіля ЗАЗ VIDA братом відповідачки - [PERSON] з огляду на те, що призначення платежу в квитанціях не зазначено, а доказів того, що позичені кошти [PERSON] використав саме для придбання автомобіля, не надано, реєстрація автомобіля проведена на [PERSON] . Згідно з ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про поділ спільного майна і необхідність здійснити поділ спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнавши за [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ VIDA, д.н.з. [NUMBER] , Седан-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір синій, припинити за [PERSON] право власності на автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. [NUMBER] , Хетчбек-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір червоний. Також визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. [NUMBER] , Хетчбек-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір червоний, та припинити право власності на автомобіль ЗАЗ VIDA, д.н.з. [NUMBER] , Седан-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір синій. З матеріалів справи (а.с.148-155; 198-204 т.) вбачається , що автомобіль ЗАЗ VIDA,Седан-В, д.н.з. [NUMBER] , Седан-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір синій, який належав [PERSON] , було знято з реєстрації і відповідно до довідки рахунку, було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. [NUMBER] , Хетчбек-В, кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, колір червоний, який належав [PERSON] , було знято з реєстрації і відповідно до довідки рахунку, було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Оскільки угоди по відчуженню транспортних засобів здійснені без згоди [PERSON] , такі прочини необхідно визнати недійсними. Водночас суд не уважає за можливе визнати угоди недійсними у зв`язку з їх фіктивністю, оскільки такі докази суду не надані. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial