Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

В травні 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, визнання укладеною додаткової угоди.. Просив з урахуванням уточненої позовної заяви: - визнати поновленим договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, площею 35.0 га., із земель запасу, у тому числі ріллі - 35,0 га. - контур 33, кадастрові номер: 6322883000:05:000:0329 що був укладений 30 травня 2003 року між Ізюмською районною радою Харківської області, як орендодавцем, та [PERSON], РНОКПП [NUMBER], як орендарем, та зареєстрований 02 червня 2003 р. у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів за № 1 починаючи з 03 червня 2018 р. та до 02 червня 2025 р.; - визнати укладеною між позивачем [PERSON], РНОКПП [NUMBER] та Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (код ЄДРПОУ 39792822) додаткову угоду щодо поновлення договору оренди земельної ділянки яка знаходиться на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, площею 35,0 га., із земель запасу, у тому числі ріллі - 35.0 га. - контур 33, кадастрові номер: 6322883000:05:000:0329 що був укладений 30 травня 2003 року між Ізюмською районною радою Харківської області, як орендодавцем, та [PERSON], РНОКПП [NUMBER], як орендарем, та зареєстрований 02 червня 2003 р. у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів року за № 1, починаючи з 03 червня 2018 р. та до 02 червня 2025 р. та внесення змін до умов цього договору наступного змісту: Викласти абзац 4 розділу І. «Предмет договору» у такій редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 6322883000:05:000:0329 площею 35,0000 га станом на 20.09.2012 р. складає 730361,13 грн., згідно Рішення XXX сесії Ізюмської районної ради VI скликання якою затверджена «Технічна документація з грошової нормативної оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що надається в оренду гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Заводської сільської ради за межами населених пунктів Ізюмського району Харківської області»; абзац 1 пункту 2.2 договору викласти в такій редакції: термін дії договору продовжити на 7 років, з дня підписання додаткової угоди; пункт 2.3 «Орендна плата» викласти в такій редакції: «За користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату у грошовій формі у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 58428,89 грн. (п'ятдесят вісім тисяч чотириста двадцять вісім грн. 89 коп.) на рік». Ця додаткова угода є невід'ємного частиною договору оренди земельної ділянки яка знаходиться на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, площею 35,0 га., із земель запасу, у тому числі ріллі - 35,0 га. - контур 33, кадастрові номер: 6322883000:05:000:0329 що був укладений 30 травня 2003 року між Ізюмською районною радою Харківської області, як орендодавцем, та \~ \~ \~ \~[PERSON],\~РНОКПП [NUMBER],\~як орендарем,\~та зареєстрований\~02\~червня 2003\~р.\~у книзі\~записів державної\~реєстраціїдоговорів оренди землі в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів за №1. В судове засідання позивач не зявився, його інтереси представляв представник. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 27.09.2018 року не зявився, надав клопотання про розгляд судового засідання 13.09.2018 року без їхньої участі, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Судом встановлено,\~що 30 травня 2003 року між Ізюмською районною радою Харківської області, як орендодавцем, та [PERSON], як орендарем, був укладений Договір оренди земельної ділянки, згідно якого орендодавцем передано, а орендарем прийнято в тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку, яка знаходиться на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області, площею 35,0 га., із земель запасу, у тому числі ріллі - 35,0 га., контур 33, кадастровий номер: 6322883000:05:000:0329. Даний договір зареєстровано 02 червня 2003 р. у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів року за № 1. (а.с.12-18). Пунктом п.2.1 договору визначено, що передача в оренду земельної ділянки має конкретне цільове призначення - створення селянського (фермерського) господарства. Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Виходячи з положень ст. 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України ). Відповідно до Розділу VIII Договору, цей договір набуває чинності після підписання сторонами, одержання висновку районного відділу земельних ресурсів, реєстрації в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Ізюмському районному відділі земельних ресурсів. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Враховуючи правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16 та від 18 січня 2017 року у справі №6-2777цс16 суд приходить до висновку, що строк договору оренди землі від 30.05.2003 року закінчився 02.06.2008 року. Положенням п.2.2 визначений 5-ти річний термін дії договору починаючи з дати його реєстрації, закріплено переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін та передбачена спрощена процедура пролонгації договору згідно якої зацікавлена сторона повинна повідомити письмову другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за два місяці до його закінчення. Умови цього договору зберігають свою чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договору, законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором. Згідно з пунктом 2.3 договору оренди від 30.05.2003 року орендна плата враховуючи якість ріллі встановлюється 1% від грошової оцінки ріллі з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі за землі польової сівозміни по Заводській сільській раді і становить в 2003 році 88,45 грн. за 1 га ріллі. Сума орендної плати в 2003 році за землі польової сівозміни площею 35,0 га ріллі, становить 3095,75 грн. Орендна плата переглядається згідно чинного законодавства України в залежності від коефіцієнту індексацій грошової оцінки, та в разі зміни ставки земельного податку. Ст. 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно ст. 30 вказаного Закону зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Такий же порядок зміни умов договору передбачений і ст. 651, 654 ЦК України. Прийнявши у користування зазначену земельну ділянку відповідно до умов договору, позивач [PERSON] в порядку виконання умов щодо її цільового використання, створив Фермерське господарство «КІМ» за місцем знаходження земельної ділянки, тобто за адресою: с. Заводи Ізюмського району Харківської області, що підтверджується Статутом. (а.с.20-26). Представник позивача зазначає, що перед закінченням терміну дії зазначеного договору оренди позивач [PERSON] виявив бажання скористатись своїм переважним правом на його поновлення та у встановленому поряду, у березні 2008 р., тобто більш ніж за два місяці до закінчення терміну письмово повідомив про це Ізюмську районну державну адміністрацію. На це повідомлення Ізюмська районна державна адміністрація не висловила будь-яких заперечень чи пропозицій щодо зміни умов договору. Після 02 червня 2008 року, тобто після закінчення пятирічного терміну дії договору оренди, земельна ділянка залишилась у володінні Фермерське господарство «КІМ», яке продовжувало сплачувати орендну плату. Відповідно до приписів п.2.2 Договору оренди та згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції 01.01.2008 р. зазначені факти є безумовною підставою вважати договір оренди поновленим на той же строк та на тих же умовах тобто до 02 червня 2008 р. 15 березня 2011 р. Головою Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області було видано розпорядження № 88 про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки. (а.с.27). На виконання зазначеного розпорядження [PERSON] замовив у ТОВ «ФІРМА-ЗЕМЛЯ» технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди земельної ділянки, а також у TOB «АКР-2008 р.» технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надається в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства і розташована на території Заводської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Виготовлена на замовлення [PERSON] Землевпорядна документація була предметом дослідження Державної експертизи проведеної відділом державної землевпорядної експертизи та контролю за дотриманням ліцензійних умов Головного управління Держкомзему у Харківській області. За результатами експертного дослідження був складений висновок державної експертизи землевпорядної документації від 24 жовтня 2012 р.№ 0590 наступного змісту: «Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надається в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства і розташована на території Заводської сільської ради (за межами населених пунктів) Ізюмського району Харківської області підготовлена згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, оцінюється позитивно та погоджується». (а.с.177). Рішенням XXX сесії районної ради VI скликання від 27.02.2013 року № 146-VI була затверджена «Технічна документація з грошової нормативної оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що надається в оренду гр. [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Заводської сільської ради за межами населених пунктів Ізюмського району Харківської області». (а.с.175). Представник позивача зазначає, що перед закінченням другого пятирічного терміну дії зазначеного договору оренди позивач [PERSON] виявив бажання скористатись своїм переважним правом на його поновлення та у встановленому порядку, у березні 2013 р., тобто більш ніж за два місяці до закінчення терміну, письмово повідомив про це Державне агентство земельних ресурсів (Держкомзем), яке на той час здійснювало функції щодо розпорядження землями державної форми власності, та додав до своєї заяви проект додаткової угоди про поновлення договору оренди на такий самий строк та на таких самих умовах. Положенням ч.5 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 12.02.2011 р. яка діяла на той час на орендодавця покладався обовязок у місячний термін розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевірити його на відповідність вимогам закону, узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. А за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі Орендодавець повинен направити орендарю лист- повідомлення про прийняте рішення. Будь-якої відповіді на вищевказане звернення позивач не отримав, але земельною ділянкою користуватись продовжив. Будь-яких заперечень з цього приводу до позивача не надходило. Користування земельною ділянкою позивач продовжував здійснювати і після 02 червня 2013 р., тобто після закінчення 2-го п'ятирічного терміну дії договору оренди. Таким чином факт продовження користування Фермерським господарством «КІМ» земельною ділянкою після 02 червня 2013 року протягом 30 днів, є законною підставою для визнання поновленим договору оренди на той самий час та на тих самих умовах, відповідно до приписів п.2.2 Договору оренди та згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції 01.01.2013 р. В той\~же час,\~враховуючи,\~що приписами\~ч.6\~ст.33\~Закону України передбачене необхідність укладання додаткової угоди при поновленні договору оренди за вищевказаних підстав, в листопаді 2013 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держземагенства в Харківської області із заявою щодо підписання додаткової угоди. На це звернення було отримано відповідь листом №19-20-6-14592/0/9-13 від 30.12.2013 р., в якій зазначено, що розгляд заяви неможливий, через те, що заявник не додав до заяви договору оренди. При цьому відповіді не заперечується право позивача на оренду земельної ділянки із посиланням на підстави передбачені ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». (а.с.41). Також слід зазначити, що після поновлення договору оренди на другий термін, з огляду на те, що ГУ Держземагенства в Харківської області з формальних підстав ухилилось від підписання додаткової угоди, плату за користування земельною ділянки почало здійснювати Фермерське господарство «КІМ» на підставі Договору про відшкодування втрат бюджету Ізюмського району від не надходження коштів за фактичне землекористування на підставі договору № 6-11 від 21 травня 2013 р. укладеному між Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області та землекористувачем - Фермерським господарством «Кім». (а.с.35). З вересня 2014 року, у звязку зі зміною законодавства, органом, до компетенції якого було віднесено розпорядження землями державної форми власності, була визначена Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру - Держгеокадастр, після чого позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області із заявами з питань підписання додаткової угоди щодо поновлення договору оренди. На ці заяви відповідач направляв позивачу листи від 03.02.2014 №32-20-6-1430/0/9-14, від 11.04.2016 №М-4369/0/14-5310/0/21-16, від 29.07.2016 № М-12610/0/14-12601/0/21-16, від 29.11.2016 № М-22907/0/14- 21306/0/21-16, в яких зазначав, що договір оренди не підлягає поновленню, оскільки строк його дії закінчився ще 02 червня 2008 року. (а.с.41-45). 28 березня 2018 р. [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою, яка за змістом є листом-повідомленням про поновлення договору оренди, до якої серед інших необхідних документів додав проект додаткової угоди, в якій було запропоновано збільшити розмір орендної плати до 8 % від нормативної грошової оцінки, а термін договору оренди продовжити до 7 років, з огляду на приписи Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними затвердженої Постановою КМУ № 413 від 07 червня 2017 р., якими встановлюється семирічний строк для оренди землі сільськогосподарського призначення. (а.с.211). На дану заяву відповідач своїм листом № М-4337/0-3576/0/95-18 від 25.04.2018 повідомив, що відмовляє у поновленні договору оренди у звязку з закінченням строку, на який його було укладено. (а.с.232). Згідно положення ч. 11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії Договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Чинне законодавство не передбачає автоматичного продовження або поновлення договору оренди землі, оскільки існує законодавчо визначений порядок поновлення договору оренди землі та зобов'язання учасників такого договору щодо здійснення певних дій задля продовження або припинення дії договору. У ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Так, частинами першою-пятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-2027цс15 для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України. Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар належно виконує свої обовязки за договором; 2) орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; 3) до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; 4) орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Отже, результат аналізу зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Вищевказані вимоги щодо поновлення договору оренди землі є обов'язковими для договірних сторін та носять категоричний характер, а відтак не можуть мати розширеного трактування. Згідно з ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, або ж застосуванням інших, передбачених законом, способів. Як зазначив Верховний суд у постанові від 10.04.2018 при розгляді справи №594/376/17-ц Великою Палатою Верховного Суду, для застосування частини першої статті 33 ЗУ «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оскільки позивач виконав умови Договору та Закону України «Про оренду землі» необхідні для поновлення спірного правочину на новий строк, належно виконував обов'язки за умовами Договору, орендодавець Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зволікає в укладенні додаткової угоди про поновлення договору на новий строк. У змісті рішення у справі «[PERSON] Девелопмент Лтд» та інші проти Ірландії від 23 жовтня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «правомірні очікування» виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі «Стреч проти об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» зазначено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може буди підставою для позбавлення цього майна іншою особою, яка жодних порушень не вчинила. Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Постановою Кабінету Міністрів України № 5 від 14.01.2015 року "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1, реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2. Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" затверджено "Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру", за пп. 1 п. 3 якого одним з основних завдань Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин. Відповідно до п. 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України. Таким чином органом, що вирішує питання передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Повноваження з передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин реалізовує, починаючи з 01 січня 2013 року. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу №4891422, земельна ділянка, реєстраційний номер якої 83389063228, знаходиться у державній власності та у комунальну власність не передана. На момент розгляду справи та виникнення спірних правовідносин саме Головне Управління Держгеокадастру в Харківській області було розпорядником вказаної земельної ділянки. Цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (пункт 3 статті 3 ЦК України) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу, як зобов'язання примусового укладення договору. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення договору оренди землі. Докази повернення земельної ділянки позивачем орендодавцеві після закінчення строку договорів оренди земельної ділянки відсутні. Також, відповідачем не було надано інформації щодо використання спірної земельної ділянки іншими особами. Разом з тим, у межах місячного строку розгляду звернення про поновлення договору оренди землі, відповідачем не виконано приписи ст. 33 Закону України «Про оренду землі», та не надано жодних зауважень чи заперечень щодо поновлення договорів оренди. Нормами чинного законодавства, зокрема Закон України «Про оренду землі», не заборонено змінювати умови договору за згодою сторін. Таким чином, відповідач безпідставно зволікає з укладенням додаткової угоди, обовязковість укладення якої прямо передбачена вимогами закону. За таких обставин, відмова відповідача від укладання додаткової угоди порушує переважне право позивача на поновлення договору оренди. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial