Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів [PERSON] та ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 45146 гривень 25 копійок, 1200 гривень витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та судові витрати понесені по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що 18 січня 2018 року, приблизно о 13 год. 40 хв., відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 21063", реєстраційний номер [NUMBER] , у селищі Рожнятів, поблизу магазину "Апельсин", здійснюючи розворот, не надав переваги в русі керованому ним транспортному засобу марки "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , належний позивачеві автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав технічних пошкоджень на суму 45146 грн. 25 коп. 28 грудня 2018 року Рожнятівским районним судом винесено постанову, якою відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , йому завдано матеріальних збитків на загальну суму 47114 грн. 65 коп., з яких 45146 грн. 25 коп. - вартість відновлюваного ремонту автомобіля, 1200 грн. - вартість послуг експерта, 768 грн. 40 коп. сплачений судовий збір, яка повинна бути відповідачами відшкодована. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Боднарчук С.Я. у судове засідання не з`явилися, направили суду заяви в яких позовні вимоги підтримали повністю, просили про задоволення позову, а справу розглянути у їх відсутності. Позивач [PERSON] будучи раніше допитаним у судовому засіданні зазначив, що відповідач [PERSON] своїми неправомірними діями завдав йому шкоди пошкодженням автомобіля, яка повинна бути ним відшкодована. Однак відповідач не вчиняє жодних дій щодо відшкодування йому завданої шкоди. Крім цього знаючи, що цивільна відповідальність [PERSON] є застрахованою, він звертався з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування також і до відповідача ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", однак у такій виплаті йому було відмовлено. Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку відшкодувати йому завдану шкоду, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бурак Б.М. у судове засідання не з`явилися повторно, про день та час розгляду справи були завчасно у встановленому законом порядку повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Проте будучи раніше присутнім у підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував, зазначивши, що шкоду, яку завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю його автомобіля та автомобіля позивача, повинна нести страхова компанія ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якій застрахований його автомобіль, а не він, тому просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з`явився, проте направив суду відзив, в якому проти позову заперечив зазначивши, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 січня 2018 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21063», р.н. [NUMBER] [PERSON] , дійсно була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6805579 від 19.06.2017. Однак, відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-ІV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування тільки 03 травня 2019 року, тобто зі спливом річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 січня 2018 року, а тому страховою компанією було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що [PERSON] було повідомлено письмово. З огляду на вищевикладене просив у задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити у повному обсязі. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Частиною 1 статті 4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 350/473/18 [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Зі змісту зазначеної вище постанови вбачається, що 18\~січня 2018\~року,\~о 13\~год.\~30\~хв.\~в селищі\~Рожнятів,\~по вул.\~Січових Стрільців,\~Гринів І.В.,\~керуючи автомобілем\~марки "ВАЗ\~21063",\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~здійснюючи розворот,\~не надав\~переваги в\~русі транспортному\~засобу марки\~"Opel\~Astra",\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~який рухався\~по головній\~дорозі,\~внаслідок чого\~автомобілі отримали\~механічні пошкодження, а водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 ПДР України (а.с.10-11). Також у судовому засіданні встановлено, що постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 350/382/18 провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення (а.с.9), яку постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року залишено без змін (а.с. 12-13). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 18 січня 2018 року за участю транспортних засобів "ВАЗ 21063", реєстраційний номер [NUMBER] , та «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , є відповідач [PERSON] . Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У відповідності до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , являється [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 13.11.2015 (а.с.23). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Opel Astra», р.н. [NUMBER] , на момент вчинення ДТП застраховано в ПрАТ "Київський страховий дім» на підставі полісу № АК/2245746 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.04.2017 (а.с.25). Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу "ВАЗ\~21063",\~р.н.\~ [NUMBER] ,на момент скоєння ДТП застраховано в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі полісу № АК/6805579 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.06.2017(а.с.78). Позивач [PERSON] 23 січня 2018 року звернувся до страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 03 травня 2019 року з заявою про страхове відшкодування (а.с.63-65). 21 травня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надало письмову відповідь [PERSON] , згідно якої останньому у виплаті страхового відшкодування відмовлено на підставі п.п.\~37.1.4\~п.\~37.1\~ст.\~37\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів"\~- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с.66). Таким чином враховуючи, що позивач [PERSON] , звернувся до відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку, передбаченого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-ІV, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відшкодування за завдану шкоду з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Разом з тим, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди,породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК). Відповідно до ст.\~511\~ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч. 1 та 4 ст.\~636\~ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.\~1194\~ЦК підстав. Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). В порядку ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не може отримати страхове відшкодування внаслідок пропуску ним річного строку, передбаченого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-ІV, а тому він має право на відшкодування завданої майнової шкоди безпосередньо від особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК). Позивач [PERSON] подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем [PERSON] та розмір завданої шкоди. Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 95 від 25 квітня 2018 року, складеного судовим експертом [PERSON] В.К., вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, складає 45146 грн. 25 коп. (а.с.15-19). За складання підприємцем [PERSON] вищевказаного висновку позивачем [PERSON] проведено оплату у розмірі 1200 гривень, що підтверджується квитанцією № 000515 від 21.04.2018 (а.с. 14). Оскільки факт завдання шкоди відповідачем [PERSON] встановлено постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2018 року, а також наявність у позивача [PERSON] права на відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] майнової шкоди в розмірі 45146 грн. 25 коп. та 1200 грн. витрат за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: partial