Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивачка в вересні 2019 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , до тимчасово окупованої території України м. Донецьк без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який на теперішній час розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка має намір разом з донькою постійно виїжджати до м. Донецьк, оскільки там залишилося її житло, за яким потрібно здійснювати догляд та її батьки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Донька позивачки з великою повагою та любов`ю ставиться до бабусі та дідуся. Вона дуже сумує за ними. У зв`язку з тим, що стосунки з відповідачем розірвано, місце знаходження його не відоме, вона не може отримати згоду батька на виїзд дитини до тимчасово окупованої території України, звернулася до суду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року провадження по справі відкрите. В судове засідання позивачка [PERSON] надала клопотання про розгляд справи у відсутність , просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 червня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зроблено запис за №451. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 19.10.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Довідками від 15.07.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджено, що [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] зареєстровані в м. Донецьк, однак у зв`язку з проведенням Операції Об`єднаних Сил в Донецькій області перемістилися до м. Запоріжжя, їх фактичним місцем перебування є адреса: [ADDRESS] . [PERSON] навчається в Запорізькому колегіумі № 98 Запорізької міської ради Запорізької області. Батьки позивачки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають у м. Донецьк, що підтверджено копіями паспортів, долученими до позову. Добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини до тимчасово окупованої території України м. Донецьк неможливе, через те, що позивачу місце знаходження останнього невідоме. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рiшенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов`язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батькiв залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну дiють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами. Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до п. 3 Загальних положень "Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із з азначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий лише у випадку: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Відповідач [PERSON] з позивачкою та донькою відносини не підтримує, а відтак [PERSON] позбавлена можливості отримати від [PERSON] дозвіл на виїзд доньки [PERSON] до тимчасово окупованої території України. В силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини до тимчасово окупованої території України , а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дитини до тимчасово окупованої території України , безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищенаведене , суд приходить до висновку, що надання дозволу на вивезення доньки позивача до тимчасово окупованої території, а саме у м. Донецьк, до досягнення нею 16 річного віку, узгоджується з правами та обов`язками, покладеними на позивача Сімейним кодексом України, крім того , надання дозволу на виїзд дитини не порушить права [PERSON] та відповідає її інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з позивачем , та спілкування з дідусем та бабусею, а тому позов підлягає задоволенню частково, оскільки з 16 років неповнолітня особа наділена правом виїжджати за межі України за відсутності нотаріально посвідченої згоди іншого з батьків.

Outcome: partial