Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просить розірвати шлюб зареєстрований між ними 18 листопада 1994 року Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 520. До початку розгляду справи судом по суті, позивач подала заяву, якою просила суд розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів. А відповідач подав заяву про безумовне і добровільне визнання позовних вимог в повному обсязі. Також зазначив, що правові наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, їх роз'яснення з боку суду не потребує, а розглянути справу та ухвалити рішення по суті спору просив за його відсутності. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у неї з [PERSON], не склались відносини, появились сварки, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. У зв'язку із цим з липня 2016 року вони припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідач подав заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнав в повному обсязі. А суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 18 листопада 1994 року Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 520. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 5 - свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]). Під час перебування ними у шлюбі [PERSON] народила дитину: [PERSON] ([INFO]) (а.с.10). Разом з цим, у зв'язку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON], і вона подала позов про розірвання шлюбу (а.с.4). Суд звернув увагу на те, що у свідоцтві про укладення шлюбу, ім`я позивача вказано як "[PERSON]", а у паспорті "[PERSON]", проте надані нею документи вказують на те, що свідоцтво про укладення шлюбу,я к правовстановлюючий документ належить їй, і стосується саме її, [PERSON] [INFO], незважаючи на те, що у цьому свідоцтві її ім`я вказано як "[PERSON]" замість "[PERSON]". Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку. Тому, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу за рішенням суду, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їх дітей (в разі наявності) відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved