Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 07.04.2008 року між ним та відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № К048-08/Ф та Додаткову угоду № 1 до нього. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань по вказаному кредитному договору, 15.04.2008 року між ним та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого було надано в іпотеку нежитлове приміщення - пункт технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 513,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], у зв'язку з чим накладено заборону на відчуження зазначеного в ньому нерухомого майна, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що цей договір іпотеки слід визнати припиненим з підстав, передбачених ч.1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", оскільки термін дії іпотечного договору встановлюється відповідно до строку дії кредитного договору та Додаткової угоди № 1 до нього, а термін дії основного зобов'язання закінчився 07.04.2013 року, тобто більше ніж 1 рік та 5 місяців тому станом на день звернення до суду з даним позовом. У зв'язку з викладеним, просить визнати договір іпотеки від 15.04.2008 року припиненим та зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] вилучити запис та зняти заборону на відчуження предмету іпотеки з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У свою чергу, 10.10.2014 року представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» подала до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому просила відмовити у позові повністю за безпідставністю та необгрунтованістю вимог позивача, оскільки при укладенні договору іпотеки було дотримано всіх вимог ст.ст. 203, 209 ЦК України, договір іпотеки був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом, тому не має жодних підстав для визнання його недійсним або нікчемним. Також підписавши договір іпотеки відповідач надав згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання ним зобов'язань за кредитним договором, а п.5.1. кредитного договору встановлено, що він діє до повного - 2 - виконання сторонами своїх зобов'язань. Крім того, в п.30 договору іпотеки зазначено, що він діє до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього, а дострокове його розірвання допускається лише за згодою сторін (п.31 Договору іпотеки). Вказує, що останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 26.03.2013 року, тому враховуючи, що перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦК України), у ПАТ КБ «ПриватБанк» є законні підстави на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в термін до 26.03.2016 року. Отже, визнання договору іпотеки недійсним у зв'язку з закінченням строку основного зобов'язання є незаконним, оскільки термін позовної давності закінчиться 26.03.2016 року. У подальшому, позивач, шляхом подання письмової заяви, доповнив підстави позову, зазначивши, що оскільки у кредитного договору закінчився строк дії, як це визначено предметом договору, ще 07.04.2013 року, то відповідно й договір іпотеки слід визнати припиненим з того ж часу. Крім того, позивач вважає, що уклавши 07 квітня 2008 року Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № К048-08/Ф від 07.04.2008 року, він та ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснили новацію в розумінні ст. 604 ЦК України, чим збільшилася відсоткова ставка за користування кредитними коштами з 16,6 % до 19,1 % річних, що в свою чергу припинило додаткові зобов'язання, а саме - припинило дію укладеного договору іпотеки, оскільки такі зміни прямо не передбачі цим договором. Також вказані зміни в договір іпотеки не вносились, державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою не здійснювалось. Отже, волевиявлення позивача на обтяження власним майном до нових умов кредитного договору відсутнє. Просив визнати договір іпотеки від 15.04.2008 року припиненим з 07.04.2013 року. У судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві і заяві про доповнення до підстав позову та просили позов задовольнити. При цьому, представник позивача уточнив позовні вимоги в частині визнання договору іпотеки припиненим з 13.01.2009 року, оскільки саме з цього часу були внесені зміни до кредитного договору шляхом укладення Додаткової угоди № 1 до нього. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених нею у письмовому запереченні на позовну заяву. Крім того подала письмові додаткові пояснення, де зазначила, а також усно пояснила, що укладення Додаткової угоди № 1 до кредитного договору є нічим іншим як документальним підтвердженням внесення змін до пунктів 7.1. та 7.4. кредитного договору, в яких вказано розмір відсоткової ставки за кредитом, право зміни якої банк залишив за собою, що підтверджується пунктами 2.3.1., 2.3.2. та 2.3.3. кредитного договору. Відмітила, що в даному випадку не може бути застосована ст. 604 ЦК України, оскільки з укладенням Додаткової угоди № 1 зобов'язання за кредитним договором не змінювалося, а лише було відкореговано складову частину даного зобов'язання (зміна відсотків) і банк не надавав своєї згоди на розірвання чи припинення будь-яких правовідносин між сторонами, що суперечить вимогам зазначеної статті. Також посилаючись на ст. 653 ЦК України, зауважила, що в разі визнання договору іпотеки припиненим, умови виконання зобов'язань, якими забезпечується кредитний договір, будуть змінені, оскільки у даному договорі (п.7.3.) чітко прописано, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за цим договором є зазначене в ньому майно. Просила у позові відмовити. Відповідачка приватний нотаріус [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення їй судових повісток. Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, виходить з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 07.04.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір - 3 - № К048-08/Ф, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,6 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком погашення по 07.04.2013 року включно. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 38 % річних, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 13.01.2009 року позивач [PERSON] та відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали Додаткову угоду № 1 до зазначеного вище кредитного договору, за яким відсоткова ставка за користування кредитом становить 19,1 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відсотки за порушення зобов'язань по погашенню кредиту становлять 43 % річних, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Строк погашення кредиту незмінний - до 07.04.2013 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07.04.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю ПАТ КБ «ПриватБанк» належне йому на праві власності на підставі договору дарування нежитлове приміщення - пункт технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 513,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], у зв'язку з чим накладено заборону на відчуження зазначеного в ньому нерухомого майна, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно ч.5 ст. 3акону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до вимог ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. З пункту 30 іпотечного договору вбачається, що сторонами обумовлено підстави його припинення, а саме до повного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. А згідно п.5.1. кредитного договору, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Таким чином, основне зобов'язання між сторонами не виконано, а відповідно до вимог чинного законодавства, зобов'язання вважається припиненим його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). А тому доводи представника позивача в частині закінчення строку дії кредитного договору не витримуються, а відтак з цієї підстави не може бути визнано договір іпотеки припиненим. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22.10.2014 року у справі № 6-153цс14. Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. - 4 - Також не зайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи посилання представника позивача на те, що за Додатковою угодою № 1 до кредитного договору укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло нове зобов'язання між тими ж сторонами, тобто відбулася не зміна, а заміна первісного зобов'язання новим (новація), оскільки відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо, а отже внаслідок укладення Додаткової угоди № 1 до кредитного договору не відбулося заміни первісного зобов'язання новим, так як зміни стосуються лише викладення в новій редакції пунктів 7.1. та 7.4. кредитного договору від 07 квітня 2008 року. Окрім того укладаючи Додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 07 квітня 2008 року сторони зазначили в ньому, що він є невід'ємною частиною кредитного договору і всі інші його пункти діють. Разом з тим, відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку», зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. За змістом вказаної норми передбачено, що саме збільшення (не зменшення, не зміна валюти тощо) суми основного зобов'язання здійснюється тільки після реєстрації (відповідно, на момент укладення Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, у Державному реєстрі іпотек) відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, зокрема про збільшення процентів за основним зобов'язанням. Як вбачається з матеріалів справи, у Державному реєстрі іпотек відсутні відомості про зміну умов обтяження вищевказаного нерухомого майна іпотекою, відповідно такі зміни не були зареєстровані нотаріусом до укладення [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» Додаткової угоди № 1 до кредитного договору. Цей факт свідчить про те, що Додаткова угода № 1 до кредитного договору була укладена сторонами не за правилами, передбаченими ст. 19 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для припинення договору іпотеки з 13 січня 2009 року, оскільки Додаткова угода № 1 до кредитного договору була укладена в цей день. Тобто саме з цієї зазначеної представником позивача підстави уточнений позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved