Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

05.09.2013 року від ТОВ "Кредитні Ініціативи" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] з вимогою: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" за кредитним договором №1-6/33Ф-08 від 18.03.2008 року, яка станом на 30.06.2013 року складається: з заборгованості за кредитом - 1338350 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками - 448374 грн. 61 коп., пені - 31976 грн., а всього - 1818701 (один мільйон вісімсот вісімнадцять тисяч сімсот одну) грн. 24 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - вбудоване нежитлове приміщення [ADDRESS], Зміївського району Харківської області, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; та про стягнення витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 18.03.2008 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство, Первиний кредитор) та [PERSON] уклали кредитний договір №1-6/33Ф-08. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов'язався надати відповідачці кредит в сумі 180000 доларів США. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідачка зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) та TOB «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги (Договір відступлення), відповідно до якого TOB «Кредитні Ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов'язувалось відступити TOB «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №І-6/ЗЗФ-08 від 18.03.2008 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» (позивач). Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - TOB «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Первинний кредитор) відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Боржнику кредит у сумі 180000 доларів США. В свою чергу відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 30.06.2013 року, має прострочену заборгованість: за кредитом - 1338350 грн. 63 коп., по відсотках - 448374 грн. 61 коп., пеня - 31976 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, Банк та [PERSON], уклали Іпотечний договір, відповідно до якого Банку передали в іпотеку майно, а саме: вбудоване нежитлове приміщення [ADDRESS]. На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, відповідачці було направлено вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки», але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Боржником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Представник позивача Бойцова А.Ю. в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій підтримала позов у повному обсязі та просила розглянути справу за відсутністю представника ТОВ "Кредитні Ініціативи". Представник відповідачки адвокат [PERSON] позов не визнав мотивуючи тим, що представник ТОВ "Кредитні ініціативи" не надав доказів того, що до ТОВ "Кредитні ініціативи" перейшло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договором, і воно є належним позивачем у даній справі. Вислухавши представника відповідачки, дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: 18.03.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №1-6/33Ф-08, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 180000 доларів США; зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором та Додатком №1 до нього - Графіком платежів, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. (а. с. 5-12). 18.03.2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, відповідно до якого Банку передано в іпотеку вбудоване нежитлове приміщення [ADDRESS]. (а. с. 13-16). 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та TOB «Кредитні Ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги (Договір відступлення) та договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до яких TOB «Кредитні Ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов'язалося відступити TOB «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, в тому числі кредитним та іпотечним договорами №1-6/33Ф-08 від 18.03.2008 року, укладеними з [PERSON] (а. с. 20-42). Згідно розрахунків, наданих позивачем, [PERSON] має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" за кредитним договором №1-6/33Ф-08 від 18.03.2008 року, яка станом на 30.06.2013 року складається: з заборгованості за кредитом - 1338350 грн. 63 коп., заборгованості за відсотками - 448374 грн. 61 коп., пені - 31976 грн., а всього - 1818701 грн. 24 коп. (а. с. 43). Даними копії листа ТОВ "Кредитні ініціативи" на адресу [PERSON], направленого рекомендованим листом 02.08.2013 року (фіскальний чек список №5179), підтверджується звернення позивача до відповідачки з претензією щодо усунення порушень кредитного договору, вимогою про звільненні приміщення, яке є предметом іпотеки, а також попередженням про звернення з позовом до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а. с. 44, 45). Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідністю з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідністю з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає / або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь- який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідністю з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Відповідно до ч. ч. 5-10 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Позивачем надані докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням зазначених вище кредитного договору, договору іпотеки, договору про відступлення прав вимоги, договору про передачу прав за договорами забезпечення; а також наявності у відповідачки [PERSON] невиконаних зобов'язань за кредитним договором. Будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки, або зобов'язання щодо сплати нарахованих сум, відповідачкою не надані. Представник відповідачки в судовому засіданні не надав будь-яких заперечень проти правильності здійсненого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, а лише стверджував про безпідставність надання такого розрахунку саме позивачем. Водночас, доводи представника відповідача про неналежність позивача через відсутність додатків до договору про відступлення прав вимоги, договору про передачу прав за договорами забезпечення, спростовуються наявними в матеріалах справи витягами з реєстру позичальників, який є Додатком №1 до договору про відступлення прав вимоги, та витягу з договору про передачу прав за договорами забезпечення. (а. с. 41, 42). Таким чином, доводи представника відповідача про неналежність позивача є необґрунтованими, а інших обставин на підтвердження заперечень проти позову ним не було повідомлено. Невиконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за кредитним договором є підставою для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved