Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся до суду до відповідачки з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], батько дитини [PERSON] помер. Відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до сина, який перебуває на державному утриманні, не піклується про здоров'я та розвиток дитини, не спілкується з сином, не бере участь в його лікуванні, вихованні, утриманні, чим самоусунулась від виконання батьківських обов'язків та позбавила дитину належного материнського піклування. Просить суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON],[INFO], стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви та до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача Молчанович Н.О. позов підтримала, просила задоволити, пояснила, що питання позбавлення відповідачів батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту дитини, яка прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. З січня 2016 року дитина перебуває на державному утриманні на підставі акту про покинуту дитину, оскільки відповідач залишила дитину у сторонніх людей без догляду та тривалий час її місце знаходження було невідомим. В подальшому дитина за заявою матері була тимчасово влаштована до будинку дитини, при цьому будучи неодноразово попередженою про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків, відповідачка ставлення до малолітнього сина не змінила, протягом перебування дитини в державному закладі інколи його відвідувала, при цьому спілкувалась 10-15 хвилин, бажання забрати дитину в сім'ю не виявила, коли дитині робили операцію не брала участі у витратах на лікування та взагалі не цікавилась лікуванням та станом здоров'я дитини. В лютому 2017 року закінчився термін перебування малолітнього [PERSON] у закладі, проте відповідачка не звернулася до служби у справах дітей із заявою щодо продовження терміну перебування малолітнього в закладі чи наміру забрати дитину, таким чином байдуже ставиться до малолітнього сина, свідомо нехтуючи батьківським обов'язками, не забезпечує належне материнське піклування, не спілкується з дитиною та не бере участі в її вихованні та утриманні, чим діє всупереч інтересам дитини та позбавила її права на належне батьківське виховання та утримання, з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків притягувалась до адміністративної відповідальності. Просила суд позов задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказувала, що відвідувала дитину у державному закладі та приносила продукти, зазначала, що у майбутньому забере його з будинку дитини. Щодо причин, чому вона не піклується про дитину, не працює, не забезпечує дитину сімейним піклуванням, не пояснила. Про лікування сина, якому зробили операцію, не була обізнана. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] є матір"ю малолітнього [PERSON], [INFO], актовий запис про народження № 851 від 21.07.2015 року по відділу ДРАЦС по Соснівському району міста Черкаси. [INFO] батько малолітнього [PERSON] помер. Відповідно до акту про підкинуту чи знайдену дитину від 11.01.2016 року малолітній [PERSON] був знайдений по [ADDRESS] як такий, що залишений без догляду матері. 26.01.2016 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №71 малолітньому був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З лютого 2016 року малолітній виховується в КЗ "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" на підставі заяви матері. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008р. право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У вищевказаному рішенні Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї належної батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Дослідивши матеріали справи, а також справ про адміністративні правопорушення відносно відповідачки № 7122129/16п, № 712/415/17-п, суд вважає, що відповідач [PERSON] систематично нехтувала своїми батьківськими обов'язками відносно сина. Так, малолітній [PERSON] 08.01.2016р. був влаштований до Черкаської міської дитячої лікарні у зв'язку з тим, що мати [PERSON] покинула шестимісячного сина у сторонньої особи та зникла у невідомому напрямку, на телефонні дзвінки не відповідала. Батько [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі. За даними обставинами 11.01.2016р. співробітниками правоохоронних органів був складений акт про покинуту дитину. Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 березня 2016р. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. В поясненні на протокол адміністративного порушення відповідач вказала, що їй роз'яснені наслідки ухилення від виконання обов'язків та зобов'язалась змінити ставлення до дитини. Згідно з характеристикою служби у справах дітей Черкаської міської ради від 17.02.2016р. [PERSON] веде розгульний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, неодноразово залишала дитину у родичів та сторонніх людей. Проживає у двокімнатній квартирі [ADDRESS], із матір'ю і бабусею, в помешканні присутній стійкий запах від постійного паління та вживання алкоголю. В 2009-2010, 2013 роках [PERSON] перебувала на обліку служби у справах дітей як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах за вживання спиртних напоїв, ухилення від навчання. Школу не закінчила, схильна до обману, розгульного способу життя. В поясненні від 20.01.2016р. [PERSON] вказала, що попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків щодо свого сина [PERSON] та зобов'язується змінити ставлення до них. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 20.01.2017р. № 10/1 ухвалено відтермінувати вирішення питання повернення малолітнього [PERSON] в сім'ю матері. Матері [PERSON] рекомендувати пройти лікування від алкогольної залежності, тимчасово влаштувати дитину в Будинок дитини, службі у справах дітей здійснити соціальний супровід. 25.01.2016р. з [PERSON] було підписано договір про здійснення соціального супроводу, яким були передбачені консультації щодо працевлаштування, профілактики вживання алкоголю, належного виконання батьківських обов'язків, особливостей розвитку та належного догляду за дитиною, юридичної допомоги. Згідно з довідкою директора міського Центра соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] за період соціального супроводу відвідала 10 консультацій, але жодна рекомендація фахівця Центру не була виконана. З 15.05.2016р. [PERSON] взагалі перестала з'являтись на консультації, про що складено відповідні акти. Мобільний телефон жінки вимкнено. З 08.06.2016р. сім'ю знято з соціального супроводу у зв'язку з невиконанням умов договору. 26.01.2016 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №71 малолітньому був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З лютого 2016 року малолітній виховується в КЗ "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" на підставі зави матері. Постановою Соснівського суду м.Черкаси від 11.03.2016р. відповідачку визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за неналежне виконання батьківських обов'язків відносно сина. В поясненні на протокол адміністративного порушення відповідач вказала, що їй роз'яснені наслідки ухилення від виконання обов'язків та зобов'язалась змінити ставлення до дитини. В серпні 2016 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради термін перебування малолітнього в закладі продовжено за заявою батьків, оскільки батько [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі, мати не працювала та не перебувала на обліку в службі зайнятості. Згідно довідки в.о.головного лікаря Будинку дитини від 01.08.2016р. щодо стану здоров'я малолітньої дитини, [PERSON] має такі діагнози: далекозорий астигматизм легкого ступеня, затримка темпів розвитку, відхилення від норми при дослідженні серцево-судинної системи, пахова-калиткова грижа, по хірургічному діагнозу дитина потребує оперативного втручання. Згідно довідки в.о.головного лікаря Будинку дитини від 22.11.2016р., за час перебування дитини в установі мама відвідувала 11.09.2016р. , принесла 5 підгузок, 13.08.2016р. та 11.08.2016р., нічого не приносила, 08.08.2016р. принесла 7 підгузок, 29.07.2016р. нічого не приносила, 26.07.2017р. принесла підгузки, 18.07.2016р. приносила підгузки, 08.06.2016р. нічого не приносила, 02.06.2016р. приносила 4 підгуузки та 2 банана, 18.05.2016р. нічого не приносила, 29.04.2016.р приносила підгузки і яблука, 09.03.2016р. нічого не приносила. З 11.09.2016р. дитину не відвідували, життям та здоров'ям не цікавились. Постановою Соснівського суду м.Черкаси від 10.02.2017р. відповідачку визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за неналежне виконання батьківських обов'язків відносно сина. В поясненні на протокол адміністративного порушення відповідач вказала, що їй роз'яснені наслідки ухилення від виконання обов'язків та зобов'язалась змінити ставлення до дитини. Таким чином, за період 2016-2017 років відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, однак [PERSON] не зроблено будь-яких висновків та не вчинено жодних дій, спрямованих на створення належних умов для сімейного виховання свого малолітнього сина. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню, утриманню сина та належному піклуванню всупереч інтересам дитини. Ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків стосовно виховання сина полягає в тому, що [PERSON] не проявляє материнської турботи, не цікавиться станом здоров'я сина, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Зокрема, коли дитині робили операцію, відповідачка у лікарні сина не відвідувала, будь-яких коштів для лікування дитини не надавала. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Згідно з висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 127/30-03-03 від 23.02.2017р. визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Орган опіки і піклування виходив з того, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не зверталася з заявами про доцільність повернення дитину у родину, не бере участь у її вихованні та утриманні. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, так як поведінка відповідача щодо залишення малолітнього сина стороннім особам, відсутність бажання забрати в родину в період тривалого перебування на державному утриманні, не вчинення реальних кроків щодо участі у лікуванні, утриманні, вихованні дитини та виявлення турботи про її здоров'я та розвиток підтверджує її свідоме небажання повністю змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, байдужість останньої до долі своєї дитини, відсутність піклування про неї. Виходячи із поведінки відповідачки, яка суспільно-корисною працею не займається, хоч у працездатності не є обмеженою, отже має можливість працювати та за рахунок заробітку утримувати свого сина, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, сина в Будинку дитини відвідувала близько двох разів на місяць, іноді не відвідувала по кілька місяців, та не вчиняє жодних дій, спрямованих на повернення дитини додому шляхом створення належних умов для сімейного виховання, суд приходить до висновку, що відповідач не має почуття відповідальності за власну дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина і таке ухилення від виконання батьківських обов'язків суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. Вирішуючи питання про можливість попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини з покладення на орган опіки і піклування контролю, суд враховує, що до відповідачки неодноразово застосовувались попереджувальні заходи з боку служби у справах дітей, згідно її власноручно написаних вищевказаних заяв відповідачка попереджалась про відповідальність за ухилення від батьківських обов'язків та зобов'язувалась змінити ставлення до дитини, проте поведінку відповідачка не змінила навіть після пред'явлення даного позову, що свідчить про її свідоме небажання виконувати свої обов'язки по вихованню дитини. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення матері від виконання своїх обов'язків, оскільки відповідачка свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, хоча має реальну можливість для цього. Внаслідок свідомого протягом тривалого часу ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків відповідачка позбавляє сина права на належне батьківське виховання та утримання та діє всупереч інтересам дитини, яка страждатиме через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, необхідність встановлення державної опіки над дитиною виправдовується забезпечення піклування, якого вона позбавлена з боку матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу відповідачка на те, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд виходить з того, що при вирішенні позову слід насамперед виходити з інтересів малолітньої дитини. На думку суду, передбачена можливість поновлення в батьківських правах у випадку підтвердження в судовому порядку реальних змін у поведінці відповідачки дозволить більшою мірою захистити інтереси дитини, ніж застосування чергового попередження, враховуючи те, що попередні неодноразові попередження компетентних служб відповідачка проігнорувала. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд, на вимогу позивача, вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплата судових витрати у справі покладається на відповідачку відповідно до ст.88 ЦПК України з урахуванням кількості позовних вимог про позбавлення батькіських прав та стягнення аліментів .

Outcome: approved