Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідача на його користь боргу у сумі 51 438,00 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі за березень 2020 рік - 5838,00 грн, за квітень 2020 рік - 5838,00 грн; середнього заробітку за весь строк затримки виплат - 28 912,00 грн; виплат компенсації за невикористану щорічну відпустку - 5004,00 грн; вихідної допомоги - 5838,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у ТОВ "Баштанська птахофабрика" на посаді інженера з охорони праці у період з 19.05.2014 року по 28.04.2020 року. Припинення трудових відносин з відповідачем підтверджується записом в його трудовій книжці від 28.04.2020 року про звільнення [PERSON] в зв`язку з ліквідацією підприємства п. 1 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення 28.04.2020 року відповідач не повідомив його про нараховані суми належні до виплати при звільненні, не надав належні при звільнені документи, та не здійснив виплату належних коштів. У досудовому порядку він намагався улагодити спір шляхом направлення листа на адресу відповідача з проханням повернути нараховану, але невиплачену заробітну плату та надати наказ про звільнення, довідку про заборгованість по належним виплатам на день звільнення, а також довідку про середньоденну заробітну плату, але лист повернуто з підстав неотримання відповідачем. У зв`язку із чим виникла необхідність для звернення за захистом порушених прав до суду. Ухвалою суду від 11.09.2020 року позовну заяву залишено без руху. 08.10.2020 року позивачем було надано уточнену позовну заяву. 16.10.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16.10.2020 року за клопотанням позивача судом витребувано у відповідача наказ про звільнення; відомості про виплату зарплат за січень - квітень 2020 року; довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату; довідку про нараховані суми, які повинні були сплатити при звільненні [PERSON] . Відповідач ТОВ "Баштанвька птахофабрика" про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак відзив на позов до суду не надіслав. Заяв про розгляд справи за відсутності представника підприємства чи відкладення розгляду справи не направляв. Тому, зважаючи на встановлені законом стислі строки розгляду даної категорії справ, суд приймає рішення про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно записів трудової книжки позивача [PERSON] , починаючи з 19.05.2014 року позивач працював на посаді інженера з охорони праці ТОВ "Баштанська птахофабрика". Згідно наказу за № 30-к від 28.04.2020 року позивача звільнено в зв`язку з ліквідацією підприємства п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач в своєму позові зазначає, що станом на 03 вересня 2020 року відповідач вимоги чинного законодавства України щодо виплати йому належних сум заробітної плати, компенсації за порушення строків виплати зарплати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги не здійснив, наказ про його звільнення не виніс та не видав. Відповідачем твердження позивача нічим не спростовано. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У свою чергу відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.04.2019 р. у справі № 607/14495/16-ц, проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, зазначив, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Ураховуючи, що в день звільнення позивачу не було виплачено належну до сплати заробітну плату, суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно зі ст.117 КЗпП України компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку працівника та суми невиплаченої заробітної плати. Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки по день проведення розрахунку має бути обраховано відповідно до Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості по заробітній платі, відповідно до якого сума заборгованості по заробітній плати ТОВ "Баштанська птахофабрика" перед [PERSON] за період з 01.03.2020 року по 28.04.2020 року становить 11 676,00 грн. (5838 +5838=11 676,00 грн.). Судом встановлено, що [PERSON] виплачено відповідачем заробітну плату в січні 2020 року - 6303,00 грн, в лютому 2020 р - 5106,00 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 278,00 грн.; кількість робочих днів з часу звільнення позивача до часу звернення з позовом до суду становить 85 днів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення становить 23 630,00 грн. Даний розрахунок позивача відповідачем щодо неправильності його здійснення не спростовано, а відтак він приймається судом до уваги. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5004,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» та ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до вимог ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору. Згідно ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Мінпраці в своєму листі від 22 лютого 2008 року №33/13/116-08 вказує на те, що якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років (y т. ч. i за 2, 3, 4 чи більше років), він має право використати їх, а в pазі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток, визначених пунктом 1 частини першої cт. 4 3акону України «Про відпустки». 3аконодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки y разі їх невикористання. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 25 грудня 2015 року №1675/13/84-15 обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за невикористані відпустки провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. З урахуванням наведеного, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки, провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, які передували його звільненню. Окрім того, п. п. 1.3, 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, передбачено, що фонд оплати праці складається, зокрема з фонду додаткової заробітної плати, який, у свою чергу, включає, зокрема, суми грошових компенсацій у разі невикористаних щорічних відпусток. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем вище вказаних вимог законів України дотримано не було, остаточний розрахунок при звільненні не проведений, було порушено право позивача на оплату праці, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток. Позивачем надано до суду розрахунок розміру компенсації за дні невикористаної відпустки [PERSON] у кількості 18 календарних дів - 5004,00 грн. Даний розрахунок позивача відповідачем щодо неправильності його здійснення не спростовано, а відтак він приймається судом до уваги. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 5838,00 грн., суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні колективного чи трудового договору з підстав, зазначених у п.1 статті 40 КЗпП України, вихідна допомога виплачується у розмірі, не менше середньомісячного заробітку. Позивачем надано до суду розрахунок вихідної допомоги згідно ч. 1 ст. 44 КЗпП України, що підлягає виплаті позивачеві при звільненні, у розмірі 5838,00 грн. Даний розрахунок позивача відповідачем щодо неправильності його здійснення не спростовано, а відтак він приймається судом до уваги. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме: стягнути заборгованість по заробітній платі в повному обсязі в сумі 11 676,00 грн, стягнути середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 23 630,00 грн, з подальшим утриманням податків й інших обов`язкових платежів, стягнути компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5004,00 грн, стягнути на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 5838,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 840,80 грн. Крім того, зважаючи на те, що позивача, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору за подачу вимог про стягнення заробітної плати, такі витрати, які складають у розмірі 840,80 грн., належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved