Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки,а саме в рахунок погашення заборгованості [PERSON], РНОКПП [NUMBER] (за договором про надання споживчого кредиту №11325242000 від 01.04.2008 року, укладеним з АТ «УкрСиббанк») перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в розмірі 163108,50 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатна квартира, загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Єпіфанцевою Н.В. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області від 01.04.2008 року за реєстром 1478 та внесено запис до державного реєстру правочинів 01.04.2008 року, реєстраційний номер 2800674, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною - 136350 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №11325242000. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті в сумі 115000 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором банком було укладено Договір іпотеки від 01.04.2008 року з відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. та зареєстрованого за №1480, в реєстрі заборон за №1481, за умовами якого відповідач передала в іпотеку двокімнатна квартира,загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Єпіфанцевою Н.В. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області від 01.04.2008 року за реєстром 1478 та внесено запис до державного реєстру правочинів 01.04.2008 року, реєстраційний номер 2800674, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплачувати проценти у розмірі 16% річних. Відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі з вересня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11325242000 від 01.04.2008 року перейшло позивачу. 29.09.2015 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір відступлення прав вимоги № 2 за Договором іпотеки та Договором факторингу №27 від 21.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вертеповською О.В. та зареєстрований за №5065. Станом на 14.02.2017 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 163108,50 грн., з якої: 73509,89 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 13615,51 грн. - заборгованість по відсоткам, 6244 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу; 69739,10 грн. - збитки від інфляції за період з 26.04.2014 року по 14.02.2017 року. На підставі викладеного позивач звернувся з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без своєї участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали Договір про надання споживчого кредиту №11325242000, згідно п. 1.1 банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті в сумі 115000 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Згідно п. 1.2.2, 1.3.1, 1.4 Договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни на розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але у будь-якому разі не пізніше 31.03.2028 року. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 16% річних. Цільове призначення кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості двокімнатної квартири № 26, загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до Договору іпотеки №81528 від 01.04.2008 року, укладеного між банком та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. та зареєстрованого за №1480, в реєстрі заборон за №1481. Згідно п. 1.1, 1.2 Договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: двокімнатна квартира,загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Єпіфанцевою Н.В. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області від 01.04.2008 року за реєстром 1478 та внесено запис до державного реєстру правочинів 01.04.2008 року, реєстраційний номер 2800674. Ринкова вартість предмету іпотеки згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності становить: 136350 грн. З Договору факторингу №27 від 21.09.2015 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11325242000 від 01.04.2008 року перейшло позивачу - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Передання вказаного права вимоги також підтверджується копією акту приймання-передачі права вимоги від 22.09.2015 року та реєстром боржників від 21.09.2015 року. Відповідно до копії договору про відступлення прав вимоги № 2 за Договорами іпотеки та Договору факторингу №27 від 21.09.2015 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, клієнт відступає фактору, а фактор набуває усі права вимоги за договорами забезпечення, зокрема за договором іпотеки №81528 від 01.04.2008 року, укладеним між банком та відповідачем. З Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №44865858 від 01.10.2015 року вбачається, що зареєстровано запис про іпотеку №11411617, за яким іпотекодавець - [PERSON] та іпотекодержатель - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11325242000 від 01.04.2008 року станом на 14.02.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 163108,50 грн., з якої: 73509,89 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 13615,51 грн. - заборгованість по відсоткам, 6244 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу; 69739,10 грн. - збитки від інфляції за період з 26.04.2014 року по 14.02.2017 року. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, яка в силу положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Аналізуючи викладене вбачається, що відповідач зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконала. Договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, враховуючи, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», такий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, звернувши стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 52,1 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю відповідача в рахунок погашення заборгованості перед позивачем в сумі 163108,50 грн., шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною реалізації - 136350 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат в сумі 2446,63 грн. підтверджується платіжним дорученням № Т28395239 від 29.08.2017 року про сплату судового збору. Таким чином, судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 2446,63 грн.

Outcome: partial