Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача і заперечення відповідачів 31 жовтня 2018 року за вх. № 8020 до Баришівського районного суду Київської області для розгляду по суті надійшла позовна заява [PERSON] (надалі позивач) про визнання права власності на майно. В обгрунтування поданої заяви позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], за яким, рішенням Баришівського районного суду Київської області від 28.02.2018 року було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріуса з метою успадкування майна, однак їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що її покійний чоловік не оформив державну реєстрацію спірного житлового будинку та рекомендовано звернутися до суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача - Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області в підготовче засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 05 листопада 2018 року ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі та призначення справи за правилами загального позовного провадження було зобов'язано Баришівську районну державну нотаріальну контору надати Баришівському районному суду Київської області копію спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON]. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану 06 лютого 2017 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.25). Факт родинних відносин підтверджується: Копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] від 09.03.1974 року, актовий запис № 47 свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане Звенигородським районним відділом ЗАГСу Черкаської області ( а.с.4). Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 28 лютого 2008 року було визнано факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]., після смерті [PERSON], [INFO] в порядку спадкування за законом. 28 квітня 2017 року, [PERSON] як дружина спадкодавця і спадкоємець І черги звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 22), спадкова справа нотаріуса № 136/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60586189 від 28.04.2017 року). Однак, за життя Спадкодавець не оформив державну реєстрацію житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. V. Оцінка Суду. Стаття 124 Конституції України закріплює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. До того ж рішенням Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України від 25 грудня 1997 року роз'яснено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства, вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням прав на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 3.3 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Згідно правової позиції, викладеної у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», у відповідності до ст. 2 ЗУ від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, право власності на побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення ( Постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК ). За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи із загальних правил цивільного закону, що регулює реалізацію права спільної сумісної власності, а також прийняття позивачем спадщини після смерті чоловіка, суд вважає, що існують достатні правові підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що належали покійному чоловіку, [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved