Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] року померла тітка позивача [PERSON]. Після смерті тітки позивач прийняла спадщину, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за позивачем право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті її тітки [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Натомість її представник [PERSON] уповноважена представляти інтереси позивача на підставі доручення від 14.09.2017 р. (а.с. 21). Надала на адресу суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути у відсутність сторони позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити. Витрати зі сплати судового збору просить залишити за позивачем. Також до своєї заяви долучила документи на підтвердження позовних вимог (а.с. 50-55). Представник відповідача Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився, надавши на адресу суду заяву, відповідно до якої сільська рада позов визнає та просить його задовольнити. Розгляд справи просить провести без представника сільської ради (а.с. 48). Третя особа - державний нотаріус Літинської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гуменюк Н.П. до судового засідання не з'явилась. В матеріалах справи наявна заява, згідно якої третя особа просить розгляд справи провести у її відсутність. При розгляді справи поклалась на думку суду (а.с. 38). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно довідки виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1026 від 06.09.2017 р., [PERSON] являється спадкоємцем житлового будинку в [ADDRESS] після [PERSON] (а.с. 51). У довідці за № 2302/02-14 від 20.12.2017 р. завідувач Літинської районної державної нотаріальної контори підтверджує, що [PERSON] за наявними в Літинській Державній нотаріальній конторі даними являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO] року, і до дня смерті проживала в [ADDRESS] Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS] будинок побудовано у 1960 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., допоміжною площею 18,6 кв.м., веранди літера «а», ганку, сараю літера «Б», убиральні «В», погреба з шийкою «Г», огорожі № 1, воріт з хвірткою №2. Самовільні побудови відсутні. (а.с. 6-11). Листом за № 2301/02-14 від 20.12.2017 р. нотаріус Літинської державної нотаріальної контори повідомляє позивачу, що вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], втім відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 14). Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці відсутні (а.с. 53), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та рахується за [PERSON], яка померла [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняла спадкоємець за законом - [PERSON].(позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням сторони позивача (а.с. 50) слід залишити за [PERSON]

Outcome: approved