Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.09.2017 року між ним та [PERSON] (дружиною відповідача) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Колтуном Б.М., земельної ділянки загальною площею 0,0635 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 2625810100:04:001:0630, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 81 280 грн, з яких позивач отримав від відповідача 14 980 грн. до підписання договору, а решту грошей в сумі 66 300 грн. відповідач зобов`язувався сплатити позивачу в строк до 30.03.2018 року включно. Про факт проведення остаточного розрахунку повинна бути зроблена заява від продавця, підпис якого має бути закріплений нотаріально, дана заява є невід`ємною частиною договору. Проте, при купівлі-продажу його земельної ділянки не було оплачено всієї суми, яка передбачена договором. 16.06.2020 року відповідач [PERSON] підписав розписку та зобов`язався повернути суму боргу за договором від 02.09.2017 року до 30.09.2020 року, а позивачем нотаріально посвідчена заява, що будь-яких матеріальних претензій до [PERSON] , які б стосувалися розрахунку за договором, укладеним та посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Колтуном Б.М. 02.09.2017 року за реєстровим № 372, не має. Однак, станом на 18.12.2020 року заборгованість по сплаті за земельну ділянку не сплачена в сумі 900 доларів США, що станом на 04.01.2021 року по курсу НБУ становило 25 447 грн. (1 долар США = 28,2746 грн.). Крім того, відповідач при наданні пояснень працівникам Тисменецького ВП ГУНП в Івано-Франківській області пообіцяв також виплати до вересня 2020 року 9 000 грн. за порушення умов договору. На усні та письмові вимоги повернути заборгованість по сплаті за земельну ділянку в сумі 900 доларів США відповідач не відповідає. Також позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду через порушення його права власності, а саме неможливість розпоряджатися своїм майном у вигляді грошових коштів, які мав отримати від відповідача за договором купівлі-продажу, у зв`язку з чим зазнав певних душевних страждань, а саме постійні хвилювання, неможливість вчасно та якісно отримати лікування після перенесених захворювань та операцій. З урахуванням того, скільки позивач витратив часу та зусиль на те, щоб спір вирішити мирним шляхом, спонукаючи відповідача усунути порушення умов договору, а також в силу його страждань через неможливість розпоряджатися майном на власний розсуд, моральну шкоду він оцінює в сумі 10 000 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу по земельній ділянці за договором від 02.09.2017 року за розпискою в сумі 900 доларів США, 9 000 грн. за порушення умов договору та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник [PERSON] в судовому засіданні 29.09.2021 року позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві, при цьому 29.09.2021 року подала через канцелярію суду письмове пояснення, згідно з яким вказує, що [PERSON] не є стороною в даній справі і до неї у позивача немає жодних вимог. Відповідач саме 16.06.2020 року власноручно написав розписку і взяв на себе обов`язок повернути 900 доларів США (суму боргу) до 30.09.2020 року. Зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості по сплаті за земельну ділянку в сумі 900 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 25 447,14 грн., вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу вважає обгрунтованими, у зв`язку з чим подано уточнений розрахунок заборгованості станом на 29.09.2021 року, згідно з яким 3 % річних станом на 29.09.2021 року становить 760,80 грн. (з 01.10.2020 року по 31.12.2020 року (92 дні) - 191,90 грн., з 01.01.2021 року по 29.09.2021 року (272 дні) - 568,90 грн.); сума збитків від інфляції - 2 464,40 грн. (з 01.10.2020 року по 31.08.2021 року індексація на суму 25 447,00 грн., сукупний індекс інфляції 109,684 %, дата початку розрахунку 01.10.2020 року, дата закінчення розрахунку 29.09.2021 року). Загальна сума вимог за результатами розрахунку становить 25 447,14 грн. + 760,80 грн. + 2 464,40 грн. = 28 672,20 грн. Тому представник позивача просила стягнути з відповідача 900 доларів США, що становить 25 447,14 грн., 3 % річних в сумі 760,80 грн., 2 464,40 грн. сума збитків від інфляції, а також 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди. В частині стягнення з відповідача 9 000 грн. просить не задовольняти вимоги, а замість них стягнути інфляційні втрати та 3 % річних. Крім того, зазначила, що позивач звертався з позовом до Тисменицького районного суду з приводу розірвання вказаного договору купівлі-продажу та повернення земельної ділянки у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті її вартості. В червні 2020 року, після призначення судового засіданні в цій справі, між сторонами договору укладена заява про відсутність претензій до [PERSON] і в той час відповідач взяв на себе зобов`язання по цьому договору до 30.09.2020 року погасити заборгованість в сумі 900 доларів США, тому позов був залишений без розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився, 29.09.2021 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу, надсилає документи по земельній ділянці, під яку написана розписка [PERSON] , в якій вказаний кадастровий номер ділянки, яка оплачена в повному обсязі, від [PERSON] підписана заява, що жодних матеріальних претензій не має в присутності нотаріуса Колтуна Б.М., Боянівський М.А., скориставшись нагодою, що відповідач знаходиться за кордоном, подавши позовну заяву, вводить суд в оману (а.с. 89). Суд, заслухавши пояснення вказаного учасника, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.09.2017 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Колтуном Б.М. та зареєстрований в реєстрі за № 372, земельної ділянки загальною плоею 0,0635 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2625810100:04:001:0630, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Згідно з п. 3 договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 81 280 грн., з яких продавець одержав від покупця 14 980 грн. до підписання цього договору, а решту грошей в сумі 66 300 грн. покупець зобов`язаний сплатити продавцю в строк до 30.03.2018 року включно. Про факт проведення остаточного розрахунку повинна бути зроблена заява від продавця, підпис якого має бути завірений нотаріально, дана заява є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з копією заяви, посвідченої 16.06.2020 року приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Колтуном Б.М., [PERSON] цією заявою підтверджує факт отримання від покупця [PERSON] грошей в сумі 66 300 грн., як остаточний розрахунок за продану земельну ділянку площею 0,0635 га за кадастровим номером 2625810100:04:001:0630, яка знаходиться в м. Тисмениця, урочище «За цвинтарем», Івано-Франківської області. Будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунку за договором, укладеним між ними та посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Колтуном Б.М. 02.09.2017 року по реєстру № 372, він ( [PERSON] ) до [PERSON] не має (а.с. 10). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правил ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено також, що відповідно до наданого стороною позивача та долученого до матеріалів справи оригіналу письмової розписки, даної відповідачем 16.06.2020 року, він того дня у зв`язку із заборгованістю по земельній ділянці («За цвинтарем») за договором від 02.09.2017 року, кадастровий номер: 2625810100:04:001:0630, та зареєстрований у нотаріуса Колтуна Б.М., 900 доларів (сума боргу) продавцю [PERSON] зобов`язався повернути до 30.09.2020 року (а. с. 11, 92). Позивачем вказано, що з метою досудового врегулювання спору він неодноразово висловлював усні прохання до відповідача щодо повернення вказаних коштів. Однак, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. У відповідності до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається із відповідної інформації станом на 05.01.2021 року (дату пред`явлення позову) офіційний курс гривні до долара США становив: 1 долар = 28,431 грн., а станом на 04.01.2021 року (як вказує позивач в позовній заяві та представник позивача в письмових поясненнях від 29.09.2021 року) - 28,2746 грн. Разом з тим, позивач у позовній заяві просить стягнути 900 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 04.01.2021 року 25 447,14 грн. (1 долар = 28,2746 грн.), а суд з огляду на приписи ч.2 ст.264 ЦПК України, позбавлений права вийти за межі позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 25 447,14 грн. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15 висловлено наступну правову позицію. За змістом норми закону, визначеної в ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі N 130/2604/18 відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів Українивід 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулюванняі валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 рокуN 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). Отже, оскільки предметом укладеного між сторонами договору є грошові кошти, виражені в іноземній валюті, то передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки інший розмір процентів, що сплачується за прострочену суму коштів договором не визначено, а позивачем визначено курс гривні до долара США станом на 01.01.2021 року, що еквівалентно 25 447,14 грн., з відповідача слід стягнути 3% річних від простроченої суми в розмірі 568,90 грн. (розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення; тобто з з 01/01/2021 року до 29/09/2021 року: 25 447,00 x 3 % x 272 : 365 : 100 =568,90 грн.) Разом з тим, представник позивача в письмових поясненнях від 29.09.2021 року просить стягнути 3 % річних в сумі 760,80 грн. (вказуючи дату початку нарахування 01.10.2020 року та застосовуючи курс долара США станом на 01.01.2021 року (28,2746 грн.), а суд з огляду на приписи ч.2 ст.264 ЦПК України, позбавлений права вийти за межі позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних в сумі 568,90 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже, з наведених тверджень позивача суду не зрозуміло саме з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди у розмірі 10 000 грн., та не надав доказів на підтвердження такої шкоди. Згідно зі ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд, надавши оцінку зібраним по справі доказам та доводам сторін, приходить до переконання про те, що позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 18.10.2021 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про долучення до матеріалів справи копії позовної заяви (уточненої) з додатками, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 25 479,45 грн. суму боргу по земельній ділянці за договором від 02.09.2017 року за розпискою від 16.06.2020 року (зазначаючи курс долара станом на 01.10.2020 року: 1 долар США - 28,3105 грн.); 3 % річних - 765,95 грн. (з 01.10.2020 року по 01.10.2021 року); інфляційні нарахування на суму боргу - 2 467,50 грн. (з 01.10.2020 року по 01.10.2021 року), а також 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній справі, призначено справу до розгляу по суті на 27.05.2021 року з викликом сторін по справі (а.с. 38). Згідно із п.2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки стороною позивача порушений, визначений п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, строк для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, то подана 18.10.2021 року позовна заява (уточнена) судом до уваги не приймається. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи, що стверджується даними копії відповідної довідки до акта огляду МСЕК від 28.02.2019 року (а.с. 7). На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: partial