Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач 17.09.2013 року звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, в якій зазначила, що з 1998 року перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO] від шлюбу народилась дочка [PERSON]. 4 січня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров'ям дитини, морально та матеріально не підтримує дитину. Жодного разу не поздоровляв доньку на свята, що підтверджує факт повної байдужості щодо долі дитини, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник, представник третьої особи, прокурор позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Свідок [PERSON] - мати відповідача, зазначила, що її син постійно добивався спілкування з дитиною, позивач приховує дитину, негативно на неї впливає. На даний час відповідачу не дають можливості приймати участі у вихованні дитини. Свідок [PERSON], яка є класним керівником дитини пояснила, що відповідач за час навчання з 5 по 8 класи відвідував школу лише один-два рази, на шкільні збори не ходив, відвідував школу на початку 2014 року розпитував про дитину. Зазначила, що [PERSON] запитувала у неї чи приходив батько, скаржилась, що батько переслідує її за межами школи, стоїть під будинком. Свідок [PERSON], який є сусідом батьків відповідача, пояснив, що разом з [PERSON] їздив до позивачки, двері жінка не відкрила, сказала, що не хоче бачити [PERSON] і дитину не дасть. Свідок [PERSON] - колишній працівник органу опіки та піклування, пояснила що відповідач досить наполегливо звертався за допомогою для встановлення часів спілкування з дитиною, під час зустрічей з дитиною, остання зазначала, що не хоче спілкуватись з батьком, оскільки зі слів матері він жорстокий, морив матір голодом. Свідок [PERSON] батько відповідача пояснив, що [PERSON] приховувала від своєї матері, що бувала в їх родині, мати дитини забороняла її спілкуватись з бабусею та дідусем, дитина викидала подарунки батька та хрещених. Позивач негативно налаштовувала дитину до батька. Свідок [PERSON], яка є хрещеною матір"ю [PERSON] зі сторони матері дитини, повідомила, що була присутньою на виступі хресниці у костьолі, після чого разом з відповідачем та його матір"ю мала привітати дитину з Днем народження, але дитина на контакт з відповідачем не йшла, була перелякана. Свідок [PERSON] подруга позивачки, пояснила, що відповідач фінансової підтримки не надає, не приділяє значення вихованню дитини, дитина вважає батьком нового чоловіка позивачки. Свідок [PERSON] хрещена мати [PERSON], пояснювала що неодноразово відповідач намагався відвідати дитину, свідок разом з [PERSON] під"їздила за місцем проживання дружини відповідача, однак двері квартири не відкривали, хоча було чути, що в квартирі є люди. Неповнолітня [PERSON] зазначила, що з відповідачем вона не спілкується, рахує його лише біологічним батьком, відповідач декілька разів з"являвся до школи де розповідав вчительці жахливі речі, декілька разів був в музичні школі, де також вчителям розповідав жахливі речі, а саме про те, що вона вимагала у бабусі 800 евро для поїздки за кордон. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] з 1998 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. [INFO] від даного шлюбу народилась дочка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], від 5 серпня 1999 року. Зі змісту свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], від 10 грудня 2002 року вбачається, що 4 січня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2001 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 1999 року народження в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку. Спірні правовідносини регулюються законодавством про охорону дитинства, яке ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" вказано, батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, що закріплено в ст. 150 Сімейного кодексу України. Згідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Посилання позивача на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров'ям дитини, морально та матеріально не підтримує дитину та нехтує своїми обов'язками як батько, спростовується рядом документів, та показами свідків. Зі змісту листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05.12.2003 року вбачається, що між сторонами мав місце спір про виховання неповнолітньої докьки [PERSON], [INFO]. [PERSON] зобов"язано не перешкоджати батькові спілкуватись з донькою і брати участь у її вихованні( а.с. 57). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2004 року по справі №2-2784/04 зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з його донькою [PERSON], [INFO]( а.с. 69). Листом Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.10.2004 року підтверджується той факт, що відповідач звертався з заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою [PERSON]( а.с. 52). Зі змісту висновку органу опіки та піклування Житомирської міської ради від 13.06.2005 року щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] прагнув брати участь у вихованні своєї доньки, проте попереджено матір [PERSON] про виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 07 липня 2004 року в справі № 2-2784 про встановлення порядку виховання дитини. Актами державного виконавця ( а.с. 58-60) підтверджується, що батько [PERSON] мав намір на зустрічі та спілкування з дитиною, однак остання від спілкування з батьком відмовлялась. Відповідач звертався до виконавчого комітету Житомирської міської ради з приводу невиконання позивачкою рішення Богунського районного суду м.Житомира щодо зустрічей із малолітньою дочкою [PERSON] та з приводу негативного впливу її матері на виховання дитини, що підтверджується листом №25/і-979 від 26.08.2005 року Виконавчого комітету Житомирської ради( а.с. 48). З листа №25/І-979 від 17.06.2005 року виконавчого комітету Житомирської міської ради вбачається, що відповідач звертався з проханням до Виконавчого комітету Житомирської міської переглянути рішення про доцільність проживання дитини разом з батьком( а.с.50) Згідно довідки Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції № 2146/6 від 03.02.2014 року [PERSON] заборгованості по аліментах перед [PERSON] не має ( а.с. 120). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №413 від 01.10.2014 року затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] Враховуючи вищенаведене судом не встановлений факт винної поведінки відповідача, свідомого нехтування своїми обов"язками щодо спілкування та виховання дитини. Позивач власне перешкоджала відповідачеві у спілкуванні з дитиною. Враховуючи відсутність факту ухилення відповідача від свого обов'язку виховувати та утримувати дитину, суд вважає, що підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відсутні, за таких обставин позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed