Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

05.04.2019 [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що вона перебувала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з серпня 2013 року по січень 2016 року. Під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 13.06.2014, актовий запис №121. На даний час дочка знаходиться на її утриманні та проживає разом з нею в [ADDRESS] , оскільки відповідач проживає окремо, створив іншу родину, яку матеріально утримує. Увесь цей час позивач виховує доньку самостійно, створюючи їй належні умови виховання, купує одяг, взуття та інші речі необхідні для нормального розвитку. На утримання дочки відповідач гроші добровільно не надає. Таким чином батько свідомо нехтує своїми обов`язками щодо утримання своєї дитини. Він фактично усунувся від будь-якого спілкування з дитиною. Останнє відоме місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , звідки 20.04.2016 він був знятий з реєстрації за власним бажанням. Зараз відповідач свідомо не зареєстрований в м.Ладижин, але фактично проживає разом зі своєю новою родиною в [ADDRESS] . [PERSON] є здоровою людиною, має постійне місце роботи, працю на Басаличівській пилорамі, Гайсинського району Вінницької області. Позивач отримує державну допомогу як малозабезпечена сім`я у розмірі 2 000 грн щомісячно. Також, вона отримує державну допомогу на утримання доньки у сумі 1 500 грн щомісячно, але цих грошей не вистачає. Дитина, за станом здоров`я, потребує домашнього режиму та постійного лікування, перебуває на обліку в Ладижинському ТМО з діагнозом: залізодефіцитна анемія 1 ступеня та часті ОРВІ. Зазначає, що відповідач [PERSON] не бере участі в лікуванні доньки, він не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується зі своєю дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Донька потребує оздоровлення на морі, санаторного лікування. На неодноразові звернення до відповідача вона отримувала відмову. На даний час існує заборгованість відповідача по аліментах. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. 17.01.2020 в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Орець Н.І. свій позов підтримали та позивач пояснила, що у кінці грудня 2019 року зверталася до відповідача за фінансовою допомогою для лікування їх спільної доньки у зубного лікаря, відповідач погоджувався допомогти, однак після цієї зустрічі, на телефонні дзвінки він не відповідав і, відповідно, ніяких коштів на лікування дитини не надав. Позивач наполягає на своєму позові та просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їх доньки [PERSON] . На запитання суду стосовно частоти зустрічей батька з дитиною позивач повідомила, що такі зустрічі відбувалися з періодичністю один - два рази на місяць протягом останніх чотирьох років, які вони спільно не проживають. Дитина гарно ставиться до свого батька, просить про зустрічі з ним, відповідач по можливості бачиться з донькою купує їй подарунки, іграшки, з цих побачень, які в середньому тривають дві-три години, дівчинка повертається задоволена з позитивними емоціями, ніякого психологічного чи фізичного впливу з боку батька не зазнає. На сьогодні у відповідача є заборгованість по сплаті аліментів, оскільки він сплачує кошти не регулярно. 17.01.2020 в судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та повідомив, що любить свою дитину, бачиться з нею по можливості, приділяє донці належну увагу та турботу. Зазначив, що на думку позивача головною причиною позбавлення його батьківських прав є те, що він з дитиною рідко зустрічається. Однак, [PERSON] не погодився, з таким твердженням та пояснив, що на протязі останніх чотирьох років, які він не проживає зі своєю дитинною він намагався бачитися з нею якомога частіше та гарно проводити час разом. З приводу частоти побачень [PERSON] пояснив, що до 2019 він був змушений працювали за кордоном, а тому можливості часто бачитися зі своєю дитиною у нього не було, однак він знаходив час приїжджати на один-два дні, щоб побачитись, також відповідач стверджує, що надсилав кошти на утримання доньки. В минулому році вони зустрічалися доволі часто, зокрема, влітку 2019 такі побачення відбувалися один-два рази на тиждень, вони відвідували міський парк, кафе, відпочивали на річці. [PERSON] купував донці подарунки, вони спілкувалися на різні теми, дитина задавала йому доволі цікаві питання на які він, як батько з радістю відповідав. Разом з тим, відповідач пояснив, що оскільки він офіційно не працевлаштований та не має постійного заробітку у нього виникла заборгованість по аліментах, до того ж він має проблеми зі здоров`ям. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки донька знає хто її тато і вони люблять один одного. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гронь О.М. подала до суду клопотання, в якому позов підтримує та просить слухати справу у їх відсутність. 17.01.2020 в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] показала, що вона є рідною бабусею малолітньої [PERSON] та проживає з ними разом. Підтримує свою доньку в бажанні позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки вважає його лише біологічним батьком. У судовому засіданні свідок пояснила, що відповідач бачиться з донькою лише тоді коли сам того забажає, такі зустрічі пов`язані лише зі святами, вони проходять не часто, загалом чотири-п`ять разів на рік. Фінансова допомога, яку він надає є незначною, а подарунки для доньки не суттєвими. Разом з тим, свідок стверджує, що позивач постійно змушена розшукувати відповідача, аби той надав матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Відповідно до письмових доказів наданих суду слідує, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 13.06.2014, актовий запис №121. Згідно з довідкою №195 від 13.03.2019, виданою філією "Птахокомплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" громадянка [PERSON] постійно працює з 03.05.2012 на посаді сестри медичної в філії "Птахокомплекс". Згідно з характеристикою, виданою завідувачем медичного пункту філієї "Птахокомплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" Момот А.В. від 13.03.2019 [PERSON] за роки роботи на посаді сестри медичної зарекомендувала себе з позитивної сторони. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради №198 від 27.05.2019 вирішено відмовити у видачі висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Ладижинської міської ради№2-20-1378 від 27.05.2019 вирішено відмовити у видачі висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради №350 від 28.10.2019 вирішено надати до Ладижинського міського суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Ладижинської міської ради№2-20-2740 від 30.10.2019 вирішено про необхідність направлення до Ладижинського міського суду Вінницької області висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з розрахунком заборгованості №5811 від 16.10.2019 по сплаті аліментів з [PERSON] станом на 01.10.2019 його борг складає - 8 678 грн. Разом з тим судом досліджено добровільну згоду на лікування карієсу та його ускладнень молочних та постійних із несформованими коренями зубів малолітньої [PERSON] та акт виконаних робіт, з яких вбачається, що позивачем понесено витрати на лікування доньки в сумі 1 200 грн. Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхнім бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дитиною, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 20.09.2006 року дитина та її батьки мають право встановлювати та підтримувати регулярні контакти один з одним. Ч. 7 ст.7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.03.1991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57,58). У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.29 ч.4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як роз`яснено у п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дана правова позиція також викладена у постановах Верховного суду №661/4038/17 від 21.08.2019 та №592/14785/18 від 21.08.2019. З доказів наданих суду слідує, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Враховуючи пояснення відповідача [PERSON] , позивача [PERSON] , свідка [PERSON] поведінку відповідача під час судового розгляду, суд вважає, що відповідач бажає спілкуватися зі своєю донькою, виховувати та утримувати її, заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Тому суд не бачить жодних переваг для дитини у випадку позбавлення батьківських прав [PERSON] , не стане краще від того, що дитина втратить батька, який бажає її утримували та виховувати. З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне збереження її зв`язків із батьком - [PERSON] . Суд оцінивши висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] від 30.10.2019, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає підставним відхилити його та не бере до уваги при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки в ньому неналежним чином обґрунтована необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, що не суперечить ч.6 ст.19 СК України. Враховуючи досліджені судом докази, суд вважає, що підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] немає. На підставі ст. 29 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 8-12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.7, 19 ч.6, 150, 164-166,189,181 СК України,

Outcome: dismissed