Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказана заява мотивована тим, що заявник є громадянином Білорусії та постійно проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання. Заявник, хоч і народився в м. Кюрдамір Азербайджанської РСР, однак має намір отримати громадянство України, оскільки його батько [PERSON] є українцем за національністю, а тому для отримання громадянства України [PERSON] потрібно довести факт, що його батько народився на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), яка стала територією України та був громадянином України (УРСР) на момент народження заявника. Однак свідоцтво про народження [PERSON] втрачено, а з повідомлення Державного архіву Черкаської області від 26.04.2018р № В-15/05-08 вбачається, що запис акту про народження [PERSON] по м. Золотоноша Черкаської області за 1939 рік не виявлено. Таким чином у заявника виникла необхідність встановити місце народження його батька та підтвердити його національність (громадянство) оскільки сам заявник намагається встановити факт своєї національної приналежності та отримати громадянство України, а з огляду на відсутність належних документів щодо факту народження його батька, заявник не має іншої можливості вирішити дане питання іншим шляхом, окрім як звернутися до суду із даною заявою. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, однак у своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення просив розгляд справи провести за його відсутності, на задоволенні вказаної заяви наполягав у повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву відповідно до якої розгляд справи просив провести за його відсутності, всі доводи та обставини, які зазначає [PERSON] визнає та стверджує, що він був рідним братом [PERSON] , [INFO] , який народився на території України (УРСР) та постійно проживав на її території станом на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, всі доводи та обставини, які зазначає [PERSON] визнає та стверджує, що [PERSON] , [INFO] , народився на території України (УРСР) та постійно проживав на її території станом на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно з нормами ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом п`ятим частини другої вказаної вище статті встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів , що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Нормами ч. 8 ст. 7 вказаного вище Закону передбачено, що особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Таким чином, виходячи із норм чинного законодавства, для отримання громадянства України заявнику потрібно довести факт, що його батько народився на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), яка стала територією України та був громадянином України (УРСР) на момент народження заявника. Як вбачається із листа Державного архіву Черкаської області від 26.04.2018 року № В-15/05-08, запис акту про народження [PERSON] по м. Золотоноша Черкаської області за 1939 рік не виявлено. Книги реєстрації актів про народження за 1939 рік по зазначеному населеному пункту на зберігання до держархіву області не надходили. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Так із свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 07.04.1967р. вбачається, що він народився в Азербайджанській РСР, а батьками [PERSON] зазначені: [PERSON] - українець за національністю та [PERSON] - росіянка за національністю. Із свідоцтва про шлюб батьків заявника серії [NUMBER] від 06.11.1965р. вбачається, що в графі " место рождения" [PERSON] , 1939 р.н., зазначено "г. Золотоноша". Згідно з копією військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] від 30.12.1987 року у останньому зазначена національність - українець, число, місяць, рік та місце народження [INFO] р., м. Золотоноша Черкаська область, сімейний стан: син [PERSON] [INFO] .. Як вбачається із комсомольського білета [PERSON] № [NUMBER] від 28.04.1956 року, останній був виданий Золотоніським райкомом ЛКСМУ Черкаської області. Окрім того зазначені заявником обставини ствердили також у своїх заявах зацікавлені особи [PERSON] та [PERSON] .. Надаючи оцінку зазначеним доказам в їх сукупності суд приходить до переконання, що матеріалами справи стверджується факт того, що [PERSON] народився на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), яка стала територією України та був громадянином України (УРСР) на момент народження заявника. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивості фактів, повідомлених заявником. За вказаних обставин суд вважає, що обставини, на які посилається заявник належним чином доведені останнім, а докази, які б спростовували доводи заявника чи викликали сумніви та протиріччя стосовно обставин справи в матеріалах справи відсутні та суду не надані. При розгляді матеріалів даної справи суд враховує, що нормами ч. 2 ст. 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.10 постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. При цьому слід мати на увазі, що суддя не вправі відмовити у прийнятті заяви, а суд - закрити провадження у справі з тих підстав, що органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у відновленні запису про реєстрацію акту у зв`язку з відсутністю даного запису у книгах реєстрації відповідних записів, що збереглись. У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі N 320/948/18, провадження N 14-567цс18 звертає увагу на те, що можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Отже судом при розгляді матеріалів даної заяви достовірно встановлений факт, що [PERSON] народився на території Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), яка стала територією України та був громадянином України (УРСР) на момент народження заявника. Сам заявник звернувся із даною заявою до суду з метою подальшого оформлення громадянства України. Встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право. Оскільки записи про народження батька заявника не збереглися, іншим шляхом, окрім як звернення до суду із такою заявою вбачається неможливим, а тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту, що має відповідне юридичне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved