Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Представник Олександрійської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування , діючи в інтересахдітей -[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] звернувся з позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав щодо її дітей та стягнення аліментів на їх утримання . Позов мотивовано тим, що 26.07.2016 року на адресу служби у справах дітей Олександрійської райдержадміністрації надійшло повідомлення від служби у справах дітей Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області про знайдених дітей [PERSON] та [PERSON], які були виявлені на території с.Воєводське Арбузинського району Миколаївської області без супроводу батьків, про що було складено відповідний акт та діти були влаштовані до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Вознесенської міської ради Миколаївської області. Місце проживання [PERSON] зареєстровано на території Протопопівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, але на території вказаної сільради відповідач у власності житла не має, веде бродяжницький спосіб життя та по місцю реєстрації не проживає з листопада 2015 року . [PERSON] разом з дітьми з 01.04.2015 року перебуває на обліку в службі у справах дітей Олександрійської райдержадміністрації, як така що потрапила у складні життєві обставини. Протягом 2015 року з [PERSON] працівниками служби у справах дітей проводились роз»яснювальні роботи з приводу зміни її поведінки та належного виконання батьківських обов»язків, але вона позитивних висновків не зробила, а навпаки виїхала за межі Олександрійського району та продовжила вести бродяжницький спосіб життя у зв»язку з чим діти були виявлені на території Арбузинського району без батьківського піклування. Тому з метою захисту прав і інтересів дітей вимушені звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримала та просила їх задовольнити з підстав вказаних в ньому . Пояснила, що за час проживання [PERSON] на території Протопопівської сільської ради її ніколи не було вдома. Вихованням та доглядом дітей займалась її мамти. У 2015 році на підставі наказу начальника служби у справах дітей [PERSON] та [PERSON] було влаштовано на проживання та виховання до їхньої бабусі, матері відповідача. Якось вночі її мати зателефонувала до служби та повідомила, що її донька забрала дітей та поїхала з ними у невідомому напрямку. Працівники служби у справах дітей розшукали [PERSON] разом з дітьми в с. Діброва Олександрійського району Кіровоградської області, у чергового співмешканця відповідача. [PERSON] в той час була у стані алкогольного сп»яніння, діти перебували у жахливих умовах, оскільки будинок у якому вони проживали знаходився у напівзруйнованому стані. Того ж дня діти були повернуті до бабусі, але в подальшому [PERSON] знову забрала дітей і виїхала з ними в с.Воєводське, де діти були виявлені без батьківського піклування та влаштовані до дитячого будинку. [PERSON] зловживає алкоголем, що і призводить до таких наслідків. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона змінила своє ставлення до дітей та до їх виховання. Дійсно на той час у неї були проблеми із алкоголем, що і призвело до таких наслідків. Але коли дітей забрали вона схаменулась та робить усе для того щоб їх повернути. Наразі вона проживає без реєстрації в с.Воєводське Арбузинського району Миколаївської області. На підставі договору оренди винаймає будинок , який у доброму стані і в яком вона намагається створити всі необхідні умови для проживання її синів. Вона працевлаштувалась, має постійний заробіток. Від алкогольної залежності пролікувалась та зробила для себе належні висновки. Коли відвідувала дітей у реабілітаційному центрі вони їй скаржились на погане відношення до них та хотіли щоб вона їх забрала. Вона готова усе робити для того , щоб дітям вдома було добре . Протягом розгляду справи в суді у неї було встановлено підозру на тяжке захворювання, у зв"язку з чим вона не мала можливості відвідувати дітей, оскільки проходила лікування. Наразі у неї задовільний стан здоров"я, оскільки раніше встановлений діагноз не підтвердився. Представник Центру соціально-психологічної реабілітації дітей в судовому засіданні вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Підтвердила, що дійсно відповідач протягом року до 10 разів відвідувава своїх дітей, привозила їм солодощі, проводила з ними час, між ними були дуже приязні стосунки. Представники служби у справах дітей Арбузинської райдержадміністрації та Арбузинської райдержадміністрації Миколаївської області, як органу опіки та піклування в судові засідання не з»явились, надіслали заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Зазначили, що на задоволенні позовних вимог наполягають. Малолітній свідок [PERSON] , який є сином відповідачки в судовому засіданні пояснив, що на даний момент перебуває зі своїм братом в дитячому будинку , де йому подобається, там у них все нормально і харчування, і одяг, і оздоровлення. Іноді вони там конфліктують з хлопцями, але в цілому їх там ніхто не ображає. Він хоче проживати з мамою та дуже скучив за нею. Вона 6 чи 7 разів їх відвідувала у дитячому будинку, привозила солодощі, вони ходили разом гуляти по місту. Коли їх вилучали із сім"ї працівники служби у справах дітей, вони просто із мамою і братом ішли по вулиці. Їхня мама була поряд і вони без неї ніде не ходили. Коли проживали з мамою вона дійно зловживала алкоголем, але вони з братом ніколи голодними не були. Заслухавши пояснення представника позивача, представника Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, відповідача, показання свідка [PERSON], та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частин 2 та 3 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно із ч. 1 ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено наступне. [PERSON] являється матір»ю малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухилилась від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей, що підтверджується висновками органів опіки та піклування, характеристиками на [PERSON] Як вбачається з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Абзацом 2 п. 18 вказаної постанови передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьківбатьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Враховуючи надані [PERSON] докази, з яких вбачається, що остання дійсно стала на шлях виправлення , працевлаштувалась, за місцем роботи характеризується позитивно, пройшла курс лікування від алкоголізму, має постійне місце проживання (а.с. 79-86) а також думку сина [PERSON], який вказав , що бажає проживати з матір»ю, пояснення представника дитячого будинку, процесуальну поведінку відповідачки, з якої вбачається , що остання не байдуже ставиться до долі своїх дітей, суд не вбачає наразі підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав та вважає можливим, з врахуванням інтересів дітей, у задоволенні позовних вимог відмовити , попередивши [PERSON] про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов'язків щодо її малолітніх дітей та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed