Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , що належав [PERSON] на підставі договору дарування від 16 лютого 1993 року. Як спадкоємиця за законом після смерті чоловіка вона своєчасно прийняла спадщину, але не має можливості оформити своїх спадкових прав на вищевказане спадкове майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, який би підтверджував право власності померлого на дане майно. Крім того, вона не може належним чином юридично оформити свої спадкові права, оскільки у вищевказаному договорі дарування помилково вказано прізвище спадкодавця " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ", як зазначено в свідоцтві про смерть, свідоцтві про шлюб, в довідках та інших правовстановлюючих документах. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON] договору дарування від 16 лютого 1993 року та визнати за нею, як за спадкоємицею за законом після померлого чоловіка [PERSON] , право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, що належав останньому. В підготовче судове засідання [PERSON] не з`явилася, вказавши в позовній заяві про розгляд справи без її участі. Представник Ічнянської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі за наявними в справі матеріалами, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5) та копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , що належав [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 16 лютого 1993 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори 16 лютого 1993 року за № 255 (а.с.6-8). Спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] являється позивачка по справі. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи , визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] являється позивачка по справі, яка у встановлений законом строк звернулася в Ічнянську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.19), що підтверджується копією спадкової справи № 46/2019 (а.с.18-19). Згідно копії довідки Ічнянської міської ради Чернігівської області від 03 липня 2019 року № 2350 позивачка на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована за однією адресою (а.с.10). Інші спадкоємці відсутні. Але відповідно до повідомлення Ічнянської районної державної нотаріальної контори від 07 серпня 2019 року № 818/02-14 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON] , так як нею не поданий правовстановлюючий документ - договір дарування від 16 лютого 1993 року, необхідний для вчинення нотаріальних дій (а.с.11). Також встановлено, що у вищевказаному договорі дарування помилково вказано прізвище спадкодавця " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ", як зазначено в свідоцтві про смерть (а.с.5), свідоцтві про шлюб (а.с.4), довідці, виданій Ічнянської міської ради Чернігівської області від 03 липня 2019 року № 2350 (а.с.10), Витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9) та інших правовстановлюючих документах. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до положень п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази в сукупності, в судовому засіданні з достовірністю, на підставі підтверджуючих документів, а саме: копії паспорта позивачки (а.с.3), копії свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.5), копії свідоцтва про шлюб (а.с.4), копії довідки, виданої Ічнянською міською радою Чернігівської області від 03 липня 2019 року № 2350 (а.с.10), копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9), встановлено, що у вищевказаному Договорі дарування від від 16 лютого 1993 року дійсно допущена помилка в написанні прізвища спадкодавця, що підтверджується матеріалами справи, а встановити даний факт іншим чином неможливо. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Суд, проаналізувавши все в сукупності та враховуючи те, що у позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, адже встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання за позивачкою права власності на житловий будинок, що належав [PERSON] , який помер [INFO] , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved