Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її чоловік [PERSON] помер 31.03.2018 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Донецьку Донецької області. Документами, що підтверджують факт смерті чоловіка, є довідка про причину смерті № 55 від 31.03.2018 року, що використовується на тимчасово окупованій території. Заявнику 16.04.2018 року було відмовлено Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в реєстрації смерті чоловіка в звязку з тим, що заявником предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою захисту прав та інтересів як громадянина України [PERSON] просить суд встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], [INFO], який помер 31.03.2018 року в м. Донецьку Донецької області. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтвердила свої вимоги та їх обґрунтування, просила суд встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], [INFO], який помер 31.03.2018 року в м. Донецьку Донецької області. Представник заінтересованої особи - Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 483252, виданим 06.11.1974 року Петровським відділом ЗАГС м. Донецька (а.с.10). В матеріалах справи міститься копія паспорту громадянки України [PERSON], згідно якого місце її проживання зареєстровано в [INFO]. Крім того, заявник [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщених осіб в м. Вугледарі Донецької області, що підтверджується дублікатом довідки № [NUMBER] від 17.04.2018 року (а.с.4, 26). Відповідно до оригіналу довідки про причину смерті № 55 від 31.03.2018 року, виданого органами, розташованими на тимчасово окупованій території України, [PERSON] помер 31.03.2018 року в м. Донецьку Донецької області (а.с.8, 28). Відповідно до листа Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області № 714/15.28-57 від 16.04.2018 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті в звязку з предявленням документу, який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знав за життя померлого [PERSON] тривалий час. [PERSON] довго хворів та помер 31.03.2018 року в м. Донецьку Донецької області. Поховали його в м. Донецьку Донецької області. Свідок підтвердив факт смерті [PERSON] та зазначив, що особисто був присутній на його похороні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що померлий був її братом. [PERSON] хворів на онкологічне захворювання. Він помер 31.03.2018 року в м. Донецьку Донецької області. Свідок знаходилася з ним під час його смерті. Поховали [PERSON] в м. Донецьку Донецької області. Свідок підтвердила факт смерті [PERSON] та зазначила, що особисто була присутня на його похороні. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» \~тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» \~передбачено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом,\~Законом України\~"Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної [PERSON] України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Наданий заявником оригінал довідки про причину смерті № 55 від 31.03.2018 року, що виданий КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Донецька», суд вважає належним та допустимим доказом по справі, відповідно до ст.\~77, 78 ЦПК України, бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи висновки ЄСПЛ у справі «Кіпр проти Туреччини». Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Суд дійшов висновку, що заявник є громадянкою України, зареєстрована та проживає на території України. Її чоловік [PERSON] також був громадянином України, але перебував на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьку Донецької області, де помер 31.03.2018 року, про що було видано довідку про причину смерті № 55 від 31.03.2018, яка, згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсною, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, так як дозволяє їй реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть чоловіка. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved