Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Олієво-Королівської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та сп, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 30.08.1988р., виданого виконкомом Городенківської районної ради народних депутатів та зареєстрованого в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] на праві особистої власності належав колгоспному двору, де головою двору був [PERSON]. Станом на 15.04.1991 р. (на час, до якого існували колгоспні двори) членами двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Кожному належало по 1/5 частці майна двору, частки членів колгоспного двору не виділялись. Житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці розміром 0,25 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO], батько позивачки [PERSON] помер [INFO]; батьки заповітів не залишали. Після смерті батьків відкрилася спадщина за законом на належне їм майно. До спадкового майна входить три земельні ділянки і частки батьків у житловому будинку та господарських будівлях. Позивачка, як дочка, прийняла спадщину, успадкувала земельні ділянки на території Олієво-Королівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: з них дві земельні ділянки, що належали її матері, та одну земельну ділянку, що належала батькові. Городенківською державною нотаріальною конторою їй видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори від 27.03.2018 року № 563/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, з посиланням на те, що будинок належав на праві особистої власності колишньому колгоспному двору, в якому частки членів двору не визначені. Відповідачі - чоловік та дочка позивачки претензій до спадкового майна не мають, право власності на свої частки не оформляють, тому позивачка просить визнати право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], ринкова вартість згідно висновку про вартість майна становить 106 640 грн. Позивачка в підготовче засідання не з'явилася, її представник [PERSON] в підготовчому засіданні позов підтримав з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що позов [PERSON] визнають повністю. Олієво-Королівська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги, викладені в позовній заяві [PERSON], - визнає. Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачі визнають позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 30.08.1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 134 від 13 липня 1988 р., посвідчено, що в цілому житловий будинок, господарські будівлі, споруди, розташовані в [ADDRESS] - дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідка № 247, видана виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради 24.02.2018 року підтверджує, що житловий будинок, який належить [PERSON], знаходиться в [ADDRESS], назва вулиці та номер будинку не мінялися. Виписка № 02-2-13/63, видана 26.03.2018 року Олієво-Королівською сільською радою із погосподарської книги № 5, номер об'єкта погосподарського обліку 409, стверджує, що за адресою - [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані: голова сім'ї [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO] [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років в с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 26 від 15.10.2008 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15 жовтня 2008 р. Олієво-Королівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] помер [INFO] у віці 77 років в с. Олієво-Королівка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 28 від 28.07.2010 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28..07.2010р. виконкомом Олієво-Королівською сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок їх смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Довідкою № 198, виданою 26.03.2018 р. виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради стверджено, що [PERSON] на момент смерті ([INFO]) був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з ним проживали та вели спільне господарство: дочка [PERSON]. [INFO], зять [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], чоловік внучки [PERSON], [INFO], правнучка [PERSON], [INFO] Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.10.2009 року державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори доводиться, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яка складається з двох земельних ділянок загальною площею 1,246 га на території Олієво-Королівської сільської ради в урочищах "За болотом" та "Сад", призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно двох Державних актів на право власності на земельну ділянку: серії [NUMBER], [NUMBER]; свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1174, спадкова справа № 797. Копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.11.2011 року державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори доводиться, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], яка складається з земельної ділянки загальною площею 0,9520 га, кадастровий номер [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в с. Олієво-Королівська в урочищах "За болотом" згідно Державного акта серії [NUMBER]; свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1921, спадкова справа № 568. Витягом № 28605137 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданим 07.11.2011 року Городенківською державною нотаріальною конторою стверджено, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину спадкодавця [PERSON], номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 51879312, номер у нотаріуса -568. Отже, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги. До спадкового майна померлого [PERSON] також належить житловий будинок по [ADDRESS]. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів № 8410, виданої ОКП "Коломийське МБТІ" 26.01.2018 року доводиться, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 260 зареєстровано право власності по [ADDRESS] за [PERSON] (гол. колг. двору) на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 30.08.1988р. згідно рішення цього ж виконкому № 134 від 13.07.1988р. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1968 р., інші господарські будівлі збудовані в 1968, 1970, 1980, 1985 роках. Як вбачається із Звіту про вартість майна, складеного ЕТВО "Придністров'я" згідно договору № 76 від 26.03.2018р., вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] становить 106 640 грн. Позивачка, як спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зверталася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 563/02-31 від 27.03.2018 р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] з посиланням на те, що господарство, головою якого був [PERSON], відносилось до колгоспного двору, в якому кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, але частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Оскільки позивачка прийняла спадщину після смерті батька, є підстави для визнання за нею, як спадкоємцем за законом права власності на належний батькові житловий будинок. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідачі позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316,317, 328, 1216, 1222,1223, 1258,1261, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України,

Outcome: approved