Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який змінював та уточнював /Т-1 а.с.22-29/, та в якому просить витребувати у [PERSON] оригінал Договору відступлення права вимоги №3/18-01 від 18.01.2016р., укладеного між ТОВ «ФК «Аккорд» та позивачем, у зв'язку з відмовою [PERSON] повернути оригінал вказаного договору, обґрунтовуючи це відмовою визнати припиненим договір застави майнових прав, укладений позивачем ПП «Іф-Інвест», предметом якого виступало право вимоги до АТ "Дельта Банк", в силу відмови [PERSON] визнати припиненими взаємні грошові зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог позивача та АТ "Дельта Банк"; визнати припиненими його зобов'язань перед АТ "Дельта Банк" за укладеними з останнім кредитними договорами №340-Ф від 08.06.2005р., №380 від 27.07.2005р., №602-Ф від 31.05.2006р., №1054-Ф від 24.12.2007р. та договором іпотеки (з наступними змінами та доповненнями), яким такі зобов'язання забезпечувались, а також про визнання припиненою застави майнових прав (прав вимоги до АТ "Дельта Банк"), переданих в заставу ПП "Іф-Інвест". Свої вимоги мотивує тим, що майнові права у формі права вимоги до АТ "Дельта Банк", які виступали предметом застави за договором застави, укладеним з ПП "Іф-Інвест", були припиненні внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, що існували між позивачем і АТ "Дельта Банк", що має наслідком припинення і відносин застави, котрі існували з ПП "Іф-Інвест". На думку позивача, припинення таких зобов'язань, в свою чергу, засвідчує безпідставність утримання оригіналу договору відступлення [PERSON] У процесі провадження у справі, в порядку ст. 34 ЦПК України, з окремим позовом до ПАТ "Дельта Банк", до суду звернулось ТОВ "Кавицький" в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору /Т-2 а.с.1-12/. Позовні вимоги полягають у визнанні припиненими зобов'язань ТОВ "Кавицький" за кредитним договором №599 від 30.11.2007р. та договорами іпотеки (з наступними змінами та доповненнями), якими такі зобов'язання забезпечувались, укладеними з АТ "Дельта Банк", з тих самих підстав, якими свій позов обґрунтовує позивач. Звернення до суду мотивовано тим, що ТОВ "Кавицький" було позичальником АТ "Дельта Банк" за кредитним договором, в забезпечення зобов'язань за якими та зобов'язань позивача за кредитними договорами, одночасно передано як майно належне третій особі так і майно, належне позивачу. При цьому, як зазначає третя особа, при зарахуванні зустрічних однорідних вимог з АТ "Дельта Банк", предметом вимог до банку виступали права вимоги за тим самим договором, що й права вимоги до банку у позивача, які в свою чергу разом з позивачем були передані в заставу ПП "Іф-Інвест" за одним і тим самим договором застави. У процесі провадження у справі, в порядку ст. 34 ЦПК України, з окремим позовом до АТ "Дельта Банк", до суду звернулась [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору /Т-1 а.с.152-160/. Позовні вимоги полягають у визнанні припиненими зобов'язань [PERSON] за кредитними договорами №377-Ф від 27.07.2005р., №378-Ф від 27.07.2005р., №379-Ф від 27.07.2005р., №601-Ф від 31.05.2006р. (з наступними змінами та доповненнями), укладеними з АТ "Дельта Банк", з тих самих підстав, якими свій позов обґрунтовує позивач. Звернення до суду мотивовано тим, що [PERSON] була позичальником АТ "Дельта Банк" за кредитними договорами, в забезпечення зобов'язань за якими та зобов'язань позивача за кредитними договорами, одночасно передано як майно належне ТОВ "Кавицький" так і майно, належне позивачу. При цьому, як зазначає третя особа, при зарахуванні зустрічних однорідних вимог з АТ "Дельта Банк", предметом вимог до банку виступали права вимоги за тим самим договором, що й права вимоги до банку у позивача, які в свою чергу разом з позивачем були передані в заставу ПП "Іф-Інвест" за одним і тим самим договором застави. У судовому засіданні представник ПП "Іф-Інвест" подало заперечення на позовні заяви позивача та третіх осіб /Т-2 а.с.175-178/, в яких проти позовів заперечило з тих підстав, що йому в заставу було передано право вимоги до АТ "Дельта Банк" і таке право вимоги не могло бути припинено внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, так як таке зарахування заборонено законодавством та пов'язане з необхідністю укладення окремого письмового правочину про зарахування між позивачем і третіми особами та АТ "Дельта Банк". Відсутність вказаних правочинів вважає доказом того, що зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулося, а подані заяви про зарахування є лише пропозицією укласти договір про зарахування, яка АТ "Дельта Банк" акцептована не була. В судовому засіданні представник позивача та третіх осіб, підтримав заявлені вимоги та просив їх задоволити. Представник відповідача - ПП "Іф-Інвест" проти позовів заперечив, просив відмовити в їх задоволені з підстав, викладених в письмових запереченнях. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника відповідача - АТ "Дельта Банк" та відповідача [PERSON]С, які жо суду повторно не зявилися, хоча були належним чином повідомлен про час і місце судового засідання, проте матеріалів справи достатньо для вирішення справи по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, дослідивши матеріли справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та третіх осіб, виходячи з наступного. На підставі Кредитного договору №340-Ф від 08.06.2005р. /Т-1 а.с.31-40/, текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №56 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями), у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 103 777 643,5 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №380 від 27.07.2005р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №30 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /Т-1 а.с.42-51/, у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 33 738 651,5 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №602-Ф від 31.05.2006р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №42 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /Т-1 а.с.52-60/, у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 36 494 592,6 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №1054-Ф від 24.12.2007р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №12 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /Т-1 а.с.61-70/, у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 94 997 967,7 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №599 від 30.11.2007р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №16 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /Т-2 а.с.13-21/, у ТОВ "Кавицький", станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 246 293 946,1 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків, штрафу та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №377-Ф від 27.07.2005р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №56 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /Т-1 а.с.170-178/, у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 57 302 088,86 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №378-Ф від 27.07.2005р./Т-1 а.с.161-168/, текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №56 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями), у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 57 314 045,81 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №379-Ф від 27.07.2005р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №56 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /т-1 а.с.188-196/, у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 58 173 713,18 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. На підставі Кредитного договору №601-Ф від 31.05.2006р., текст якого викладено в новій редакції Додатковим договором №42 від 24.07.2013р. до цього кредитного договору (з наступними змінами і доповненнями) /Т-1 а.с.179-187/, у [PERSON], станом на 13.02.2016р., виникли зобов'язання сплатити в користь АТ "Дельта Банк" 33 396 391,43 грн. в якості повернення кредиту, сплати відсотків та пені, строк виконання яких настав. В забезпечення виконання зобов'язань за всіма вищевказаними кредитними договорами в іпотеку АТ "Дельта Банк" було передане наступне нерухоме майно (нежилі, нежитлові приміщення, належні ТОВ "Кавицький", а також земельні ділянки, належні [PERSON]Б.), а саме: - нежилі приміщення з №1 по №9, №9а, з №10 по №24 (групи приміщень №51) (в літ. "Г"), загальною площею 273,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 16 (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №545 (із змінами і доповненнями /Т-2 а.с.22-26/); - нежиле приміщення №30 (в літ. А), загальною площею 286,90 кв.м. за адресою: м.\~Київ, вул. Городецького Архітектора, буд. 11 (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №540 (із змінами і доповненнями); - нежилі приміщення №№ 8,10 (літера Б) - заклад торгівлі, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, будинок №20/1, загальною площею 239,3 кв.м. (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №552 (із змінами і доповненнями); - нежилі приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №181), з №1 по №14 (групи приміщень №181а) (в літ. А) - магазин промислових товарів, загальною площею 521,70 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 15/4 (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №554 (із змінами і доповненнями); - нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №42) - офіс, загальною площею 125,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 15/4 (літера А) (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №543 (із змінами і доповненнями); - нежитлові приміщення корпусу №1 літ. А, загальною площею 571,0 кв.м., в тому числі приміщення підвалу з № 27-1 по №27-27, приміщення антресолі №27-28, приміщення І-го поверху з №27-29 по № 27-35 за адресою: Автономна республіка Крим, м. Ялта, набережна імені Леніна, буд. 21/вул. Морська, буд. 1 (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №547 )із змінами і доповненнями); - нежилі приміщення з №1 по №49 (групи приміщень №187) (в літ. А) Магазин з продажу непродовольчих товарів, загальною площею 846,90 кв.м. за адресою: м. Київ, вул.\~Хрещатик, буд. 15/4 (Іпотечний договір від 13.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №550 (із змінами і доповненнями);. - земельна ділянка загальною площею 0,1728 га за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Пігірцівська сільська рада С/Т "Зодчий", кадастр. №3223186800:04:016:0077 (для будівництва готельно-ресторанного та торгівельно-розважального комплексу); земельна ділянка загальною площею 0,4951 га за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Підгірцівська сільська рада С/Т "Зодчий", кадастр. №3223186800:04:016:0103 (для будівництва готельно-ресторанного та торгівельно-розважального комплексу); земельна ділянка загальною площею 0,5003 га за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Пігірцівська сільська рада С/Т "Зодчий", кадастр. №3223186800:04:016:0075 (для будівництва готельно-ресторанного та торгівельно-розважального комплексу) (Іпотечний договір від 06.08.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1641 (із змінами і доповненнями) /т-1 а.с.71-75/. Відповідно до п.1 всіх вищевказаних іпотечних договорів цими іпотечними договорами, забезпечувалось виконання зобов'язань позичальників (позивача та третіх осіб) в частині погашення позичкової заборгованості, сплати процентів, пені та штрафів. На підставі повідомлень АТ "Дельта Банк" від 21.10.2014р. №2/39-17/11721, №2/39-17/11725, №2/39-17/11727, №2/39-17/11728 /Т-1 а.с.84,85/, АТ "Дельта Банк" було запропоновано позивачу та третім особам збільшити відсоткову ставку за платежами по процентам шляхом укладення відповідних додаткових договорів, факт неукладення яких, має наслідком дострокове закінчення строку користування кредитними коштами. В матеріалах справи відсутні і сторонами не надано таких додаткових угод, в силу чого, суд приходить до висновку, що строки повернення всієї суми кредитів настав у листопаді 2014 року. На\~підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №\~664 "Про відкликання банківської ліцензії та\~ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення №\~181 "Про початок здійснення процедури ліквідації АТ\~"Дельта Банк" та\~делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до\~якого розпочато процедуру ліквідації АТ\~"Дельта Банк" та\~призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з\~питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та\~ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON], строком на\~2\~роки з\~05\~жовтня 2015 року до\~04\~жовтня 2017 року включно. 18 січня 2016 року між ТОВ "ФК "Аккорд", як кредитором АТ "Дельта Банк" за Договором банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. (первісно укладеного між АТ "Дельта Банк" та ПрАТ "МТС Україна") /т-1 а.с.107-110/, заміна кредитора за яким відбулась на підставі Договору факторингу №1/04-11 від 04.11.2015 року, та позивачем і третіми особами укладено договори відступлення права вимоги №1/18-01, №2/18-01, №3/18-01, згідно умов яких ТОВ "ФК "Аккорд" частково відступило позивачу і третім особам права вимоги за грошовими зобов'язаннями АТ "Дельта Банк" за вказаним договором банківського рахунку /т-1 а.с.5-7,220-222, Т-2 а.с.128-130/. Згідно умов договорів відступлення прав вимоги, позивач та треті особи зайняли місце попереднього кредитора (як кредитора і вкладника) в зобов'язаннях, що виникли з договору банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. стосовно усіх прав і обов'язків попереднього кредитора (пропорційно і в частині відступленої за вказаними договорами відступлення частини прав вимоги), у тому числі права одержання від АТ "Дельта Банк" сум основного боргу, неустойок тощо в повному обсязі. У відповідності до умов договорів відступлення права вимоги №1/18-01, №2/18-01, №3/18-01 від 18.01.2016 р., позивач та треті особи набули право вимагати (замість попереднього кредитора) від АТ "Дельта Банк" належного та реального виконання обов'язків щодо повернення (сплати) частини заборгованості АТ "Дельта Банк" за договором банківського рахунку в сумах 247 000 000,00 грн. (ТОВ "Кавицький"), 207 000 000,00 грн. ([PERSON]М.), 270 000 000,00 грн. (позивач) від загального розміру заборгованості за договором банківського рахунку, яка становить 1\~400 991 395,14 грн. та складається з зобов'язань АТ "Дельта Банк" з повернення (сплати) боргу в розмірі 1 400 991 395,14 грн., що на момент початку ліквідаційної процедури АТ "Дельта Банк", обліковувалися (зберігалися) на поточному рахунку ПрАТ "МТС Україна" №26007002011302, відкритому в АТ "Дельта Банк" в українській гривні згідно умов договору банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. Про заміну кредиторів в зобов'язаннях за договором банківського рахунку, АТ "Дельта Банк" повідомлений повідомленнями від 25.01.2016р. з наданням копій договорів відступлення /Т-1 а.с.223, Т-2 а.с.131/. 20.01.2016р., набуті позивачем та третіми особами права вимоги, були передані в заставу ПП "Іф-Інвест" згідно Договору застави майнових прав від 20.01.2016р. /т-1 а.с.8,9/. 13.02.2016р., позивачем та третіми особами АТ "Дельта Банк" були направленні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог /Т-1 а.с.12,238, Т-2 а.с.146-148), відповідно до яких: - припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зустрічні вимоги ТОВ "Кавицький" та АТ "Дельта Банк" на суму 246 293 946,1 грн.; - припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зустрічні вимоги [PERSON] та АТ "Дельта Банк" на суму 206 186 29,3 грн.; - припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зустрічні вимоги позивача та АТ "Дельта Банк" на суму 269 008 855,4 грн. Зарахування зустрічних вимог відповідачами не визнається. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач та треті особи стверджують, що невизнання відповідачами факту припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, свідчать про невизнання ним припиненими зобов'язань за кредитними договорами і договорами, що забезпечують їх виконання, намір АТ "Дельта Банк" та ПП "Іф-Інвест" безпідставно вимагати від позивача та третіх осіб проведення розрахунків за кредитними договорами та договорами позики. Нормативно обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач та треті особи посилаються на приписи ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Вважають, що заборона на зарахування зустрічних однорідних вимог, встановлена Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не поширюється на даний випадок, так як обставини за яких проведено зарахування, відповідають умовам, за яких заборона на зарахування не поширюється. Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі\~\~ ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 Цивільного кодексу України\~\~\~\~передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором, відповідно до\~ст. 626 Цивільного кодексу України\~\~є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. В силу положень\~\~ ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до положень ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що на момент перебігу строку для заявлення кредиторських вимог до АТ "Дельта Банк" в процедурі його ліквідації, кредитором банку за договором банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. було ТОВ "ФК "Аккорд", і ним в межах строку на пред'явлення таких вимог було подано до Уповноваженої особи на ліквідацію АТ "Дельта Банк" відповідну заяву з кредиторськими вимогами. Відтак, вимоги до за договором банківського рахунку не вважаються погашеними, а зміна кредитора за ними законодавством України не заборонена та не обмежена. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені обставини, виходячи із приписів ст.ст. 510-516, 546, 560, 563, 1077, 1080 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що на підставі договорів відступлення прав вимоги №1/18-01, №2/18-01, №3/18-01 від 18.01.2016р., позивач та треті особи набули прав та обов'язків сторони (кредитора) за договором банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. на суму вимог, визначену договорами відступлення. При цьому, суд відзначає, що вищевказані договори є чинними та у судовому порядку не визнані недійсними. Доказів зворотного суду не надано. За таких обставин, суд виходить із презумпції правомірності правочину, що закріплений у ст. 204 Цивільного кодексу України. Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Фактично, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, до якої, відповідно, застосовуються загальні положення про правочин. Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. З урахуванням норм статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Згідно із положеннями статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, що зараховуються мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання позивача і третіх осіб та АТ "Дельта Банк" є грошовими, тобто однорідними. При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо). В силу наведених положень чинного законодавства для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони. В п. 4-1 ст. 602 Цивільного кодексу України визначено, що не допускається зарахування зустрічних вимог за зобовязаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. В п. 8 ч.2 ст. 46 цього закону визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобовязання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобовязань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: - за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; - кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з повязаними з банком особами. Водночас, суд враховується та обставина, що фактично внаслідок набуття статусу кредиторів та боржників банку за договором банківського рахунку та кредитними договорами між сторонами виникли\~\~цивільні відносини, які містять одні і ті ж зобов'язання сторін один до одного, а саме - грошові зобов'язання. При цьому, доводи щодо неможливості припинення зобов'язань зарахуванням\~\~суд відхиляє, оскільки встановлена законом заборона на зарахування зустрічних однорідних вимог не поширюється на зобов'язання банку, якщо боржник банку одночасно є кредитором банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитним договором. Водночас, при зарахуванні зобов'язань з ініціативи позивача та третіх осіб, були дотримані встановлені законом умови для такого зарахування. Зокрема, грошові вимоги до АТ "Дельта Банк" полягають в поверненні грошових коштів, розміщених на рахунках в банку протягом року, що передує даті початку процедури виведення банку з ринку. Грошові кошти були розміщені на рахунку первісного кредитора (ПрАТ "МТС Україна") до запровадження в АТ "Дельта Банк" тимчасової адміністрації. Згідно положень договорів відступлення прав вимоги, укладених між позивачами та ТОВ "ФК "Аккорд", положення яких аналогічні положенням договору факторингу, укладеного між ПрАТ "МТС Україна" та ТОВ "ФК "Аккорд", кожен новий кредитор АТ "Дельта Банк" не лише набули права вимоги коштів, що перебували на рахунку в банку, а й були замінені в самому зобов'язанні за договором банківського рахунку як нові кредитори, що свідчить про набуття ними статусу сторони цього договору. Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України підставою для заміни кредитора в зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст. 514 цього кодексу визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, як обсяг, так і всі умови, на яких права вимоги до АТ "Дельта Банк" існували у ПрАТ "МТС Україна", почергово зберігалися без змін при відступленні прав вимоги спочатку до ТОВ "ФК "Аккорд", а згодом до позивача і третіх осіб. Відповідно, факт перебування коштів на рахунку в банку визначається для нового кредитора банку так само, як він би визначався і для попереднього (первісного) кредитора у зобов'язанні за договором банківського рахунку. У розглядуваному спорі кошти, права вимоги яких відступлено і вимоги щодо сплати яких згодом заявлені до зарахування позивачем та третіми особами як зустрічні однорідні із вимогами банку до них за кредитними зобов'язаннями, перебували на поточному рахунку на дату початку процедури виведення АТ "Дельта Банк" з ринку, що є однією з необхідних та достатніх умов проведення зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Як вбачається з довідки АТ "Дельта Банк" №202 від 08.10.2015р., кошти, права вимоги яких були відступлені, перебували на відповідному поточному рахунку до моменту початку процедури виведення банку з ринку та до моменту первісного відступлення прав вимоги. Підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Вказане свідчить про те, що відкриття поточного рахунку є лише одним з складових елементів виконання сторонами договору банківського рахунку і заміна сторони цього договору (клієнта), засвідчує заміну особи клієнта за поточним рахунком так як до нього перейшли всі права і обов'язки за договором, в т.ч. права співвласника поточного рахунку. Згідно пунктів 2), 3) частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури ліквідації банку, його банківська діяльність завершується, а строк виконання його грошових зобов'язань, вважається таким, що настав. Отже, на момент первісного відступлення прав вимоги до АТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "ФК "Аккорд" (04.11.2015р.), щодо АТ "Дельта Банк" вже було розпочато процедуру ліквідації (з 02.10.2015р.) і банк був позбавлений права на здійснення банківської діяльності, в т.ч. можливостей виконувати будь-які розпорядження клієнтів за будь-якими рахунками, що засвідчує на момент відступлення наявність у нього лише статусу зберігача коштів без можливості здійснення розрахунково-касового обслуговування за поточним рахунком в інтересах будь-якої особи. Суд приходить до висновку про те, що при зарахуванні зустрічних однорідних зобов'язань між позивачем та АТ "Дельта Банк", третіми особами та банком, дотримано всіх встановлених законом умов для такого зарахування. Судом також, відзначається, що зарахування зустрічних вимог не порушує встановлену статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" черговість задоволення вимог до неплатоспроможного банку, так як відповідно до положення цієї статті така черговість встановлена лише для черговості спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку. Зарахування зустрічних однорідних вимог не передбачає одержання сторонами грошових коштів, а його можливість прямо передбачена положеннями статті 46 цього ж закону. При цьому, внаслідок зарахування має місце погашення зобов'язань банку за рахунок коштів розміщених на рахунку саме в цьому банку для потреб погашення кредитів, кредитором за якими є сам банк. Отже, в даному випадку йдеться про переміщення активів у межах одного (даного) банку в цілях виконання зобов'язань позичальників перед банком та банку перед позивальниками. Тобто, у будь-якому випадку виведення коштів з банку не відбувається. Таким чином, у даній ситуації не порушуються права та законні інтереси як банку та позивача і третіх осіб, так і інших вкладників та кредиторів банку, оскільки таке переміщення (згортання) активів не впливає на порядок черговості погашення вимог кредиторів банку. Більше того, кредитори можуть розраховувати на повернення власних коштів з банку за рахунок коштів, що надійдуть від реалізації його активів при одночасному зменшенні його зобов'язань перед третіми особами, що лише посилює активи банку. Враховуючи, що завданням судочинства є захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів осіб та недопущення порушення прав та інтересів інших осіб, а рішення суду повинно прийматись на засадах справедливості і розумності, виходячи з конкретних обставин справи, зважаючи, що у даному випадку припинення зобов'язань позивача і третіх осіб перед банком при одночасному припиненні зобов'язань банку перед ними не впливає на права та охоронювані законом інтереси інших осіб, суд відзначає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зобов'язання АТ "Дельта Банк" перед позивачем в сумі 269 008 855,4 грн., ТОВ "Кавицький" в сумі 246 293 946,1 грн., [PERSON] в сумі 206 186 29,3 грн. за договором банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. та зобов'язання позивача за кредитними договорами №340-Ф від 08.06.2005р., №380 від 27.07.2005р., №602-Ф від 31.05.2006р., №1054-Ф від 24.12.2007р., ТОВ "Кавицький" за кредитним договором №599 від 30.11.2007р., [PERSON] № 377-Ф від 27.07.2005р., №378-Ф від 27.07.2005р., №379-Ф від 27.07.2005р., №601-Ф від 31.05.2006р. перед банком припинилися в силу приписів ст. 601 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч.1 ст. 17 цього ж закону, іпотека припиняється з припиненням основного зобов'язання. Враховуючи, що всі іпотечні договори було укладено на забезпечення зобов'язань за всіма кредитними договорами позивача і третіх осіб як основними зобов'язаннями, такі договори іпотеки припинились з дня припинення основних зобов'язань зарахуванням. Згідно із статтею\~28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: - з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; - в разі загибелі заставленого майна; - в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; - в разі примусового продажу заставленого майна; - при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; - в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Відповідно до п. 4.5 Договору застави майнових прав від 20.01.2016р., укладеного між позивачем і третіми особами та ПП "Іф-Інвест", даний договір припиняється внаслідок припинення заставленого права вимоги за договором банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р. номінальним розміром не менше десятикратного розміру загальної вартості предмета застави, тобто 70 000 000,00 грн. У звязку з цим, внаслідок припинення здійсненим зарахуванням права вимоги за договором банківського рахунку №01/2011302-22154 від 20.08.2014р., що було предметом застави за Договором застави майнових прав від 20.01.2016р., номінальним розміром більше 70\~000\~000,00\~грн., вказаний договір застави майнових прав також припинився. Враховуючи припинення відносин застави, оригінал договору відступлення права вимоги підлягає поверненню позивачу. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 4 цього ж закону, державній реєстрацій прав підлягають і іпотека, заборона відчуження майна. У відповідності до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Суд відзначає, що в пунктах 1 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013\~ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК). Суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Відповідно до п.\~22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013\~ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Доран проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Оскільки вимоги позивача та третіх осіб про визнання припиненими зобов'язань, в т.ч. застави і іпотеки, випливають із цивільних правовідносин, тому з урахуванням судової практики Верховного Суду України (зокрема, ухвала від 30.06.2011 у справі №\~6-50810св10) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (зокрема, ухвали від 01.04.2015 у справі №6-1911св15 та від 22.04.2015 у справі №\~6-46231св14), ст.ст.\~6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що всі позовні вимоги належить розглянути в порядку цивільного судочинства. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача і третіх осіб є підставними, і тому позови підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved