Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

19.04.2019 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ПАТ «КЗРК» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з профзахворюванням, яким просить стягнути, відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 50 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності, а також 4 000,00грн. витрати на правничу допомогу (а.с.1-2). В обґрунтування вказує, що в період часу з 03.05.1994р. по 31.05.1995р. позивач працював гірничим робітником 2 розряду шахти імені Леніна виробничого об`єднання «Кривбасруда»; з 31.05.1995р. пол. 22.01.2002р. - машиністом бурової установки 5 розряду шахти імені Леніна виробничого об`єднання «Кривбасруда»; з 24.09.2002р. по 05.04.2017р. - машиністом бурової установки 5 розряду шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», підпадав під вплив шкідливих факторів, умови праці характеризувалися фізичними перенавантаженнями. В період роботи позивача у шкідливих умовах праці на ПАТ, ним отримані хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова (L5-S1), білатеральна, преважно зліва, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язові-тонічним синдромами, на фоні деформуючого спондилоартрозу попереково-крижового відділу хребта, задньої грижі між хребцевого диску L5-S1; вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок, з гіпотрофією м`язів плечового поясу, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), частими акроангіоспазмами та порушенням трофіки кистей, які, відповідно до акту розслідування від 15.01.2019, виникли з вини роботодавця (дільниця №24 шахта «Гвардійська» ПАТ «Кивбасзалізрудком»). Первинним оглядом МСЕК від 19.03.2019 року йому було встановлено 35% втрати професійної працездатності, потреба у санаторно-курортному лікуванні, забезпеченні лікарськими засобами та ВМП. Дата переогляду 01.03.2020 року. Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, відчуває постійний ниючий біль у хребті, який посилюється при незначному фізичному навантаженні, іррадіює біль від попереку в ноги, більше у ліву ногу, терпкість лівого стегна, тягне ліву ногу, іррадіацію болю із шийного відділу хребта в між лопаткову ділянку, відчуття крутячого болю в мязах рук, відчуття затерпання кистей, колоття в пальцях кистей, судоми м`язів рук та ніг; обмежений у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 15.05.2019 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 22.05.2019, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.48). 06.06.2019 відповідачем подано суду відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу, а також клопотання про розгляд справи з викликом сторін, особисту участь позивача в судовому засіданні та надання оригіналів документів. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві звертає увагу суду на позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, а розмір витрат на професійну правову допомогу позивачем не доведено, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.52-62). 11.06.2019 позивачем надано суду відповідь на відзив разом з підтвердженням про направлення його копії відповідачу, в якому зазначає, що чинне законодавство не звільняє відповідача від обов`язку створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, щодо визначення суми на відшкодування моральної шкоди позивач керувався правовою позицією Дніпровського апеляційного суду, а витрати на правову допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги, розрахунком витрат на правову допомогу, актом виконаних робіт та квитанцією (а.с.63). Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 14.06.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 03.05.1994р. по 31.05.1995р. позивач працював гірничим робітником 2 розряду шахти імені Леніна виробничого об`єднання «Кривбасруда»; з 31.05.1995р. пол. 22.01.2002р. - машиністом бурової установки 5 розряду шахти імені Леніна виробничого об`єднання «Кривбасруда». Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 20.07.1998р. №263 виробниче об`єднання «Кривбасруда» перейменовано в ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». З 24.09.2002р. по 05.04.2017р. позивач працював машиністом бурової установки 5 розряду шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.4-11). У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 15.11.2018, а також згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.01.2019, позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова (L5-S1), білатеральна, преважно зліва, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язові-тонічним синдромами, на фоні деформуючого спондилоартрозу попереково-крижового відділу хребта, задньої грижі між хребцевого диску L5-S1; вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок, з гіпотрофією м`язів плечового поясу, нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), частими акроангіоспазмами та порушенням трофіки кистей (а.с.15-19, 32-33). В окремій думці членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] зазначено, що ПАТ «Кривбасзалізрудком», як роботодавець, не винне у виникненні професійних захворювань у [PERSON] , так як умови праці, в яких працював позивач, не створювались шахтою «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом та результатом проектних робіт, виконаних державними органами при проектуванні шахти «Гвардійська» (а.с.20-21). Первинним оглядом МСЕК від 19.03.2019 року [PERSON] було встановлено 35% втрати професійної працездатності, потреба у санаторно-курортному лікуванні, забезпеченні лікарськими засобами та ВМП. Дата переогляду 01.03.2020 року (а.с.22). З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.01.2019 (а.с.15-19), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів, важкості праці. Умови виробничого середовища та важкість праці машиніста бурової установки відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці (а.с.12-14). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів впродовж 22 років 11 місяців (а.с.19). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, медичним висновком лікарсько-експертної комісії, випискою-епікризом, випискою з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.22,25-37), позов слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 40 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПАТ на користь держави судовий збір в сумі 768.40 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI " Про адвокатуру та адвокатську діяльність ") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 - VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах ". Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, що міститься в п.48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У акті виконаних робіт за договором про надання юридичної (правничої) допомоги від 18.04.2019р., укладеного між [PERSON] та адвокатом Залюбовським В.В., вказано які дії по даній справі були проведені адвокатом, що узгоджується з вимогами Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191 - VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" а саме: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регламентує спірні правовідносини - 800грн., підготовка правової позиції, збір документів - 800грн., підготовка процесуальних документів - 800, судове представництво 1600грн. Позивачем надано квитанцію про оплату послуг адвоката за договором від 18.04.2014р. у розмірі 4000 грн, тобто документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу. Однак відповідно до матеріалів справи, адвокат Залюбовський В.В. не приймав участь у судовому засіданні, так як розгляд даної справи постановлено проводити в спрощеному провадженні без виклику сторін, тому виходячи з вартості роботи адвоката за судове представництво, узгоджену сторонами - 1600 грн., не підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, тому всього на відшкодування правової допомоги слід стягнути з відповідача на корить позивача 2400грн, без врахування вартості судового представництва. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial