Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Рахівської міської ради про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 11 жовтня 2016 року, він звернувся з письмовою заявою в Рахівську міську раду з метою отримання дозволу погодження на реконструкцію квартири, яка належить йому на праві приватної власності та знаходиться в [ADDRESS] . Того ж дня, ним була подана письмова заява на отримання дозволу на виготовлення землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду за вище вказаною адресою. 01.12.2016, ним отримано відповідь Рахівської міської ради за №1493, де чітко зазначено, що ним було самовільно здійснено реконструкцію квартири та встановлено металеву конструкцію. Крім того, посадовими особами Рахівської міської ради були зазначені неправдиві дані у відповіді зареєстрованій під №1493 від 01.12.2016, так як ним особисто не здійснювалося жодних дій по реконструкції квартири та встановленню металевої конструкції в його квартирі. 01 березня 2017 року, він звернувся з письмовою заявою до Рахівської міської ради про надання йому рішення міської ради щодо переведення квартири з житлової в нежитлове приміщення. В квітні 2017 року, він отримав відповідь з міської ради про те, що по його заяві був поданий проект рішення на розгляд засідання виконавчого комітету Рахівської міської ради, який відбувся 12 квітня 2017 року. За результатами голосування даний проект не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття. З 2016 року по 2019 рік, він неодноразово звертався із заявами до Рахівської міської ради на отримання дозволу на переведення житлового приміщення (квартири) в нежитлове. В березні 2020 року, він отримав чергову відписку посадової особи Рахівської міської ради. Посадові особи Рахівської міської ради, за попередньою змовою між своїми підлеглими, умисно перешкоджають провести переведення житлового приміщення (квартири) по [ADDRESS] у нежитлове приміщення. Також, листом міської ради від 04 березня 2020 року, №02-36/312, його зобов`язують виконати рішення суду по справі №305/1426/16-ц від 14 лютого 2020 року. В листі відображено, що рішення суду набуло законної сили, що не відповідає дійсності, оскільки ним 12 березня 2020 року подано апеляційну скаргу через канцелярію Рахівського районного суду Закарпатської області. З відкритих джерел інтернет видання йому стало відомо, що посадові особи Рахівської міської ради самі собі та працівникам міської ради надали премії та матеріальні допомоги, починаючи з 2015 року по 2019 рік біля п`яти мільйонів гривень із місцевого бюджету. Вважає, що посадові особи Рахівської міської ради за попередньою змовою між собою умисно, неправомірно, порушуючи ст.42 Конституції України, перевищуючи свої службові повноваження неправомірно обмежили його у праві заробляти на прожиття. Тому посадові особи Рахівської міської ради порушили ст.42 ЗУ "Про місцеве самоврядування". У зв`язку з вище наведеним, порушився його стандартний ритм життя, він зазнав переживань, емоційних хвилювань, погіршився стан його здоров`я, а саме серцеві болі, він переніс інфаркт. Стан його здоров`я погіршується по вині посадових осіб Рахівської міської ради, що завдало йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює в сумі 220000 гривень. На підставі викладеного, просив стягнути з Рахівської міської ради на його користь 220000 (двісті двадцять тисяч) гривень моральної шкоди. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 16.03.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано\~відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання\~ відзиву на позовну заяву. 24.03.2020, відповідачем, через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву. У відзиві в.о. міського голови, Брехлічук Д. зазначив, що доказ на який посилається позивач у позовній заяві (виписка з медичної амбулаторної карти хворго №7908 видана в грудні 2016 року), у зв`язку з чим сплив термін позовної давності. Щодо позовної заяви, зазначив, що рішенням Рахівської міської ради VII скликання №5 від 27 листопада 2015 року, було утворено Постійну комісію з питань регулювання земельних відносин та містобудування, яка 04 серпня 2016 року провела обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За наслідками перевірки, складено акт про те, що гр. [PERSON] , впритул до багатоквартирного будинку [ADDRESS] , самовільно, без будь-яких дозвільних документів, встановив металеву конструкцію (сходи) шириною 3,6 метра, довжиною 1,5 метра. Металеву конструкцію (сходи) споруджено, шляхом закріплення її огороджувальної конструкції до зовнішніх стін будинку з переобладнання балкону квартири [ADDRESS] , власником якої є позивач. Конструкція у вигляді широкого сходового маршу (шириною близько 4м) з 8 підйомами, виготовлена на рівні балконів та вище цоколя будинку. В травні 2016 року [PERSON] звертався до виконавчого комітету Рахівської міської ради з клопотанням (заявою) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди, однак 25 травня 2016 року, [PERSON] відмовлено у наданні земельної ділянки в оренду. 15 серпня 2016 року, Рахівська міська рада звернулася доРахівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу конструкції. 05 грудня 2016 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції Закарпатської області за клопотанням Рахівської міської ради провело обстеження земельної ділянки. За результатами обстеження було складено Акт про порушення ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності". 14 лютого 2020 року було винесено рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1426/16-ц про задоволення позовних вимог Рахівської міської ради. Зобов`язано [PERSON] звільнити, шляхом демонтажу металевої конструкції каркасу зовнішніх сходів, самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, біля будинку [ADDRESS] . Тому, позивач вводить суд в оману, що посадовими особами Рахівської міської ради чиняться перешкоди у реалізації права на переведення квартири з житлової в нежитлову. Посилання позивача на преміювання посадових осіб місцевого самоврядування та надання їм, як того передбачає законодавство, матеріальної допомоги до відпустки не стосується позовної заяви та не може бути взято судом до уваги, як докази. Із матеріалів справи видно, що міською радою не прийнято жодних неправомірних дій стосовно позивача. Посилання позивача на порушення відповідачем статті 42 Конституції України є безпідставним та недоведеним. Рахівська міська рада не забороняє відповідачу займатися підприємницькою діяльністю на території своєї власності (квартири), оскільки вона не являється уповноваженим органом, який має право надавати або не надавати відповідні документи. Навпаки, Рахівська міська рада звернулася до суду для захисту своєї власності - земельної ділянки. Позивач здійснив самовільне захоплення земельної ділянки, яка належить до комунальної власності (прибудинкової території біля будинку [ADDRESS] ). В зв`язку з наведеним, вважає, що позов є необгрунтованим, жодних неправомірних дій Рахівською міською радою до позивача не вчинялось. Правових підстав для стягнення з Рахівської міської ради моральної шкоди не має. Позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. В зв`язку з наведеним, просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 15.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явився. 22.06.2020 подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на підставі наявних матеріалів справи. Представник відповідача Рахівської міської ради, в судове засідання не з`явився. 19.10.2020. в.о. міського голови, Д. Брехлічук надіслав електронною поштою заяву, в якій просив розглянути справу без представника Рахівської міської ради. Позовні вимоги не визнають. На підставі ч.2\~ст.247\~ЦПК України,\~фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У позовній заяві, [PERSON] посилається, що посадові особи Рахівської міської ради, у порушення вимог ст.42 Конституції України, перешкоджають йому у праві займатися підприємницькою діяльністю. Вважає, що останніми спричинено йому моральних страждань та погіршення стану його здоров`я внаслідок цих страждань. На підтвердження доводів позову [PERSON] додав до позовної заяви копії: виписки із медичної амбулаторної карти (стаціонарного) хворого №7908 від 23.12.2016, заяви від 01.03.2017, відповіді на заяву №628 надану 26.02.2017 першим заступником міського голови, [PERSON] , відповіді на заяву №02-36/312 надану 04.03.2020 в.о. міського голови, [PERSON] та витягу з протоколу №4 засідання виконавчого комітету Рахівської міської ради від 12 квітня 2017 року. Крім того, 11.06.2020, позивачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: довідки КНП Рахівського Центру ПМСД №34, довідки ЛКК №49/5 від 09.02.2017, консультаційний висновок спеціаліста, виписки із медичної амбулаторної карти (стаціонарного) хворого №2208117 від 24.11.2017, виписки із медичної амбулаторної карти (стаціонарного) хворого №6208 від 24.11.2017. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Статтею 1167 ЦК України, закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, серед іншого, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п.5 вказаної Постанови). Згідно ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак позивачем, всупереч вимогам ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували обґрунтованість підстав і доводів позову та розмір пред`явленої до стягнення моральної шкоди, вираженої порушенням стану здоров`я. Докази, надані позивачем, а саме копії: виписки із медичної амбулаторної карти (стаціонарного) хворого №7908 від 23.12.2016, довідки КНП Рахівського Центру ПМСД №34, довідки ЛКК №49/5 від 09.02.2017, консультаційний висновок спеціаліста, виписки із медичної амбулаторної карти (стаціонарного) хворого №2208117 від 24.11.2017, виписки із медичної амбулаторної карти (стаціонарного) хворого №6208 від 24.11.2017, підтверджують лише факт хвороби позивача та стану його здоров`я. Жодних доказів, що саме посадовими особами Рахівської міської ради позивачу заподіяно моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, останнім не надано, як і не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Копії заяви від 01.03.2017, відповіді на заяву №628 наданої 26.02.2017 першим заступником міського голови, [PERSON] , відповіді на заяву №02-36/312 наданої 04.03.2020 в.о. міського голови, [PERSON] та витягу з протоколу №4 засідання виконавчого комітету Рахівської міської ради від 12 квітня 2017 року, жодним чином не підтверджують заподіяння позивачу посадовими особами Рахівської міської ради моральної шкоди. Інформація, щодо розміру нарахованих матеріальних допомог та премій працівникам Рахівської міської ради за період з 2015 рік по 2019 рік, жодним чином, не доводить вину посадових осіб Рахівської міської ради у спричиненні позивачу [PERSON] моральної шкоди. Таким чином, позов [PERSON] не ґрунтується на реальних фактах, обставинах і доказах, натомість в його основу покладені міркування та недопустимі в доказуванні припущення позивача. У справі не встановлений факт заподіяння позивачу моральної шкоди за конкретних обставин, не встановлені винні дії відповідача, що були спрямовані та мали наслідком заподіяння\~ моральної шкоди позивачу. Щодо застосування\~судомстроку позовної давності, заявленого представником відповідача, в.о. Рахівського міського голови, [PERSON] у відзиві на позов, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,\~ з якою пов`язано його початок. Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі\~ з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на\~\~ їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), ратифікованої\~Законом України від 17 липня\~ 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня\~\~1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що\~\~є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами\~№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).» У пункті 137 рішення у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine) від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11, Європейським судом з прав людини було зазначено наступне: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), пункт 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень». Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті\~15,\~16,\~20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд\~ у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Тлумачення\~статті 261\~ЦК України\~дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення\~\~ в зацікавленої сторони права на позов. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року \~у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має\~дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі \~№ 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити\~ у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц)». У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з недоведеністю в діях посадових осіб Рахівської міської ради вини у спричиненні позивачу, [PERSON] фізичних та душевних страждань, погіршенням його стану здоров`я. Позивач, у відповідності п.13 ч.2 ст.3 ЗУ "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору у сумі 2200 гривень. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до ч.7 ст.141 ЦПК України, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed