Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

07 листопада 2018 року позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, яким просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 7,26 умовних кадастрових га із земель реформованого КСП «Надія» на території Шевченківського району, призначену їй внаслідок паювання земель КСП згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4 за КСП «Надія». В обґрунтування позову вказує, що в 1989 році була прийнята в члени колгоспу ім. Петровського яке в подальшому в 1992 році було реорганізоване в КСП "Надія" на даному підприємстві вона пропрацювала по 21.03.1998 рік. Відповідно до Рішення Шевченківської районної ради Харківської області від 26 травня 1993 року 14 сесії 21 кликання КСП "Надія" був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] у кількості 6 624, 8 га, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4. Відповідно до додатку до Державного акту на право колективної власності на землю отриманого КСП позивач зазначена за № 199, проте Сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся і не видавався позивачу з невідомих обставин. В даний час позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на належну їй земельну ділянку, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду для захисту своїх законних інтересів. Позивач у судовому засіданні позов повністю підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В ході розгляду справи в законодавстві внесено зміни до п. 21 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та Закону України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні»), які набрали чинності 01.01.2019 року, згідно яких розпорядником оспорюваної категорії земель є органи місцевого самоврядування а саме - Петропільська сільська рада. Враховуючи зазначені зміни в законодавстві суд залучає в якості співвідповідача Петропільську сільську раду Шевченківського району, Харківської області, оскільки земельна частка (пай) із земель реформованого КСП «Надія» розташована на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Відповідач Петропільська сільська рада Шевченківського району Харківської області, проти позову не заперечувала, просила суд розглядати справу в їх відсутність. Відповідач Шевченківська районна державна адміністрація Харківської області в судове засідання не з'явився, про дату і час слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи,вислухавши пояснення позивача, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані з правом особи на земельну частку (пай). В судовому засіданні підтверджується письмовими доказами, що позивач на час отримання КСП державного акта 19.01.1996 року була членом КСП, була включена до списку до державного акту КСП, мала право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), що розташована на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області та яка перебувала у колективній власності КСП «Надія" (а.с. 13-14). 04.07.1989 році [PERSON] була прийнята в члени колгоспу «Петровського» яке в подальшому в 1992 році було реорганізоване в КСП "Надія", пропрацювала в даному підприємстві позивачка по 21.03.1998 рік, що підтверджується витягом з трудової книжки (а.с.34-35), оглянутої в суді і даний трудовий стаж її на даному підприємстві підтверджується довідкою архівного відділу Шевченківської РДА (а.с.24). Рішенням зборів уповноважених від 23.02.2000 року КСП "Надія" розділилось на два самостійних господарства на КСП «Грозянське» і філію акціонерного товариства закритого типу торгівельно - промислового комплексу «Світло шахтаря». На підставі Указу Президента України № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року КПС «Надія» отримало Державний акт на право колективної власності на землю 26.05.1993 року. Відповідно до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю отриманого КСП "Надія" позивач зазначена під № 199, що підтверджується копією довідки відділу у Шевченківському районі Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області №3-35/0-0-23, 29-34/150-18 від 28.02.2018 року в матеріалах справи (а.с.6-7). Під час видачі сертифікатів на земельний пай членам КСП "Надія" позивачу по справі сертифікат на земельний пай не видавався з невідомих причин. При зверненні позивача до Шевченківської районної державної адміністрації останній було відмовлено, оскільки сертифікати на право на земельну частку (пай) були виготовлені в необхідній кількості і видавалися на той час в одному екземплярі на руки, архівні екземпляри відсутні та не виготовлялися (а.с.8-9). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Розмір земельних часток по КСП «Надія» як зазначено в довідці начальник відділу у Шевченківському районі ГУД в Харківській області, складає 6,68 умовних кадастрових гектари, а не 7,62 як просить позивачка (а. с. 73). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). На підставі ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «;Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв), ст.ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки входить до компетенції голови районної державної адміністрації. Згідно ст. 9 Закону України «Про КСП» земельний пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»( абз 2) член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення навіть до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку (пай). В нашому випадку позивач була членом КСП, був включений до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 27-00-000439 за номером № 199 по КСП «Надія». Право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта, та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. При неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного відповідною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність(абз.3 п. 24). Відповідачами в таких справах як зазначено в постанові є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. З 01.01.2019 року земельна ділянка, яка є предметом судового розгляду, є колективною власністю, а не державною, (згідно п.21 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та Закону України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні») розпорядником такої категорії земель є органи місцевого самоврядування. При цьому, відповідно до п.21 Перехідних положень ЗК України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (який набрав чинності з 01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Отже, право колективної власності, яке не припинено у встановленому законом порядку, вважається дійсним. Конституцією України закріплений принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Враховуючи вищезазначені норми закону, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] до заявлених відповідачів на час подачі позову Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, та Петропільської сільської ради Шевченкківського району Харківської області. Видача свідоцтва про право на земельну частку (пай) або отримання іншого документу (в тому числі і рішення суду), що посвідчує право на земельну частку (пай) яке особа мала ніяким строком не обмежена, так як позивач реалізовує своє право яке вона набула при включені її до списку осіб до Державного акту на право колективної власності на землю отриманого «Надія» 1993 році. Позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки набув право на земельну частку (пай) в момент отримання Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Надія», а строк видачі сертифіката не є обмеженим. При цьому, відповідачами по справі не надано заяв, клопотання про застосування строку позовної давності, що є відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин суд вважає, що позивачем не пропущені строки на отримання свідоцтва про право на земельну частку (пай), яка належить йому з моменту включені її до списку осіб до Державного акту на право колективної власності на землю отриманого КСП «Надія». Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Конституцією України забезпечується кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Зазначене положення повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved