Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

10 травня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та повнолітню [PERSON], [INFO]. На даний час [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі "Перший Київський медичний коледж". Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27.10.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 300 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно договору №1258 МНк від 10.08.2016 року, укладеного між вищим навчальним закладом "Перший Київський медичний коледж" та позивачем, [PERSON] надаються освітні послуги за спеціальністю "медсестринство". Згідно договору вартість навчання складає 9400 грн. за навчальний рік. Позивачем сплачено кошти за 2016-2017 навчальний рік. Тому, в силу ст. 185 СК України, просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат, а саме 4700 грн. Позивач [PERSON] в судове не з'явилась, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі приблизно 2-3 тисячі гривень, та пояснив, що [PERSON] в період з листопада 2016 року по червень 2017 року надсилав через термінал "Приватбанку" доньці [PERSON] кошти на картковий рахунок, через що вважає їх додатковими витратами на утримання дитини, та надав суду в якості доказів квитанції банку. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що громадяни України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] виданим 07 грудня 2000 року Шацьким райвідділом реєстрації актів громадянського стану Шацького районного управління юстиції Волинської області (а.с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27.10.2014 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 вересня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 3). Згідно довідки виданої Вищим навчальним закладом "Перший Київський медичний коледж" №1256 від 13.04.2017 року, [PERSON] є студенткою І курсу денного відділення ВНЗ "Перший Київський медичний коледж". Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. (а.с.5). Згідно п.8 договору №1258 МНк від 10.08.2016 року, укладеного між вищим навчальним закладом "Перший Київський медичний коледж" та позивачем, вартість навчання за спеціальністю 223 Медсестринство (спеціалізація Сестринська справа) на основі базової загальної середньої освіти складає 9 400 грн. за навчальний рік (а.с. 9-10). З квитанцій КБ "Приватбанк" від 11.08.2016 року та від 16.01.2017 року вбачається, що [PERSON] здійснила оплату за навчання, найменування рахунку одержувача - Перший Київський медичний коледж, двічі по 4 700 грн., загальна сума 9 400 грн. (а.с. 4). Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналізуючи зазначені норми Закону, слід дійти висновку про те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька, матері незалежно від сплати ним нею аліментів і Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі таких витрат, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитини у разі спору. Під час розгляду справи встановлено, що неповнолітня дочка [PERSON] проживає з матір'ю, знаходиться на повному її утриманні, а також навчається у вищому навчальному закладі "Перший Київський медичний коледж" на платній основі, за навчання сплачує позивач. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що у відповідача на утриманні інших осіб немає. Отже додаткові витрати, пов'язані з навчанням дитини зумовлюються особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини - її навчання. Представник відповідача [PERSON] стверджує, що відповідач здійснював переказ коштів на картковий рахунок [PERSON] протягом періоду з листопада 2016 року по червень 2017 року через термінал "Приватбанку". Проте з досліджених в судовому засіданні квитанцій "Приватбанку" не підтверджується факт того, що їх платником є саме відповідач [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже беззаперечних та належних доказів того, що саме [PERSON] здійснював переказ додаткових, окрім аліментів коштів на картковий рахунок [PERSON] суду не надано. Статтею 3 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат на оплату навчання неповнолітньої дитини є обгрунтованою і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь [PERSON] судовий збір в сумі 640 грн. На підставі статей 141, 185 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved