Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом з подальшим уточненням про виключення майна з під арешту. В обґрунтування вимог посилається на те, що останній позбавлений\~можливості реалізувати\~своє право\~на \~володіння та\~розпорядження своїм\~майном за\~наявності чинних\~арештів за\~виконавчими провадженнями,\~які були\~відкриті на\~підставі виконавчого\~листа по\~справі №\~ 2ц 4 953/10 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 07.09.2010 року, які наразі є завершеними, та до них мають бути застосовані наслідки, передбачені ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року. Також позивачем зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа№2ц 4 953/10 до виконання, станом на день звернення із зазначеною позовною заявою, є пропущеним та не може бути повторно пред`явлений стягувачем до виконання. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просив про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Третя особа\~надала пояснення\~по справі,\~якими заперечувала\~проти задоволення\~позовних вимог\~із тих\~підстав,\~що відповідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Також зазначила, що діючим законодавством передбачені випадки зняття арешту з майна за завершеним виконавчим провадженням без звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.10.2018 р., постановами Центрального ВДВС м. Миколаїв від 10.02.2014 р. накладено арешт на майно боржника [PERSON] , серія та номер 41727210. та від 13.10.2010 р. Центрального ВДВС ММУЮ, зареєстрованого за №10578988 07.12.2010. Згідно повідомлення Центрального ВДВС м. Миколаїв від 27.04.2018, за даними АСВП виконавче провадження №37285579 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2ц-4-953/10, виданого 07.09.2010 Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість по кредитного договору в розмірі 495171,22 грн., знаходилось на примусовому виконанні у відділі з 01.04.2013. 23.04.2013 р. вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення вказане виконавче провадження знищено. Відповідно до повідомлення Центрального ВДВС м. Миколаїв від 12.06.2018, обтяження №4740035 накладено постановою державного виконавця від 10.02.2014 по виконавчому провадження №41727210 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.09.2010 №2ц-4-953/10 про стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 496991,22 грн. Виконавче провадження завершено 23.06.2014 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Обтяження №10578988 накладеного постановою державного виконавця від 13.10.2010 по виконавчому провадженню №23076966 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.09.2010 №2ц-4-953/10 про стягнення на користь ПАТ «банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 496991,22 грн. Виконавче провадження завершено 21.12.2012 на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». У відзиві на позовну заяву Центральний ВДВС м. Миколаїв зазначив, що за даними АСВП відносно боржника [PERSON] на виконанні у відділі знаходились виконавчі провадження у кількості 21 шт., які повернуті без виконанні у 2008-2014 р. Останнє виконавче провадження завершено 27.02.2017 (ВП №48994821), і станом на 19.06.2019 вказані виконавчі документи на виконанні у відділі не знаходяться. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно з п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, а також якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника та, місце його проживання. У ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею,\~не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання\~протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону. Отже, враховуючи викладене, у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було неодноразово винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав, що стягувач матиме право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду. Проте,з гідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до\~закону\~за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені\~законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із\~закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 386 ЦК України\~встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що визначено у статті 391 ЦК України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. На підставі викладеного, вимоги про звільнення майна з під арешту шляхом припинення чинності обтяжень, що були накладені у виконавчих провадженнях, які наразі є завершеними підлягають задоволенню. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Outcome: approved