Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" та просила визнати виконаними позичальником зобов'язання за кредитним договором №8/2007/840-К/938/-Н від 04 травня 2007 року; зняти заборону відчуження з квартири за номером 1126384712124, що розташована за адресою: [ADDRESS] та виключити відомості про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження реєстру 18184933), з Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження 18185043) на квартиру з реєстраційним номером 1126384712124. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04 травня 2007 між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/938/-Н, згідно умов якого банк надав кредитні кошти в сумі 26103 доларів США строком до 20 квітня 2016 року. Кредитні кошти надано на придбання нерухомого майна - квартири №7, що знаходиться у будинку №577 по вул.Дніпровській у м.Павлограді. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором цього ж дня 04 травня 2007 року між ними також було укладено іпотечний договір № 938/1-Н, згідно умов якого позивач передала банку в іпотеку квартиру, розташовану за вищезазначеною адресою. На підставі договору іпотеки було внесено записи про заборону відчуження квартири до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Свої зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором позивач виконала у повному обсязі, що було встановлено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року. Проте, у добровільному порядку відповідач, який витупає обтяжувачем майна, відмовляється подати заяву про припинення обтяження. У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 травня 2007 між [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON] (свідоцтво про зміну прізвища серія 1-КИ №002328) та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є позивач), було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/938/-Н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 26103 доларів США строком до 20 квітня 2016 року. Цільове призначення кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 04 травня 2007 року, згідно якого позичальник придбав у власність квартиру №7, що знаходиться у будинку №577 по вул.Дніпровській у м.Павлограді /а.с.7-8/. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, 04 травня 2007 року між позивачем та відповідачем також було укладено договір іпотеки № 938/1-Н, згідно умов якого позивач передала банку в іпотеку банку квартиру, розташовану за вищезазначеною адресою /а.с.9-10/. На підставі вказаного договору іпотеки було внесено записи про заборону відчуження квартири до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою №90095806 від 20.06.2017 року /а.с.12-15/. ПАТ "КБ "Надра" звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/938/-Н від 04 травня 2007 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено, оскільки судом було встановлено , що позичальником сплачено кошти за кредитним договором у повному обсязі. Таким чином, факт виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором №8/2007/840-К/938/-Н від 04 травня 2007 року встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, тому вказана обставина у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Накладений арешт на майно та заборона на його відчуження не дозволяє позивачу у повному обсязі на власний розсуд розпоряджатися належною власністю та порушує його права як власника. Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як встановлено ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 4.3 укладеного сторонами Іпотечного договору, право іпотеки припиняється виконанням іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов'язань. Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ч. 2ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Позивач зверталася з заявою до відповідача про надання необхідних документів для зняття заборони та вилучення запису з Єдиного реєстру іпотек. Листом від 23.05.2017 року відповідач повідомив про те, що пакет документів для припинення іпотеки за кредитним договором буде надано позивачу за результатами проведення службового розслідування щодо встановлення факту викрадення грошових коштів, переданих на погашення кредиту. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки забезпечене іпотекою зобов'язання припинено належним виконанням, а подальше збереження існування іпотеки та відповідної заборони на відчуження, порушують права позивача на розпорядження належною їй власністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved