Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання інформації недостовірною та спростування у спосіб, який відбулося її поширення. На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно до постанови Корсунь - Шевченківської міської територіальної виборчої комісії Черкаського району Черкаської області від 22.009.2020 року №8 [PERSON] , зареєстровано кандидатом на посаду Корсунь - Шевченківського міського голови від місцевої організації політичної партії «Самоврядна Українська Держава». Відповідно до частини першої статті 52 Виборчого кодексу Україні передвиборна агітація розпочинається кандидатом, партією (організацією партії) наступного дня після дня прийняття виборчою комісією рішення про реєстрацій кандидата (кандидатів) і закінчується о 24 годині останньої п`ятниці перед днем голосування. Згідно з частиною першою статті 57 Виборчого кодексу України забороняється проведення агітаційних заходів, розповсюдження матеріалів передвиборної агітації, демонстрація агітаційних фільмів чи кліпів, у яких розміщено матеріали передвиборної агітації, публічні заклики голосувати за чи не голосувати за партії - суб`єктів виборчого процесу, кандидатів на відповідних виборах. Проте, під час здійснення відео звернення, яке відбулося [INFO] року, за допомогою інтернет ресурсу «Facebook», [PERSON] , який зареєстрований кандидатом в депутати Корсунь - Шевченківської міської ради Черкаського району Черкаської області від політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка», поширено неправдиву інформацію відносно позивача, а саме на 10 хв. 03 сек., долученої до матеріалів позовної заяви, копії відео звернення, відповідач, в контексті монологу про здійснення ремонту пам`ятної стели воїнам другої світової війни, що в с. Дацьки Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, з посиланням на конкретні факти, дослівно зазначив наступні неправдиві відомості відносно позивача: «[INFO]» та на 10 хв. 55 сек. Відповідач зазначив, що: «[INFO] ». Позивач зазначає, що з 2010 по 2017 р.р., він працював на посаді голови Дацьківської сільської ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, двічі був обраний. З 1 січня 2017 року переведений з посади голови Дацьківської сільської ради на посаду старости цієї ж ради. В березні 2017 року звільнився з посади старости Дацьківської сільської ради «за згодою сторін». Проте, позивач звертає увагу суду на той факт, що твердження відповідача, висвітленні у його відео зверненні, не відповідають дійсності, не містять юридичного підґрунтя, оскільки відповідно до довідки архівного відділу Корсунь - Шевченківської районної державної адміністрації від 29.10.2020 року №04-02/349, вбачається, що впродовж 2010-2016 років Дацьківською сільською радою Корсунь - Шевченківського району Черкаської області не приймалися рішення щодо виділення коштів на ремонт пам`ятника загиблих воїнам в с. Дацьке. Позивач зазначає, що відповідач буквально здійснює зазначення фактів, в достовірності яких сам не переконаний та довести реальність яких він не в змозі, навпаки наведені факти, з урахуванням наданих позивачем доказів, є не правдивими, у зв`язку з чим мають бути визнані не достовірними та спростованими у шлях, яких вони були поширені, що змушує позивача звертатись до суду з даним позовом. Позивач та його представник до суду не з`явилися, але згідно письмової заяви просять розгляд проводити у їх відсутності , позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, який згідно повідомлення управління ДМС України в Черкаській області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно матеріалів справи проживаючий за адресою [ADDRESS] , про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений, як за місцем реєстрації так і за місцем фактичного проживання, шляхом судових повісток (рекомендовані повідомлення), які не були належним чином врученні та повернуті з відміткою про відсутність адресата (крім повістки на судове засідання на 18.05.2021 р. яке було належним чином вручено за адресою реєстрації), а тому останній належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Маньківського районного суду Черкаської області в розділі "Новини та Громадянам" в підрозділі "Оголошення про виклик сторін місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме" (порядок публікації оголошень до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи), в судове засідання не з`явився, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у йогої відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до постанови Корсунь - Шевченківської міської територіальної виборчої комісії Черкаського району Черкаської області від 22.009.2020 року №8 його зареєстровано кандидатом на посаду Корсунь - Шевченківського міського голови від місцевої організації політичної партії «Самоврядна Українська Держава» та також зазначив, що з 2010 по 2017 р.р., він працював на посаді голови Дацьківської сільської ради Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, двічі був обраний. З 1 січня 2017 року переведений з посади голови Дацьківської сільської ради на посаду старости цієї ж ради. В березні 2017 року звільнився з посади старости Дацьківської сільської ради «за згодою сторін». Під час здійснення відео звернення, яке відбулося [INFO] року, за допомогою інтернет ресурсу «Facebook», [PERSON] , який зареєстрований кандидатом в депутати Корсунь - Шевченківської міської ради Черкаського району Черкаської області від політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка», поширено неправдиву інформацію відносно позивача, а саме на 10 хв. 03 сек., відповідач, в контексті монологу про здійснення ремонту пам`ятної стели воїнам другої світової війни, що в с. Дацьки Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, з посиланням на конкретні факти, дослівно зазначив наступні неправдиві відомості відносно позивача: «[INFO]» та на 10 хв. 55 сек. відповідач зазначив, що: «[INFO] », що підтверджується відеозаписом який міститься на CD-R диску (а.с.10). Проте судом встановлено, що відповідно до довідки архівного відділу Корсунь - Шевченківської районної державної адміністрації від 29.10.2020 року №04-02/349, вбачається, що впродовж 2010-2016 років Дацьківською сільською радою Корсунь - Шевченківського району Черкаської області не приймалися рішення щодо виділення коштів на ремонт пам`ятника загиблих воїнам в с. Дацьке (а.с.9). Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідачем буквально здійснено зазначення фактів, в достовірності яких він сам не переконаний та довести реальність яких він не взмозі, і дані факти, з урахуванням наданих позивачем доказів, є не правдивими, у зв`язку з чим мають бути визнані не достовірними та спростованими у шлях, яких вони були поширені. Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ч.1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ч.1 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч.1 ст. 28, ч.4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повиннен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. При розгляді справ зазначеної категорії суд повиннен мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Зазначене вказує на те, що спірна інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які проте повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (cf., Jersild v. Denmark, рішення від 23 вересня 1994, Series А по. 298, р. 23, п. 31; Janowski V. Poland [GC], no. 25716/94, n. 30, ECHR 1999 J- Nihpn and Johnsen V. Norway [ОС], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VlII; and Fuentes Bobov. Spain, no. 39293/98, n. 43, 29 лютого 2000). Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача, який довів протиправність дій відповідача, що принизили його честь, гідність та ділову репутацію. Судові витрати у вигляді судового збору у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved