Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу в приватну власність одноособово Подтеп [PERSON] квартири [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати видане 13.02.2018 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] ; визнати недійсним посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем В.М. договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] ; визнати протиправними реєстрацію та вселення в квартиру [ADDRESS] громадян [PERSON] та [PERSON] ; визнати громадян [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що з часу свого народження - [INFO] по теперішній час вона постійно проживає в квартирі [ADDRESS] . Також, з 28.11.1989 року вона зареєстрована як особа, що постійно проживає в зазначеному житловому приміщенні. В спірній квартирі, окрім неї, проживає та зареєстрована її рідна баба [PERSON] . Заочним рішенням від 11.10.2017 року Крюківського районного суду міста Кременчука її, [PERSON] , було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . На підставі зазначеного судового рішення вона була 14 грудня 2017 року знята з реєстрації за місцем свого постійного проживання і фактично була позбавлена гарантованого їй Законом права на житло. Дізнавшись про порушення свого права, вона звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 11.10.2017 року. За наслідками розгляду її заяви ухвалою від 20.04.2018 року Крюківського районного суду міста Кременчука заочне рішення від 11.10.2017 Крюківського районного суду міста Кременчука, було скасоване. В подальшому, рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 23 травня 2018 року та постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року в задоволенні позову про визнання її, [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] позивачу [PERSON] було відмовлено. З урахуванням того, що судами було підтверджено її право на користування житловим приміщенням, 07.09.2018 року Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради була поновлена її реєстрація в квартирі [ADDRESS] . Однак, в проміжок часу з дня неправомірного позбавлення її права на житло та зняття її з реєстрації в спірному приміщенні до поновлення її права на житло та поновлення реєстрації, недобросовісний позивач та інші особи скористались зазначеним фактом та погіршили становище в частині порушення її прав на житло. Так, після зняття її з реєстрації в квартирі, таємно від неї, її баба [PERSON] звернулась до органу приватизації з заявою про приватизацію житла і 13.02.2018 року за № 7/4 КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради було видане розпорядження про передачу в приватну власність одноособово [PERSON] квартири [ADDRESS] . На підставі зазначеного розпорядження 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло, яким було визнано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] . Після отримання права власності на квартиру, [PERSON] подарувала цю квартиру своїй доньці [PERSON] , про що ними 20 березня 2018 року був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В.М. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 25319305. Після отримання, в результаті неправомірних дій [PERSON] , у свою власність квартиру [ADDRESS] , [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] вселились в зазначену квартиру та зареєструвались як особи, які постійно проживають в зазначеному житловому приміщенні. Так як отримання її бабою [PERSON] квартири [ADDRESS] у свою власність шляхом приватизації відбулося з порушенням закону, вчинений її бабою після позбавлення її права на приватизацію квартири, правочин по даруванню цієї квартири своїй доньці [PERSON] суперечить Закону і має бути визнаний недійсним. Так як, вона на час реєстрації в квартирі відповідачів [PERSON] та [PERSON] була протиправно знята з реєстрації в квартирі, своєї згоди, як члена сім`ї наймача, на реєстрацію в квартирі зазначених осіб, ніхто не запитував. На даний час, коли визнана протиправність зняття її з реєстрації і реєстрація поновлена, вона заявляю, що не даю своєї згоди на проживання та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] громадян [PERSON] та [PERSON] і просить суд визнати зазначених осіб такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. 26.12.2018 відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , відповідно до якого просила суд ухвалити рішення, яким перешкоди [PERSON] у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. На обґрунтування зустрічного позову зазначила, що відповідно до договору дарування від 20 березня 2018 року їй, [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що був посвідчений приватний нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович В.М. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за №1490308853104 від 20.02.2018. В даній квартирі, окрім неї були зареєстровані її мати [PERSON] та її донька [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей» від 18.10.2018. З отриманих нею копій документів, як відповідача по справі їй стало відомо, що в квартирі, що належить їй на праві власності 07.09.2018 зареєстрована [PERSON] на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2018року. Цей факт підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих..№ В -01-38/255. Як вбачається із спірного договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] дана квартира належала її матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 13 лютого 2018 року, виданого Управління житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4. Окрім того, право власності її матері [PERSON] на дану квартиру було зареєстровано в державному реєстрі за індексним номером 114672232, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1490308853104, номер запису про право власності 24926156. На час приватизації спірної квартири та отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4 [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування квартирою, тому не мала права приймати участь у приватизації спірної квартири. Тому її матір`ю [PERSON] була на законних підставах здійснена приватизація квартири [ADDRESS] . Просила суд звернути увагу, що реєстрація місця проживання відповідача, відповідно до повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих.. №В -01-38/255 в квартирі, що з 20.03.2018 відбулась на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області. Але саме даною постановою було скасоване рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018, яким було визнано право користування спірною на той час квартирою за [PERSON] та відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання [PERSON] втратившою право користування квартирою [ADDRESS] , саме з тих підстав, що її мати на час розгляду справи в Крюківському районному суді м. Кременчука вже з березня 2018 року втратила право на спірну квартиру, яка вже не могла являтися предметом спору, оскільки втратила статус «комунальної». Також, просила суд звернути увагу, що своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] , вона не давала. Окрім того, відповідач [PERSON] досить тривалий час не проживала в спірній квартирі ні під час перебування квартири в комунальній власності, наймачем якої була її мати [PERSON] , ні після приватизації даної квартири її матір`ю [PERSON] , не проживає і на даний час, що підтверджується наданими нею до суду Актами про не проживання. Відповідач не являється членом її сім`ї як власника спірної квартири, тому реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] створює їй перешкоди, як власнику майна, на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Окрім того, вона, як власник квартири, сплачую комунальні платежі із врахуванням кількості зареєстрованих осіб, зокрема, і зареєстрованого відповідача, оскільки відповідач жодних витрат не несе. 26.12.2018 року до суду надійшов відзив на первісний позов від відповідачів [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , відповідно до якого, останні просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки на підставі обмінного ордеру № 87 від 23 травня 1975 року [PERSON] та її сім`я в складі трьох осіб: чоловіка - [PERSON] та доньок [PERSON] , [PERSON] , отримали право на вселення в квартиру [ADDRESS] . Реєстрація місця проживання позивача [PERSON] відбулась на підставі вимог постанови Ради Міністрів СРСР від 28 серпня 1974 року №678, відповідно до якої неповнолітні діти прописуються на житлову прощу їх батьків. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02 лютого 2009 року мати позивача [PERSON] була визнана такою, що втратила право на житло, зокрема, на спірну квартиру [ADDRESS] , після чого позивач залишилась бути прописаною за вищезазначеною адресою і проживала в даній квартирі до того часу, поки не вийшла заміж за [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з часу народження та до часу звернення до суду з даним позовом постійно проживає в спірній квартирі, тому мала право на участь в приватизації. Дані обставини повністю спростовується наступним. Влітку 2014 року позивач вийшла заміж за [PERSON] та з 2014 року до часу розірвання шлюбу зі своїм чоловіком проживала за адресою [ADDRESS] у батьків свого чоловіка. При цьому вона періодично навідувалась до своєї баби в квартиру [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу в 2017 році позивач [PERSON] в квартиру [ADDRESS] більше не повернулась. Де вона проживала весь цей час вони не знають. Навіть на даний час де саме живе позивач їм не відомо, в спірній квартирі вона не проживає. Тому її твердження про те, що вона на даний час як жила так і продовжує проживати в даній квартирі не відповідають дійсним обставинам справи. Через не проживання позивача [PERSON] в спірній квартирі та мінімальний розмір отримуваної нею пенсії за віком, в 2015 році [PERSON] звернулась за призначенням житлової субсидії, яка була їх призначена на двох осіб через існуючу реєстрацію місця проживання [PERSON] Але вже з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2018 року її матері [PERSON] була нарахована субсидія на фактично проживаючу особу. В подальшому, вже з 23 лютого 2018 року, рішенням управління з лютого 2018 року по квітень 2018 року житлова субсидія [PERSON] призначалась на одну особу. Дані обставини підтверджуються листом Управління праці та соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО від 18.12.2018 року №03/12530. Отже, факт не проживання [PERSON] підтверджується Актами про не проживання, зокрема. Актом про не проживання від 08.12.2016 року наданим ТОВ «Добробит», Актом про не проживання від 14 серпня 2017 року наданим ТОВ «Місто для людей Кременчук», Актом про не проживання від 26 грудня 2018р. виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук». Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 11 жовтня 2017 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою. В подальшому, при перегляді даного рішення, ухвалою Крюківського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2018 року заочне рішення було скасоване та рішення того ж суду від 23 травня 2018 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання позивача за даним позовом [PERSON] такою, що втратила право користування. Як вбачається із листа Крюківської райдержадміністрації від 10.09.2018 за вих. № В-01-38\\255 [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою [ADDRESS] на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області. Як вбачається із спірного договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] приватизація квартири [ADDRESS] відбулась 13.02.2018 року. На час приватизації спірної квартири та отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 13 лютого 2018 року №7/4 [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування квартирою. Копія заочного рішення від 11 жовтня 2018 року для відома була направлена на ім`я [PERSON] , на адресу [ADDRESS] 12 жовтня 2017 року. 29 листопада 2017 року конверт із вищезазначеним заочним рішення був повернутий до Крюківського районного суду м. Кременчука без отримання, що в силу ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається врученим. Зняття з реєстрації [PERSON] відбулось 14 грудня 2017 року на підставі законного рішення, оскільки [PERSON] отримала копію заочного рішення 12 грудня 2017 року. Оскільки на момент приватизації [PERSON] не була такою, що зареєстрована та проживала в спірній квартирі, а зареєструвала своє місце проживання лише 07.09.2018 року, твердження про незаконність дій [PERSON] щодо зняття її з реєстрації та незаконність самої приватизації квартири [ADDRESS] є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та надуманими. [PERSON] на законних підставах скористувалась своїм правом на вільне розпорядження належним їй на праві власності майном в силу ст. ст. 316-319 ЦК України та розпорядилась належним їй майном на користь своєї доньки [PERSON] , уклавши договір дарування від 20 березня 2018 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В.М. та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від №25319305. [PERSON] звернулась до Крюківського районного суду м. Кременчука із заявою про перегляд заочного рішення від 11 жовтня 2017 року лише 04 квітня 2018 року. На підставі цього, вважаємо, що власник вищезазначеної квартири жодних протиправних дій по відношенню до позивача не вчинила. Реєстрація її місця проживання та її доньки [PERSON] відбулась на законних підставах. Також, просять суд звернути увагу, що позивач [PERSON] не являлась членом сім`ї [PERSON] в силу приписів ст. 64 ЖК України з 2014 року, що підтверджується наданими до суду Актами про не проживання, та не являється членом сім`ї власника спірної квартири [PERSON] тому законодавством вона позбавлена права на звернення до суду із позовними вимогами про визнання власника та члена його сім`ї права на користування майном, зокрема квартирою [ADDRESS] . Вважають, що посилання позивача на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року по справі №537/3937/17 як на підставу задоволення заявлених нею позовних вимог та реєстрація її місця проживання у квартирі [ADDRESS] з 07.09.2018 року не дають їй права на участь у приватизації, тому вважаємо, що позивач не мала права звертатись до суду із даними позовними вимогами. 27.12.2018 року до суду надійшов відзив за первісним позовом від відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області, відповідно до якого остання просила в задоволенні позову відмовити, оскільки Кременчуцька міська рада Полтавської області не є належним відповідачем по справі. Так як, позивач просить визнати не законним та скасувати розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, а не рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області. Також, просить визнати незаконним та скасувати видане 13.02.2018 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області свідоцтво про право власності на житло. Однак, рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області ХХІХ сесії № VII скликання від 30.03.2018 року затверджено Положення про Департамент житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, який відповідно до положення є спеціально уповноваженим органом приватизації та право наступником Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської. Також, до справи повинна бути залучена Крюківська районна адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, оскільки остання займається реєстрацією та зняттям з реєстрації місця проживання. Отже, вимоги позивача до Кременчуцької міської ради є необґрунтованими та безпідставними. 11.01.2019 від представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвоката Стаханова М. В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] категорично не погоджується з правовою оцінкою доказів, наданих позивачем за зустрічним позовом в підтвердження своїх позовних вимог, вважає зазначені докази недостовірними, неналежними, оскільки її право на користування спірною квартирою підтверджено відповідним рішенням апеляційного суду. Також, з часу своєї первісної реєстрації в квартирі - тобто, з листопада 1989 року, до цього часу вона, [PERSON] постійно проживала та проживає в спірній квартирі, при цьому, не виселялась с квартири навіть в період, коли була протиправно знята з реєстрації. З урахуванням викладеного, просить суд критично віднестись, як до доказів, до акту від 26 грудня 2018 року, від 14 серпня 2017 року та від 08 грудня 2016 року - про начебто не проживання [PERSON] в житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] з 2014 року (в актах від 2017 року та 2018 року - з 2013 року) по теперішній час. Також, звертаю увагу суду, що під час розгляду місцевим судом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, в судовому засіданні були допитані зазначені в акті про не проживання особи - свідки [PERSON] та [PERSON] , які не підтвердили відомості, зазначені в актах від 2016 та 2017 року, стосовно начебто не проживання в спірному житловому приміщенні [PERSON] . Суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, не скасував висновки місцевого суду стосовно неналежності показань свідків [PERSON] та [PERSON] , як доказів не проживання [PERSON] в спірному приміщенні. Самі акти, які надані суду позивачем в додатках до зустрічного позову, суперечать один одному при визначенні періоду начебто не проживання в спірному приміщенні [PERSON] - акти від 2017 та 2018 року зазначають, що це період з 2013 року, акт від 2016 року - період з 2014 року. Використовуючи в зустрічному позові, як правову підставу позовних вимог, норми Цивільного Кодексу щодо захисту права власника у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, позивач не зазначив та не врахував положення Цивільного кодексу України та Житлового Кодексу, згідно з якими, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом лише разі у його відсутності без поважних причин в житловому приміщенні понад один рік. Тобто, навіть номінально право позовної вимоги в позивача - [PERSON] , яка є рідною тіткою [PERSON] , для звернення до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виникає через мінімум як один рік після отримання спірного житлового приміщення у власність. 17.01.2019 до суду надійшов відзив за первісним позовом від Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, відповідно до якого, останнє прохало в задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки КП «Квартирне управління», згідно Статуту, підпорядковане Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Згідно Договору Доручення на виконання функцій органу приватизації житлового фонду, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Кременчука, укладеного між Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та Комунальним підприємством «Квартирне управління» від 29.04.2014 року, останнє виконує функції органу приватизації житлового фонду, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Кременчука в порядку та на умовах визначених Договором ти чинним законодавством. Відповідно до розпорядження органу приватизації, КП «Квартирне управління», від 13.02.2018 року № 7/4 видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . На момент приватизації [PERSON] не була зареєстрована в спірній квартирі, відсутні також будь-які документально підтверджені факти проживання зазначеної особи в спірній квартирі. Відповідно до взазначеного твердження про незаконність дій органу приватизації, зокрема КП «Квартирне управління» про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло (квартири [ADDRESS] ) є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. 01.04.2019 року від позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, остання просить задовольнити зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову відмовити, оскільки нею раніше зазначалося реєстрація місця проживання позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , відбулась в порушення приписів Порядку про реєстрацію місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, що підтверджується повідомленням органу місцевого самоврядування в особі Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.09.2018 року за вих. №В-01-38/255 про те, що реєстрація [PERSON] за адресою по [ADDRESS] відбулась на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області. Але саме даною постановою було скасоване рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018р. яким було визнано право користування спірною на той час квартирою за [PERSON] та відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання [PERSON] втратившою право користування квартирою [ADDRESS] саме з тих підстав, що її мати на час розгляду справи Крюківському районному суді вже з березня 2018 року втратила право на спірну квартиру, яка вже не могла являтись предметом спору, оскільки втратила статус «комунальної». При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на порушення норм матеріального права Крюківським районним судом при прийнятті рішення від 20.04.2018. Фактично Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради були порушені її права як власника майна, що належить їй на підставі договору дарування від 20 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович В.М. [PERSON] не зверталась до суду із позовом про визнання за нею права користування спірним житловим приміщенням, що було б підставою, вразі набрання ним чинності, для поновлення її реєстрації за даною адресою. Також, своєї згоди на реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] вона не давала. Окрім того, вона наполягаю на своїх попередніх твердженнях про те, що відповідач [PERSON] досить тривалий час не проживала в спірній квартирі ні під час перебування квартири в комунальній власності, наймачем якої була її мати [PERSON] , ні після приватизації даної квартири її матір`ю [PERSON] не проживає і на даний час, що підтверджується наданими нею до суду Актами про не проживання. Окрім того, протягом часу із вересня 2018 року по грудень 2018 року нею, як власником, здійснювалась сплата за комунальні послуги. За листопад 2018 року мною було проплачено 17 грудня 2018 року в повному обсязі. Тому, вважаю, здійснення сплати за комунальні послуги [PERSON] 26-27 грудня 2018 року не може являтись доказом використання нею спірного житлового приміщення. Окрім того, нею і в подальшому здійснюється сплати за комунальні послуги. При цьому, як мені стало відомо, [PERSON] знову здійснила проплату за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] за лютий місяць. Але в зазначений період всі необхідні платежі за комунальні мною вже були здійснені. На підтвердження цього надаю до суду копії квитанції за 27.03.2019р., 27.02.2019р. [PERSON] не являється членом її сім`ї як власника спірної квартири, тому реєстрація місця проживання [PERSON] створює їй перешкоди, як власнику майна, на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Окрім того, вона, як власник квартири, сплачує комунальні платежі із врахуванням кількості зареєстрованих осіб, зокрема, і зареєстрованого відповідача, оскільки відповідач жодних витрат не несе. 16.04.2019 року до суду надійшов відзив за первісним позовом від представника відповідача Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, відповідно до якого, остання просить відмовити в задоволенні цивільного позову [PERSON] , оскільки Приватизація спірної квартир здійснювалася на підставі Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396. На час проведення приватизації позивач була знята з реєстрації за рішенням суду та вона не була зазначена в довідці про склад сім`ї та займані приміщення як тимчасово відсутня особа, за якою зберігається право на житло. [PERSON] до КП «Квартирне управління» було надано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відповідно до якого [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , з відміткою про те, що рішення набрало законної сили, а тому включати її в число співвласників квартири були відсутні правові підстави. З урахуванням того, що на момент подання документів [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не була зареєстрована, КП «Квартирне управління» правомірно діяло під час прийняття розпорядження органу приватизації щодо передачі комунальної квартири в приватну власність, а тому, відповідно, Департамент ЖКГ (на той час ще управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради) зобов`язаний був видати свідоцтво про право власності. Ухвалою суду від 05.12.2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів. Витребувано з КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області, за адресою: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вулиця 1905 року, буд. 32, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39010538 завірені належним чином копії: розпорядження № 7/4 від 13.02.2018 року за підписом директора КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - про передачу [PERSON] в приватну власність квартири [ADDRESS] ; свідоцтва від 13.02.2018 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради - про посвідчення за [PERSON] права власності на житло - квартиру [ADDRESS] . Витребувано у Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовича Василя Миколайовича завірені належним чином копії: договору дарування квартири [ADDRESS] від 20.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В. М.; документи на підставі яких був посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] від 20.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В. М. Ухвалою суду від 27.02.2019 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування - об`єднано з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спиридовича Василя Миколайовича про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в одне провадження. Ухвалою суду від 27.02.2019 в цивільній справі змінено неналежного відповідача - Кременчуцьку міську раду Полтавської області на належного Департамент житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом - Крюківську районну адміністрацію Кременчуцької міської ради Полтавської області. В судовому засіданні позивач за первісним позов та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] та її представник за довіреністю - адвокат Стаханов М. В. первісний позов підтримали і просили його задовольнити з підстав вказаних у ньому, проти задоволення зустрічного позову заперечували, просили в задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав вказаних у відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним позов та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі за участю її представника - адвоката Бокатюк Ю. В., яка просила в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ньому. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі за участю її представника - адвоката Бокатюк Ю. В., просила в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ньому. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі за участю її представника - адвоката Бокатюк Ю. В., просила в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних у ньому Представники відповідача КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради за довіреністю - Стебло О. П., та за угодою - адвокат Михайлюк К. А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за довіреністю Шаумян О. В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. В судове засідання Кременчуцька міська рада Полтавської області свого представника не направила, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника, на підставі норм діючого законодавства з урахування відзиву. Представники третьої особи Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за довіреністю - Гапоненко Г. М. , Амеліна Ю. В. проти задоволення позовних вимог [PERSON] , не заперечували, просили позов задовольнити. В судове засідання приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович В. М. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04.06.2019 року показав , що [PERSON] є сестрою його дружини [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та онукою [PERSON] , стосунки родинні , причин оговорювати кого не будь відсутні. [PERSON] та її чоловіка знає з 2012 року , з часу , коли почав зустрічатися з [PERSON] , які на той час проживали разом з [PERSON] в спірній квартирі. [PERSON] проживала в даній квартирі до 2013 року , коли переїхала проживати до свого майбутнього чоловіка [PERSON] в його квартиру по [ADDRESS] , в подальшому вони одружилися в 2014 році. З 2013 року , після того, як [PERSON] переїхала до свого хлопця , в спірній квартирі залишилась проживати [PERSON] та став проживати він з [PERSON] з вересня 2018 року після одруження. З часу знайомства з [PERSON] до одруження, коли він приходив в гості до останньої, він [PERSON] в квартирі не бачив. Як йому відомо [PERSON] в 2017 чи 2018 році розірвала шлюб . Зі слів [PERSON] йому відомо, що остання на висловлювала наміру повертатися проживати в спірну квартиру . Особистих речей [PERSON] в квартирі він не бачив , знає що є пральна машина , якою [PERSON] не користується, так як з її слів не бажає. Чи приходила [PERSON] провідувати [PERSON] сказати не може. Зі слів [PERSON] відомо, що бувший чоловік [PERSON] привіз до квартири її речі і залишивши в коридорі поїхав. На даний час цих речей в квартирі немає, зі слів [PERSON] речі забрала [PERSON] . Як йому відомо у [PERSON] є ключі від спірної квартири. Про приватизацію спірної квартири [PERSON] на неї особисто та зняття [PERSON] з реєстрації перед приватизацією йому стало відомо зі слів останньої в 2018 році. Причину приватизації на себе особисто остання не пояснювала. Зі слів [PERSON] [PERSON] не сплачувала їй комунальні послуги .З 2017 року до вересня 2018 року, тобто до часу його постійного проживання в квартирі , в ній проживала [PERSON] , його дружина [PERSON] та її мати. Дружина п`ять років навчалась в Полтаві в інституті, який закінчила в 2018 році , до цього навчалась в технікумі, залишаючись зареєстрованою в квартирі. З вересня 2018 року він з дружиною та [PERSON] проживають в одній кімнаті, а саме [PERSON] спить на дивані , а онука з чоловіком на матраці на полу. , в іншій знаходяться речі - диван, дві шафи, стіл, тумба з телевізором, інші речі, зі слів [PERSON] речі матері [PERSON] Засобів особистої гігієни [PERSON] він в ванній і коридорі квартири не бачив. І хоча кімната не закрита , але [PERSON] проти проживання в даній кімнаті під час судового спору, з цього приводу він не спілкується з [PERSON] з 2018 року. Коли він вдома в квартирі він особисто [PERSON] в квартирі не бачив, ключі від квартири у останньої є. В період часу з 01.01.2017 року по 01.02.2018 року фактично в квартирі проживали [PERSON] та його дружина. До судового спору між [PERSON] та [PERSON] були добрі стосунки, при цьому [PERSON] йому казала , що [PERSON] не сплачувала за квартиру комунальні послуги. Дружині про оплату за квартиру [PERSON] на час її навчання не казала , після дружина сплачує послуги. Чи пропонувала [PERSON] [PERSON] знятися з реєстрації добровільно йому не відомо. Станом на січень 2018 року його дружина не була прописана в даній квартирі, вона прописалася в квартирі після її приватизації [PERSON] та оформлення договору дарування. Чи проживала [PERSON] в квартирі станом на грудень 2017 року , січень, лютий 2018 року йому не відомо, [PERSON] казала , що інколи заходила , в цей час він інколи - один раз на тиждень залишався на ніч в квартирі, в цей час [PERSON] в квартирі він не бачив. Можливість останньої бути в квартирі за його відсутності була . Влітку [PERSON] один раз на тиждень їздить на дачу на кілька днів, взимку не їздить. Також [PERSON] казала , що [PERSON] заходила кілька раз за поштою і скаржилась на відсутність останньої. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04.06.2019 року показала , що [PERSON] її племінниця, [PERSON] - рідна сестра, [PERSON] та [PERSON] - онуки, стосунки родинні, причин оговорювати кого не будь відсутні. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , яка в подальшому подарувала її [PERSON] Дана квартира двокімнатна, одна кімната в квартирі прохідна. В квартирі проживали [PERSON] та дві онуки - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] проживала в квартирі з дня свого народження до 2013 року , коли вона перестала там проживати постійно і в 2014 році вийшла заміж та з`їхала з квартири до чоловіка. Це їй відомо зі слід [PERSON] в 2014 році. Вона проживала в непрохідній кімнаті. Чи на даний час [PERSON] проживає з чоловіком чи розірвала шлюб з останнім їй не відомо. Після одруження [PERSON] в спірній квартирі не проживала і її речі в квартирі відсутні, так як вона буває один раз на тиждень а коли і один раз на місяць в квартирі, чи з`являлась остання взагалі в квартирі сказати не може. В іншій кімнаті проживали і на даний час проживають [PERSON] та її онука [PERSON] з чоловіком, кімната [PERSON] не закрита і вільна і нею ніхто не користується, там знаходяться речі доньки [PERSON] [PERSON] , матері [PERSON] , а саме диван, телевізор, крісло. Особистих речей [PERSON] вона не бачила. Що речі, які перебувають в кімнаті належать матері [PERSON] їй відомо зі слів [PERSON] . Також є пральна машина , якою ніхто не користується. [PERSON] , зі слів [PERSON] , на даний час останню не провідує. [PERSON] приватизувала спірну квартиру на себе одноособово так як [PERSON] на її прохання сплачувати їй за комунальні послуги не реагувала і в квартирі не проживала, зі слів [PERSON] , тому остання і виписала [PERSON] з квартири , коли саме сказати не може , так як їй це невідомо. Інша онука [PERSON] стала проживати в даній квартирі разом з чоловіком після одруження в 2018 році, до цього проживала в квартирі сама з народження. Чи платить за квартиру [PERSON] з чоловіком їй не відомо, [PERSON] їй про це на казала , а вона не запитувала. Сама [PERSON] приблизно 1 раз на 2 тижні на 1-2 дні може поїхати на дачу на відпочинок влітку. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши сторін по справі та учасників справи, приходить до наступного. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд при наданні оцінки аргументам сторін враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що з [INFO] в квартирі [ADDRESS] ба зареєстрована та постійно проживала громадянка [PERSON] . Також, крім [PERSON] в зазначеному житловому приміщенні зареєстрована та проживає [PERSON] . Заочним рішенням від 11.10.2017 року Крюківського районного суду міста Кременчука було задоволено позовну заяву [PERSON] , яким визнано [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . На підставі та у виконання зазначеного судового рішення [PERSON] була 14 грудня 2017 року знята з реєстрації за місцем свого постійного проживання. В подальшому [PERSON] звернулась до органу приватизації з заявою про приватизацію житла і 13.02.2018 року за № 7/4 КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради було видане розпорядження про передачу в приватну власність одноособово Подтеп [PERSON] квартири [ADDRESS] . На підставі зазначеного розпорядження 13.02.2018 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради було видано Свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] , яким було визнано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114672232 від 20.02.2018 року. Відповідно до п. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції від 30.09.2011 року, що діяла на час приватизації даного житлового приміщення, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п.18, 19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, в редакції 17 квітня 2015 року, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинку), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку. Довідка про склад сім`ї та займані приміщення надається громадянином на підприємства (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. На підставі п. 21,22,23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян орган приватизації видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках. На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації видає свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної власності. Також, судом встановлено, що на момент приватизації, відповідно до довідки від 21.12.2017р. № 2759/36 ТОВ «Місто для людей Кременчук», було засвідчено, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON] (наймач) і, що [PERSON] була знята з реєстрації спірній квартирі. В подальшому [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 20.03.2018 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 117695424 від 20.03.2018 року. Після отримання у свою власність квартиру [ADDRESS] , [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] вселились в зазначену квартиру та зареєструвались як особи, які постійно проживають в зазначеному житловому приміщенні, що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 24.05.2018 року № 1099/36. Також, судом встановлено, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.04.2018 року, заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.10.2017 року, яким [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , та на підставі якого остання була знята з реєстрації в цьому житловому приміщенні було скасовано. В подальшому, рішенням від 23 травня 2018 року Крюківського районного суду міста Кременчука в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 серпня 2018 року, скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2018 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було відмовлено. Відповідно до повідомлення Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.09.2018 року № В-01-38/255 [PERSON] , [INFO] було поновлено реєстрацію в квартирі [ADDRESS] з 07.09.2018 року на підставі постанови Апеляційного суду Полтавської області від 07.08.2018 року, тобто [PERSON] , [INFO] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] з [INFO] народження по теперішній час. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. В постанові від 30 січня 2013 року в справі № 6-125цс12 Верховний Суд України вказав, що виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Також, суд критично відноситься до посилань представника відповідачів за первісним позовом на Акт про не проживання від 08.12.2016, виданого ТОВ «Добробут», Акт про не проживання від 14.08.2017, виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук» та Акт про не проживання від 26.12.2018, виданого ТОВ «Місто для людей Кременчук», оскільки Акти про не проживання від 08.12.2016 та від 14.08.2017 були дослідженими при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи Крюківського районного відділу ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та суд їм надав критичну оцінку, що стосується Акту про не проживання від 26.12.2018 року то він є не належним доказом, оскільки останній було складено в день подання зустрічного позову та після звернення [PERSON] до суду з позовом, а також, що особою, яка підписала акт є відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] , що має пряму зацікавленість у вирішенні даної справи. Також, суд бере до уваги лист Управління соціального захисту населення Крюківського департаменту соціального захисту населення та питань АТО від 03/12530 від 18.12.2018 року щодо того, що [PERSON] була призначена субсидія з 01.12.2016 по 31.01.2018 року на фактично одну особу, однак факт отримання субсидії не є беззаперечним фактом не проживання позивача [PERSON] в спірній квартирі. Суд критично оцінює свідчення [PERSON] та звертає увагу, що про те, що [PERSON] з 2013 року не проживає в спірній квартирі, свідку стало відомо зі слів [PERSON] в 2014 році, а не особисто. Аналогічним чином, свідку відомо про відсутність в кімнаті, де проживала [PERSON] її особистих речей, і знаходження в кімнаті речей її матері зі слів [PERSON] . Також, суд бере до уваги що причиною виписки [PERSON] [PERSON] зі спірної квартири слугувало несплата останньою коштів за комунальні послуги , що відомо [PERSON] зі слів самої [PERSON] . Суд враховує, що факт несплати [PERSON] комунальних послуг не доведений належними та допустимими доказами , при тому, що зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою за рішенням суду слугувало підставою проведення приватизації спірної квартири одноособово на [PERSON] . При цьому , на питання [PERSON] хто, крім [PERSON] проживав в спірній квартирі в 2017 році свідок відповіла, що не пам`ятає, а коли була виписана [PERSON] , що не знає. На питання суду свідок відповіла, що [PERSON] та [PERSON] з чоловіком проживають в одній кімнаті, площею 28 кв.м., а саме [PERSON] спить на дивані, а онука з чоловіком на матраці на полу. Також, суд критично оцінює показання свідка [PERSON] стосовно пояснення [PERSON] підстав зняття з реєстрації рішенням суду [PERSON] , враховуючи, що [PERSON] та її представник не надав належних та допустимих доказів того, що остання будь-яким чином зверталася з цього приводу до [PERSON] з приводу сплати коштів за комунальні послуги чи зверталася з відповідним позовом про стягнення з [PERSON] вказаних коштів до суду чи з позовом про розділення особових рахунків, тощо. Натомість, остання, не повідомляючи [PERSON] про свої наміри подала до суду позовну заяву про визнання останньою такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням і на підставі заочного рішення суду від 11.10.2017 року в подальшому [PERSON] 14.12.2017 року була знята з реєстрації і звернулася до органу приватизації з заявою про одноособову приватизацію житла і 13.02.2018 року було видане розпорядження органу приватизації та підставі якого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради видане Свідоцтво про право власності на житло одноособово на [PERSON] . В подальшому [PERSON] 20.03.2018 року, згідно договору дарування подарувала спірну квартиру своїй доньці [PERSON] , яка разом з донькою [PERSON] зареєструвались в даній квартирі. При цьому, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] постійно чи періодично не проживала в квартирі та була відсутня з часу подання позову до суду та видачі Свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2018 року, при цьому суд звертає увагу, що свідок [PERSON] показав, що чи проживала [PERSON] в квартирі станом на грудень 2017 року, січень, лютий 2018 року йому не відомо, але [PERSON] казала, що інколи заходила. Отже, з наведених обставин та досліджених доказів об`єктивно вбачається, що [PERSON] була знята з реєстрації в житловому приміщенні, де постійно проживала - квартири [ADDRESS] , неправомірно, отже позивач як член сім`ї наймача була зареєстрована у спірній квартирі, а тому згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мала право на приватизацію квартири разом із [PERSON] . З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскільки розпорядження від 13.02.2018 № 7/4 про приватизацію спірної квартири [PERSON] видане управлінням Житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради без урахування права [PERSON] та свідоцтво про право власності на житло від 13 лютого 2018 року серії [NUMBER] , яке видане на ім`я [PERSON] на підставі цього розпорядження є незаконними і підлягає скасуванню. Що стосується вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання недійсним договору дарування від 20.03.2018, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так як, встановленим є факт порушення права [PERSON] щодо участі у приватизації вказаної квартири, відповідно похідною дією яка порушує право позивача є відчуження [PERSON] вказаної квартири на користь своєї доньки [PERSON] шляхом укладення договору дарування від 20 березня 2018 року, а тому право позивача за первісним позовом [PERSON] підлягає захисту, шляхом визнання вказаного договору дарування недійсним. Окрім того, відповідно до п. 4 ч. 18 «Правил реєстрації місця проживання» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Так як, позивач [PERSON] на час здійснення реєстрації в квартирі відповідачів [PERSON] та [PERSON] була знята з реєстрації в квартирі, її згоди, як члена сім`ї наймача, на реєстрацію в квартирі зазначених осіб, ніхто не отримував. З урахуванням заяви [PERSON] під час судового розгляду - про відсутність її згоди на проживання та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] громадян [PERSON] та [PERSON] , суд, приходить до висновку, що для повного захисту житлових прав позивача за первісним позовом, слід визнати протиправною реєстрацію та вселення в квартиру [ADDRESS] громадян [PERSON] та [PERSON] та визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При вирішенні зустрічного позову суд зважає на наступне: Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує нормами матеріального права, яка передбачають можливість захисту права власності власника від порушення його прав іншими особами. ( ст. ст. 386, 391 ЦК України). Як встановлено судом та зазначено вище, правочин, на підставі якого [PERSON] набула право власності на майно, має бути визнаний недійсним на підставі його неправомірності. За принципами ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( частина 2 статті 15 ЦК). Тобто, в даному випадку, з урахуванням викладених вище обставин, встановлених судом, та норм матеріального права, які підлягають застосуванню, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. На підстав викладеного, суд приходить до висновку, що позов позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Спірідовича Василя Миколайовича, Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у власність, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договір дарування житлового приміщення, про визнання реєстрації та вселення осіб в житлове приміщення протиправними та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а в задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування слід відмовити.

Outcome: approved