Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання автомобіля спільної сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 2.08.2013 року. В період зазначеного шлюбу сторони придбали за спільні кошти майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль „HONDA CR-V", д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску. Документи про право власності на вказаний транспортний засіб були оформлені на відповідача. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7.04.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки вказане майно придбане в період зареєстрованого шлюбу, тому воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому просить визнати автомобіль „HONDA CR-V", д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та розділити вказаний транспортний засіб, визнавши за кожним із подружжя: за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину кожному в порядку поділу майна подружжя. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що сторони після укладення шлюбу спільно проживали в квартирі батьків відповідача [ADDRESS] . Але в листопаді 2018 року позивач з сином залишили спільне місце проживання і [PERSON] почала проживати з іншим чоловіком в орендованій квартирі [ADDRESS] . З листопада 2018 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет і їх сімейні відносини існують формально. Автомобіль „HONDA CR-V", д.н.з. [NUMBER] є особистою приватною власністю [PERSON] , який був зареєстрований за останнім майже через рік як сторони перестали бути сім'єю в розумінні ч.2, ст.3 СК України. Позивач не цікавилась придбанням даного автомобіля і грошових коштів на його купівлю не давала. З тексту позовної заяви вбачається, що [PERSON] дізналась про наявність спірного автомобіля тільки 27.02.2020 року, що підтверджує факт відсутності участі її у придбанні транспортного засобу. За таких обставин просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши відповідача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 2.08.2013 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7.04.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказані обставини не були підтверджені належними доказами, але учасники справи не заперечували і підтвердили як самі події, так і дати їх настання, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] 16.11.2018 року уклала з [PERSON] договір оренди квартири [ADDRESS] (а.с.68-74), в якій проживає з вказаної дати і по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються копією позовної заяви про розірвання шлюбу, поданою [PERSON] до суду 30.07.2019 року, де місцем проживання вказала саме цю орендовану квартиру (а.с.57), актом обстеження житлово-побутових умов від 16.07.2019 року, з тексту якого вбачається, що працівники служби у справах дітей обстежили місце проживання [PERSON] та її сина квартиру [ADDRESS] (а.с.62-64), постановою судді Дарницького районного суду м. Києва Комарецевої Л.В. від 4.12.2019 року, де потерпіла [PERSON] пояснила суду, що з листопада 2018 року вона орендує квартиру та проживає окремо від [PERSON] і просить останнього до неї не приходити (а.с.65), позовною заявою по даній цивільній справі, в якій представник позивача [PERSON] зазначила саме адресу проживання позивача орендовану квартиру (а.с.2), що і підтвердила представник в судовому засіданні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] стверджували, що саме з листопада 2018 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет для кожного і їх сімейні відносини існують формально. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не надала будь-які докази в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що спростували б зазначені ствердження. Пояснення даного представника позивача про те, що сторони з дитиною в липні 2019 року разом їздили відпочивати до Єгипту, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони були спростовані показаннями відповідача [PERSON] , що сторони дійсно відпочивали у Єгипті, але в готелі мешкали у різних номерах, а він скористався нагодою побути разом зі своїм сином, який проживав у його номері, так як позивач перешкоджає йому у зустрічах з ним. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він як сусід відповідача не бачить його дружину [PERSON] за місцем проживання з листопада 2018 року, а весною 2019 року біля їх будинку з`явилась побита машина „HONDA CR-V" зеленого кольору, яку постійно ремонтував [PERSON] . За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Таким чином, оцінюючи вказані докази по справі, суд приходить до висновку, що сторони фактично припинили шлюбні відносини між собою з листопада 2018 року. Як вбачається з довідки від 8.07.2018 року Маневицького відділу поліції ГУНП у Волинській області автомобіль „HONDA CR-V", 2006 року випуску, номер масі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований у ФРН під реєстраційним номером „ [NUMBER] ", що належить на праві власності [PERSON] , 7.07.2018 року близько 00-30 годин потрапив у ДТП на 383 км + 500 м автодороги М-07 „Київ - Ягодин", тому був вилучений з місця події як речовий доказ (а.с.84). Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 5.11.2018 року речовий доказ: автомобіль „HONDA CR-V", 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстрований у ФРН під реєстраційним номером „ [NUMBER] " був переданий власнику [PERSON] (а.с.85-87). Тобто, на момент припинення шлюбних відносин між сторонами по справі спірний автомобіль належав на праві власності [PERSON] 20.07.2019 року відповідач [PERSON] набув у власність автомобіль „HONDA CR-V", д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зеленого кольору на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.91-92). Позивач та її представник не надали будь-які докази судові про те, що позивач приймала фінансову участь у придбанні спірного автомобіля, крім того, [PERSON] дізналась про наявність спірного автомобіля тільки 27.02.2020 року, що підтверджує факт відсутності участі її у придбанні даного транспортного засобу. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначає п.3, ч.1, ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони припинили шлюбні відносини між собою з листопада 2018 року і сімейні відносини існували формально в розумінні ч.2, ст.3 СК України, до винесення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7.04.2020 року про розірвання шлюбу, тому придбаний 20.07.2019 року спірний автомобіль не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя за описаних вище обставин, а належить відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі п.3, ч.1, ст.57 СК України. За таких обставин в цій частині позову необхідно відмовити позивачу. Оскільки позовні вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину спірного автомобіля за кожним із подружжя в порядку поділу майна подружжя є похідними від першої вимоги позову, в задоволенні якої було відмовлено, тому і дані похідні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, тому і не підлягає задоволенню її вимога про стягнення з відповідача на її користь сума сплаченого судового збору. На підставі ст.137 ЦПК України суд вважає необхідним задовольнити вимогу відповідача і стягнути з позивача на його користь 16 500 грн. витрат на правничу допомогу, сплачених частково його представнику - адвокату Оловятенко О.Ю., враховуючи складність справи і кількість наданих послуг, кількість і тривалість судових засідань, де вона приймала участь (5 судових засідань), ціна позову та значення справи для відповідача.

Outcome: approved