Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] в особі її представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що постановою апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за таких обставин. 16.10.2017 року о 19:00 год відповідач, керуючи автомобілем «Мерседес Вито» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Братська зі сторони вул. Лиманська, при виїзді на нерегульованому перехресті з проспектом Богоявленським в м. Миколаєві, порушуючи п.2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху, був неуважним, не простежив за дорожньою обстановкою, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-2107 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Розмір збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля ВАЗ-2107 державний номерний знак [NUMBER] , який на праві власності належить позивачці, складає 43292,40 грн. Відповідальність відповідача застрахована СК «Європейський страховий союз», що підтверджується страховим полісом № АМ1437607, але остання знаходиться в стадії банкрутства та не приймає заяви про страхові випадки. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 43292,40 грн., витрати за проведення оцінки вартості матеріальної шкоди 1500 грн., витрати по сплаті судового збору 704,80 грн. Належно повідомлені про час і місце судового засідання сторони в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року встановлена вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: 16 жовтня 2017 року о 9:00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес Вито» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Братська зі сторони вул. Лиманська, при виїзді на нерегульованому перехресті з проспектом Богоявленським в м. Миколаєві, порушуючи п.2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху, був неуважним, не простежив за дорожньою обстановкою, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-2107 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля ВАЗ-2107 державний номерний знак [NUMBER] відповідно до звіту № 164/03-18 від 17.03.2018 року складає 43292,40 грн., а вартість поновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 36538,73 грн. Відповідно до Централізованої бази даних МТСБУ відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес -Бенц ВІТО» державний номерний знак [NUMBER] застрахована страховою компанією ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ1437607, терміном дії з 01.08.2017 року по 31.07.2018 року, який на час скоєння ДТП був чинним. 06 травня 2019 року позивачка в особі її представника [PERSON] звернулась із заявою до МТСБУ про сплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №АМ1437607 від 01.08.2017 року, виданого СК «Європейський страховий союз». Даних про результати розгляду вказаної заяви суду не надано. Встановивши вказані обставини, суд приходить до таких висновків. Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із звіту № 164/03-18 від 17.03.2018 року про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ВАЗ-2107 державний номерний знак [NUMBER] , вбачається, що вартість збитків, заподіяних пошкодженням вказаного автомобіля складає 43292,40 грн., а вартість поновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 36538,73 грн., тобто розмір заподіяних збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, який відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, становить 50 000 грн. на одного потерпілого. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши вину відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу під час ДТП; встановивши, що у даній справі позовні вимоги до ПрАТ «Європейський страховий союз» не заявлені; враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, - суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача франшизи у сумі 500,00 грн., яка не підлягає відшкодуванню страховою компанією, відповідно до змісту ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Суд звертає увагу, що, згідно умов страхового полісу №АМ/1092604 від 31.07.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПрАТ "Європейський страховий союз", що був діючим на момент заподіяння шкоди ДТП 16.10.2017 року, розмір франшизи складає 500,00 грн. Крім того, згідно змісту позовних вимог, розмір матеріальної шкоди, що спричинена позивачу, не перевищує встановленого ліміту відповідальності страховика ПрАТ "Європейський страховий союз" за шкоду, заподіяну майну. Враховуючи наведене вище, зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц; встановивши, що ні страховою компанією, ні МТСБУ позивачу не відмовлено у виплаті страхового відшкодування, - позов про стягнення з [PERSON] шкоди, яка спричинена пошкодженням транспортного засобу (за виключенням франшизи), є передчасним, задоволенню не підлягає. Щодо посилання в позовній заяві на те, що страховик - ПрАТ "Європейський страховий союз" знаходиться в стадії банкрутства та не приймає заяви про страхові виплати слід зазначити таке. На засіданні Нацкомфінуслуг 29 серпня 2017 року було прийнято розпорядження №3620 про аннулювання ліцензій СК «Європейський Страховой Союз». Рішення набрало чинності 29 вересня 2017 року. Причиною такого рішення стала відсутність керівника або уповноваженого представника компанії за місцем реєстрації, а також у зв`язку з неможливістю проведення позапланової перевірки діяльності страховика. Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 12.10.2017 року № 4061 ПрАТ «Європейський страховий союз» виключено з Державного реєстру фінансових установ у зв`язку з анулюванням ліцензій товариства на провадження страхової діяльності та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. За офіційними даними МТСБУ ПрАТ "Європейський Страховий Союз" 03.10.2017 року позбавлена членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. Відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань діяльність ПрАТ «Європейський страховий союз» не зупинена і не перебуває в процесі припинення. Отже, позивач не позбавлений можливості на захист своїх прав та законних інтересів звернутись з відповідним позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз» або, за наявності підстав, - до МТСБУ. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч.ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню, пропорційно задоволеним позовним вимогам, документально підтверджені судові витрати у розмірі 7,80 грн.

Outcome: partial