Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

20 вересня 2006 року ПАТ КБ „ Приватбанк" і [PERSON] було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною картою складає між ПАТ КБ „ Приватбанк" і [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки до 31 липня 2008 року. Відповідно до судового наказу від 06 лютого 2008 року, видного Бахмацьким райсудом у справі № 2-н-38, який набрав чинності 27 лютого 2008 року, постановлено стягнути із [PERSON] на користь „ Приватбанку" борг в сумі 2530 гривень 80 копійок, і судовий збір в розмірі 25 гривень 50 копійок. Строк пред"явлення судового наказу до виконання - до 27 лютого 2011 року. Судовий наказ до примусового виконання не пред"являвся. Після винесення судового наказу [PERSON] в добровільному порядку на погашення сум за кредитним договором вносились грошові кошти 23 серпня 2008 року і 14 листопада 2008 року. У листопаді 2014 року ПАТ КБ „ Приватбанк" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 19.10.2014 року в сумі 11688грн.06 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1625грн.82 копійок, із заборгованості по процентах за користування кредитом - 10062 грн.24 коп. Від цієї суми банк відрахував суму в розмірі 2530грн.80коп., яка була задоволена судовим наказом . Різниця становить 9157 грн.26 коп. Просить також стягнути 500 грн. штрафу ( фіксована частина), і 457 грн. 86 копійок штрафу ( процентна складова). Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача , складає 10115 грн. 12 копійок. Позовні вимоги банк вмотивував тим, що відповідач не виконував належним чином своїх зобов"язань за кредитним договором, в результаті чого утворилась заборгованість. В судовому засіданні 30 грудня 2014 року представник банку подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, і просив стягнути з відповідача заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 9338 грн.87 копійок станом на 19.10.2014 року, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов"язань за кредитним договором. Банк також просить стягнути судовий збір із відповідача. В судове засідання 15 січня 2015 року представник банку не з"явився , про час і місце розгляду справи представник банку Кіяшко Л.М. була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки ( а.с. 76). Представник банку - Кулага О.В. в судове засідання не з"явилась, але надіслала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, заявлені позовні вимоги задовільнити. Проти заочного розгляду справи вона не заперечує. Зазначила, що відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на власний розсуд збільшувати або зменшувати суму кредитного ліміту, не повідомляючи клієнта. На підставі цього було банком встановлено суму кредитного ліміту 200 грн, але 15.01. 2009 року суму кредитного ліміту було зменшено до 1807грн. 43 коп. У 2008 році банком у суді було отримано судовий наказ, який відповідачем не виконувався. В період з 20.01 08 року по 19.10.14 року банком було нараховано відсотки за користування кредитними коштами в сумі 9338 грн. 87 коп. Кредитна карта видавалась [PERSON] строком дії до 31 липня 2008 року. Відповідно до п 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг при закінченні строку дії певна карта продовжується банком на новий строк, якщо раніше не надійшло письмової заяви клієнта про закриття карткового рахунку. Відповідач жодних письмових заяв про закриття карткового рахунку до відділення „Приватбанку" не надсилав, про що суду не надав відповідних доказів на спростування цього факту. А тому, банк випустив нову картку зі строком дії до липня 2012 року. Останнє погашення по кредиту було здійснено 14.11.2008 року в сумі 150 грн. Банк звернувся до суду вчасно, в межах строку позовної давності, так як строк дії картки до липня 2012 року (а. с.78). Відповідач в судове засідання на повторний виклик не з"явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки 03.01.2015 року. Причини неявки до суду не повідомив. Подав до суду письмову заяву, в якій просить при розгляді справи щодо нього врахувати строк позовної давності. 14 листопада 2008 року їм був здійснений останній платіж. Справу просить розглядати за його відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позивачу в задоволенні позову слід відмовити з слідуючих підстав. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 20 вересня 2006 року між ЗАТ КБ „Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ „Приватбанк") і громадянином України [PERSON] укладено договір шляхом написання заяви, яка разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ПАТ КБ „Приватбанк" і [PERSON] договір про надання банківських послуг (а. с. 14-27) Відповідно до умов цього договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки . Відповідач взяв на себе зобов"язання повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Відповідно до розрахунку позивача ( а.с. 9- 13) станом на 19.10.2014 року у відповідача утворилась заборгованість в сумі 11688 грн. 06 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 1625 грн. 82 копійки, заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 10062 гривні 24 коп. Судовим наказом Бахмацького райсуду Чернігівської області від 06 лютого 2008 року у справі № 2-н- 38( а.с. 7) з [PERSON] постановлено стягнути на користь ЗАТ КБ „ Приватбанк" заборгованість по кредиту в сумі 2530 грн. 80 копійок. Ця сума банком відрахована від загальної суми заборгованості станом на 19.10.2014 року. Зазначений судовий наказ набрав чинності 27 лютого 2008 року, строк його пред"явлення до примусового виконання до 27.02.2011 року ( а.с. 8). До примусового виконання зазначений наказ банком не пред"являвся, про що свідчить довідка Бахмацького ВДВС від 18.12.2014 року № 2261 ( а.с. 57), відсутність відповідних відміток у судовому наказі. Після винесення судом судового наказу [PERSON] в добровільному порядку сплатив банку на погашення сум за кредитним договором 23.08.08 року 700 гривень, а 14.11.2008 року - 150 гривень, про що підтверджує роздруківка про рух коштів по рахунках ( а.с. 73-74), а також твердження представника банку в письмовому поясненні (а.с. 78), і твердження відповідача в письмовій заяві ( а.с. 62). В розрахунок заборгованості по кредиту було включено штраф ( фіксована частина) - 500 грн., і штраф ( процентна складова ) - 457 грн. 86 коп. ( а.с. 13). Заявою про зменшення позовних вимог ( а.с. 64- 69) позивачем сума заборгованості за кредитом станом на 19.10.2014 року зменшена до 9338 грн. 87 коп. Ця сума складається із заборгованості по процентах за користування кредитом з 20.01.08 року по 19.10.14 року (а.с. 71). Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності ( а.с. 62). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ст. 267 ч. 4 ЦК). Цивільне законодавство передбачає 2 види позовної давності : загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки ( ст. 257 ЦК ). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України пере6іг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п"ята статті 261 ЦК ). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ „Приват Банк" і [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений до 31. 07. 08 року. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов"язаня щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Відповідно до п. 2 розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі , на умовах платності та зворотності ( повернення). Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки ( місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці ( поле MONTH). Із заяви від 20.09.06 року, яка є невід"ємною частиною договору, укладеного між ПАТ КБ „ Приват Банк" і [PERSON] вбачається , що строк дії картки , виданої останньому до 31.07.2008 року. Останній платіж по кредитній картці був здійснений відповідачем 14.11.2008 року. Позов банком пред"явлений 13 листопада 2014 року. При розгляді даної цивільної справи суд керувався висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання / отримання кредитних коштів, викладеними в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, від 23.10.2014 року, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковими для всіх судів України . Крім того, згідно із роз"ясненнями, викладеними в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 „ Про судове рішення у цивільній справі", суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Дотримання строку звернення до суду з позовом є однією із умов для реалізації права на позов. Вона дисциплінує учасників правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду ,сприяє стабільності діяльності суб"єктів правовідносин . Відповідно до ст. 88 ЦПК України „ стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв"язку із відмовою в задоволенні позовних вимог позивачеві, витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed