Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Лікар-психіатр Комунального закладу "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" Усіков С.Ф. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1979 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS], для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Заява мотивована тим, що [PERSON] має параноїдну шизофренію, параноїдний синдром, внаслідок чого є небезпечним для себе та оточуючих. Представник заявника в судовому засіданні заяву про необхідність госпіталізації у примусовому порядку підтримав та просив її задовольнити. Прокурор у задоволенні заяви просила відмовити, так як відсутні підстави для госпіталізації у примусовому порядку [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні данного питання поклався на розгляд суду. При цьому пояснив, що він є інвалідом 3-ї групи, небезпеки для себе та оточуючих не проявляє. Під час вечері 6 січня 2017 року вжив алкогольні напої, які йому заборонено при його захворюванні, що могло і спричинити виклик його рідними поліції. Заслухавши пояснення представника комунального закладу "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня", особу, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити , з наступного. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 10.01.2017 року, [PERSON] встановлено діагноз: параноїдна шизофренія, параноїдний синдром. Підставою для госпіталізації в примусовому порядку є наявність у хворого ознак безпосередньої небезпеки для себе та оточуючих. Комісія вважає доцільним госпіталізувати хворого до КЗ " Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" в примусовому порядку ( а.с. 3). Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих внаслідок встановленого захворювання матеріали справи не містять, у судовому засіданні - не встановлено. Сама ж по собі поведінка [PERSON] , яка мала місце 07.01.2017 року без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку, а відтак, суд вважає, що у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію [PERSON], 1979 року народження слід відмовити. На підставі ст. ст. 14, 16-19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: dismissed