Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просив визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації інформацію, розповсюджену [PERSON] на власній сторінці в мережі Facebook, а також в інтернет виданні Резонанс. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 червня 2019 року о 19 годині 41 хвилині [PERSON] , який є журналістом та громадським діячем, поширено на власній сторінці в мережі Facebok, а також в Інтернет виданні Резонанс за власним підписом та авторством недостовірну інформацію щодо позивача, щодо причетності позивача до отримання хабарів (неправомірної вигоди) за оформлення дозволів на травматичну та нарізну зброю, а також щодо невідповідності рівня життя задекларованим доходам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Свячену Юлію Борисівну. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року позовна заява залишена без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 05 листопада 2019 року у вказаній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін з призначенням підготовчого судового засідання на 11 грудня 2019 року. У підготовче засідання 11 грудня 2019 року з`явився представника позивача адвокат Крайнюков М.М., відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Підготовче засідання відкладено на 06 лютого 2020 року. У підготовче засідання 06 лютого 2020 року з`явився представник позивача адвокат Крайнюков М.М., відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Підготовче засідання відкладено на 25 березня 2020 року. У підготовче засідання 25 березня 2020 року сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 25 травня 2020 року. У підготовче засідання 25 травня 2020 року сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 01 липня 2020 року. У підготовче засідання 01 липня 2020 року сторони не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Підготовче засідання відкладено на 10 серпня 2020 року. У підготовче засідання 10 серпня 2020 року з`явився представника позивача адвокат Крайнюков М.М., відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. За клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 22 жовтня 2020 року. З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній основній відпустці. У підготовче засідання 22 жовтня 2020 року з`явився представника позивача адвокат Крайнюков М.М., відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Закрито підготовче засідання протокольною ухвалою, та призначено справу до розгляду по суті на 10 грудня 2020 року. У судове засідання 10 грудня 2020 року з`явився представника позивача адвокат Крайнюков М.М., відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. За клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 25 лютого 2021 року. У судове засідання 25 лютого 2021 року сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись. Судове засідання відкладено на 12 квітня 2021 року. У судове засідання 12 квітня 2021 року з`явився представника позивача адвокат Крайнюков М.М., відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялися. Судове засідання відкладено на 09 червня 2021 року. У судове засідання 09 червня 2021 року з`явився представник позивача, адвокат Крайнюков М.М. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся. Про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Судове засідання відкладено на 05 серпня 2021 року. У судове засідання 05 серпня 2021 року сторони не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Судове засідання відкладено на 18 жовтня 2021 року. З 26 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній основній відпустці. У судове засідання 18 жовтня 2021 року з`явився представник позивача, адвокат Крайнюков М.М. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся. Про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач у судові засідання 11 грудня 2019 року, 06 лютого 2020 року, 25 березня 2020 року, 25 травня 2020 року, 01 липня 2020 року, 10 серпня 2020 року, 22 жовтня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 25 лютого 2021 року, 12 квітня 2021 року, 09 червня 2021 року, 05 серпня 2021 року та 18 жовтня 2021 року не з`явився, сповіщався належним чином за адресою згідно даних отриманих судом з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. До суду повернулися конверти з судовою повісткою з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Також через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Виходячи з правової позиції Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по адміністративній справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, закрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, на підставі наданих позивачем доказів, а саме: скріншотів веб-сторінок із мережі Інтернет, судом встановлено, що на сторінці в мережі Інтернет в соціальній мережі Facebok,\~за авторством\~особи,\~що поіменована\~ [PERSON] ,\~ оприлюднено інформацію такого змісту: [PERSON] за отримання дозволу на травматичний пістолет виросла на цілих 200$! … Якщо при начальнику одеської поліції Дмитре Головіні вартість оформлення травмату складала 300 $ (з урахуванням інтересів посередників), то після зміни [PERSON] на [PERSON] ціна виросла на 60 відсотків. Причому про нову ставку на резинку стало відомо ще в той момент, коли новий начальник дозвільної системи тільки виїхав з Харкова в Одесу. Офіційно посада особи, що займається прийомом та обробкою документів для отримання дозволів на зброю, звучить наступним чином: Начальник відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності. Новий керівник одеської поліції Олег Бех привіз з Харкова й свого дозволителя. Звуть його [PERSON] . Його податкова декларація тут: посилання. Наприклад, на його дружину оформлено Ленд Круйзер Прадо 2014 року та Хюндай Акцент 2013 року. Примітно, що дружина [PERSON] працювала в минулому в міграційній службі Харківської області. Тобто обидва працюють типа на невелику зарплатню, проте мають гроші заправляти 87-литровий бак Ленд Круйзера Прадо. [PERSON] змінив на цій посаді [PERSON] (людину [PERSON] ). [PERSON] такою небідна людина. Він використовує БМВ 520 D 2017 року та Тойота Ленд Круйзер Прадо 2008 року, які оформлені на його родичку. Його податкова декларація тут: посилання. Однак заздрісники із ГУНП доклали мені, що він зовсім нещодавно купив новий Х5 в М-пакеті року 2015-2017 та чорного кольору, котрий він залишив за кутом від своєї роботи на [ADDRESS] . Об`єм двигуна 5 літрів. Взагалі. Забавський полюбляє Х5 його попереднім автомобілем також був Х5, однак білого кольору. Однак як би ж тільки підняли вартість оформлення травматичного пістолета. Так, під підвищення потрапило і нарізна зброя: при Головіні 500$, а при Бехе тепер 1000$. Примітно, що одесити скаржаться не на те, що приходиться давати хабарі, а то, що їх підіймають. І я скажу правильно роблять, що підвищують хабарі. Овець потрібно стригти. Це закон природи. Також на цій сторінці міститься зображення з текстом: Увага!!! Підвищення суми хабаря Відтепер за оформлення дозволу на травмат в ГУНП в Одеській області $500. На сторінці міститься фотографія особи [PERSON] , яка в сукупності з іншими доказами, що містяться у справі, дає можливість ідентифікувати цю особу як [PERSON] . Аналогічна за змістом інформація розміщена в мережі Інтернет на сайті видання Резонанс. Стаття з назвою Дореформувались. В Одесі назріває бунт за авторством журналіста [PERSON] , на якій також наявна фотографія цієї особи. Судом перевірені надані позивачем скріншоти, наведені в позовній заяві посилання та встановлено їх відповідність дійсно наявним в мережі Інтернет сторінкам. Наведена на скріншотах та посиланнях інформація дійсно розповсюджена в мережі Інтернет, доступ до якої має необмежене коло осіб. У той же час, на неодноразові виклики, відповідач не з`явився до суду, своїм правом на подання пояснень, доводів, доказів не скористався. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що за авторством відповідача дійсно було розповсюджено наведену в позовній заяві інформацію, що стосується позивача. Достовірність та належність доказів перевірено судом. Надаючи оцінку змісту відповідної інформації, суд зазначає таке. Як окремі твердження так і в своїй сукупності, розповсюджена інформація викладена у вигляді беззастережних тверджень, що містять фактичні дані, і не може бути віднесена до оціночних суджень, сатири тощо. Оприлюднений текст фактично містить твердження про те, що отримання дозволу на травматичний пістолет відбувається на корупційній основі; що після зміни керівника одеської поліції вартість хабара за відповідні дії збільшилась. В тексті зазначено прізвище, ім`я, по-батькові позивача в контексті того, що він є відповідальною особою за надання дозволів на отримання травматичної зброї та вказується на його причетність до таких неправомірних дій. Таким чином, відповідач згадує [PERSON] в статті в такому вигляді, що беззаперечно дає змогу дійти до висновку, що цей текст стосується цієї особи в частині виконання ним своїх службових обов`язків. Згідно доданої до позовної заяви службової характеристики за підписом Заступника начальника ГУНП в Одеській області полковника поліції Махотіна С.П., [PERSON] має звання полковника поліції та проходить службу в Національній поліції України з листопада 2015 року. Таким чином, є службовою особою. В той же час в тексті відповідачем наведено слово хабар. Визначення слова хабар міститься, зокрема, в Словнику української мови: в 11 томах. Том 11, 1980. Стор. 7, де хабар - гроші або речі, що даються службовій особі як підкуп, плата за які-небудь злочинні, незаконні дії в інтересах того, хто їх дає. Такі дії можуть кваліфікуватись за ст. 368 КК України: прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою. Таким чином, відповідачем розповсюджено інформацію, яка містить твердження про факти вимагання, отримання, зокрема позивачем, неправомірної вигоди. Суд приходить до висновку, що така інформація є негативною. Висловлювання відповідача містить інформацію про причетність [PERSON] до вчинення кримінальних правопорушень, а також правопорушень пов`язаних із корупцією, що можна перевірити на істинність та спростувати, тому воно не є оціночним судженням. У той же час, в суду відсутні будь-які докази притягнення позивача до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності за будь-які протиправні дії, в тому числі за вимагання чи отримання неправомірної вигоди, вчинення інших правопорушень. У зв`язку з чим, розповсюджену інформацію про причетність [PERSON] до вимагання чи отримання хабарів за надання дозволів на травматичну зброю слід вважати недостовірною. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, зазначено таке. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] поширено інформацію про [PERSON] шляхом розміщення в мережі Інтернет; встановлено, що така інформація безпосередньо стосується позивача, є негативною та порушує його особисті немайнові права. У той же час, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачем розповсюджено інформацію щодо встановлення невідповідності рівня життя [PERSON] . Позивач не наводить в чому саме розповсюджена відповідачем інформація стосується встановлення невідповідності рівня його життя, яка саме інформація є недостовірною, не наводить доказів, що цю інформацію спростовують. У зв`язку з цим, позовні вимоги про визнання недостовірною інформацію щодо встановлення невідповідності рівня життя [PERSON] не підлягають задоволенню. В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Українська Пресс група проти України», зазначено: у своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження та існування фактів може бути підтверджено. Відповідно до ч.4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно п.\~1\~постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~27.02.2009\~№ 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У\~ст. 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст. 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з\~ ч.2 ст. 30 Закону України "Про інформацію"\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~ст. 277 ЦК\~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції\~(зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі "Лінгенс проти Австрії"). Згідно ч.ч.4, 7 ст. 277 ЦК України,\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції N 1165(1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Проте, ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. Так, згідно з\~ч.2 ст. 6 Конвенції\~кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У ч.ч.1, 2 ст. 62 Конституції України\~закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі "Грабчук проти України" (заява N 8599/02);\~пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі "Довженко проти України" (заява N 36650/03)). Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПКкожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене,

Outcome: partial