Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обгрунтування заявленного позову вказував, що на підставі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року визнано право власності за позивачем [PERSON] та за [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку літ."Б-1" з гаражем літ."Д", по вул. Василицька, 3, міста Черкаси. Вказаний будинок площею 30,3 кв.м., тому відсутня технічна можливість виділити в натурі відповідачеві належну їй на праві власності ? частину будинку, тому позивач просить визнати за ним право власності на спірне будинковолодіння зі сплатою компенсації відповідачеві та припинити право власності останньої на вказаний будинок, оскільки він неподільний. Позивач неодноразово змінював та доповнював свої позовні вимоги, в останній редакції позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності на будинок літ."Б-1" з гаражем літ."Д", по вул. Василицька, 3, міста Черкаси, у звязку з тим, що частина належна відповідачеві не може бути виділена в натурі, вказаний будинок не є окремим обєктом права власності, а входить до складу будинковолодіння, розташованого за адресою вул. Василицька, 3, що в м. Черкаси, яке належить [PERSON] на праві приватної власності, тому вважає що відповідачка [PERSON] не має права на компенсацію в разі припинення її права власності. Відповідачка [PERSON] скерувала до суду заяву, в якій вказувала, що вона є власником ? частини житлового будинку літ."Б-1" з гаражем літ."Д", по вул. Василицька, 3. Позивач їй перешкоджає та не надає доступ до належної їй частини будинку, заселив до будинку сторонніх осіб, які також чинять перешкоди [PERSON] у користуванні частиною будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку літ."Б-1" з гаражем літ."Д", по вул. Василицька, 3, що в м. Черкаси, оскільки домоволодіння є неподільним, що доведено рішенням різних судових інстанцій. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки за відповідачкою визнано право власності на спірну частину будинку і у позивача відсутнні законні підстави для позбавлення права власності відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 06 квітня 1989 року [PERSON] придбаву [PERSON] житловий будинок літ. «А-1» по вул. Василицька, 3 в м. Черкаси, який розташований на земельній ділянці 910 кв.м загальною житловою площею 58,6 кв.м., та надвірні споруди літню кухню літ. «Б», туалет літ. «В», \~два льохи літ. « Г, Е », гараж літ. «Д» та огорожу № 1,2. Позивач [PERSON], 27.01.2012 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок літ. Б-І загальною площею 30,3 кв. м. за адресою м. Черкаси вул. Василицька, 3, що підтверджується відповідним витягом про державну реєстрацію прав №32993365. Рішенням Соснівського райвиконкому м. Черкаси № 263 від 19 квітня 1983 року [PERSON] (попередній власник) дозволено капітальний ремонт частини будинку (літ. А-1), та будівництво кухні, котельні та веранди, а також дозволено знести старі приміщення, добудувати до гаража сарай-літню кухню та знести старі сараї. Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 453 від 03 квітня 2008 року [PERSON] дозволено будівництво приватного двоповерхового житлового будинку садибного типу та сараю відповідно до проекту на вище зазначеній земельній ділянці. [PERSON] 04 червня 2008 року Інспекцією ДАБК у Черкаській області видано Дозвіл № 289 на виконання будівельних робіт. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] по ? частині одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», які розташовані за адресою м. Черкаси вул. Василицька, 3. Рішенням апеляційного\~суду Черкаської\~області від\~24.06.2015 рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 29.04.2015 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя в частині задоволення позовних вимог про поділ земельних ділянок, присудження позивачці грошової компенсації з відповідача та відмови в задоволенні позову в частині поділу деревообробних станків, бетономішалки, човна - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. У частині розподілу одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташованого за адресою м. Черкаси вул. Василицька, 3, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року залишено без змін. З технічної документації на будинок літ. «Б-1», який розташований за адресою м. Черкаси вул. Василицька, 3 вбачається, що вказаний будинок загальною площею 30,3 кв. м., з якої 18,1 кв.м житлова площа, 12,2 допоміжна площа. Вартість житлового будинку літ. «Б-1», загальною площею 30,3 кв. м., з відповідною частиною надвірних споруд, в м. Черкаси вул. Василицька, 3, станом на 22.09.2017 складає 106\~368 грн. без урахування ПДВ, що підтверджується висновком про вартість майна, наданим товарною біржою «Універсальна». Відповідачка [PERSON]І подарувала, а [PERSON] прийняла в дар ? частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, шо розташований у м. Черкаси по вул. Василицькій 3, що підтверджується копією договору дарування від 14.05.2018, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори. [PERSON] Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Враховуючи роз'яснення вище вказаної постанови пленуму Верховного суду України, в даному випадку розподіл спільної часткової власності неможливий, як і виділ частки в натурі, адже виділ (частки одного співвласника) також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру, яка відповідатиме вимогам будівельних норм та правил. Для квартири це означає: окремий вхід, окрема кухня, окремий санвузол, окрема житлова кімната. Згідно вимог п. 2.22. «ДБН В.2.2.-15-2005 Житлові будинки. Основна частина» нижня межа площі однокімнатної квартири (мінімально допустимої для виділу в натурі) повинна становити 30 кв.м. (без урахування площі літніх приміщень). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що виділ у натурі 1/2 частки із спільного майна позивача і відповідача є неможливим, оскільки спірний будинок є неподільним, так як його площа становить 30,3 кв.м. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом вказаної статті ЦК садиба складається з визначальних обєктів земельної ділянки та житлового будинку, і другорядних обєктів усього іншого майна, покликаного обслуговувати або безпосередньо повязаного з першими двома. Усі складові садиби є нерухомими речами, а також комунікаціями, які їх обслуговують. Разом з тим, визначальні обєкти, що входять до складу садиби (земельна ділянка та житловий будинок), являють собою окремі обєкти права власності. Право на ці обєкти підлягає державній реєстрації окремо. У коментованій статті окремо регулюється питання відчуження однієї зі складових садиби житлового будинку. І якщо предметом договору купівлі-продажу або іншого договору відчуження буде позначено житловий будинок, відповідно до прямого припису закону дійсним предметом договору буде садиба в цілому. Це правило диспозитивне й тому діє за умовчанням, тобто інше може передбачатися договором. Згідно з ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому на суд погоджується з твердженням позивача про те, що, господарські будівлі та споруди, право власності на ? частину яких визнано за сторонами по справі, не є окремими обєктами права власності, а входять до складу садиби. Проте, на думку суду, неподільність речі, яка є частиною цілого обєкту, не є підставою для припинення права власності одного із співвласників. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання за [PERSON] права власності на будинок літ. «Б-1», який розташований за адресою м. Черкаси вул. Василицька, 3, оскільки рішенням суду вже вирішено правовий режим спірного будинку та визнано за сторонами по справі по ? частині будинку. Цивільним законодавством України встановлена презумпція права власності, відповідно до якої, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, тому відсутні правові підстави для позбавлення права власності відповідачки на спірне майно.

Outcome: dismissed