Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Представник ТОВ "Рівнетеплоенерго" звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у розмірі 53421,41 грн., а також 2270,00 грн. сплаченого судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ "Рівнетеплоенерго", здійснює надання послуг з централізованого опалення та підігріву води у житлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім"я [PERSON] .. Проте, внаслідок порушення зобов"язань щодо своєчасного внесення поточних платежів, станом на 01 березня 2021 року у відповідача виникла заборгованість за надані ТОВ "Рівнетеплоенерго" послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 53 421,41 грн.. 18 серпня 2021 року відповідачем та її представником подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Одночасно з розглядом справи розглянути та задовольнити заяву щодо застосування строків позовної давності. 08 вересня 2021 року за вх.№51588/21 представником позивача подано письмові пояснення, в яких просили позов задоволити повністю. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01 червня 2021 з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «Рівнетеплоенерго» не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, окрім того підтримала свою заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що ТОВ "Рівнетеплоенерго", здійснює надання послуг з централізованого опалення у житлове приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім"я [PERSON] .. Відповідач [PERSON] є співвласником житлового приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 30.03.2021. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов"язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов"язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося у відповідності до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов"язки споживача і виконавця, а також інші питання. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на час розгляду справи) передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов"язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов"язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такий правовий висновок сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № № 751/3840/15-ц. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Позивач належним чином та у повному обсязі надавав відповідачу послуги з централізованого опалення, однак відповідач не виконувала належним чином свого обов"язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого станом на 01 березня 2021 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 53421,41 грн. за період з 01.04.2005 по 28.02.2021, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Посилання відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] у відзиві та поясненнях на позов на той факт, що відповідач не користувалась послугами, що надавались ТОВ «Рівнетеплоенерго» та лише періодично приїздила до помешкання, не заслуговують на увагу суду та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки жодного належного та допустимого доказу відповідачем на підтвердження цього факту суду не подано. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. А тому посилання відповідача на той факт, що послугами вона не користувалась у зв`язку з відсутністю в житловому приміщенні тривалий час не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки правом не оплачувати послуги споживач теплової енергії законом не наділений. Окрім того, у своїх поясненнях відповідач стверджує, що послуги ТОВ «Рівнетеплоенерго» надавались неякісно, температурні показники не відповідали нормам. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. Докази того, що [PERSON] зверталась до ТОВ «Рівнетеплоенерго» із заявою про зменшення розміру плати за дану житлово-комунальну послугу або повідомляла теплопостачаючу організацію про неякісне надання послуг в матеріалах справи відсутні. Враховуючи те, що відповідач є власником житлового приміщення (власність зобов"язує утримувати своє майно ст. 322 ЦК України), користується наданими послугами з гарячого водо та теплопостачання, та є споживачем послуг, суд вважає, що відповідач зобов"язана оплатити заборгованість. Разом з тим, суд, враховуює заяву відповідача про застосування строків позовної давності та розрахунок по нарахуванню коштів за послуги з централізованого та гарячого водопостачання. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. За наведених обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та підлягає до стягнення заборгованість у межах трьох років, а саме у сумі 22287,61 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Рівнетеплоенерго» задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 947,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial