Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області (далі - виконком Броварської м/ради) щодо відмови йому листом від 02 липня 2020 року за № 9-7-619 у розгляді його звернення щодо видачі ордера на кімнату в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача розглянути його звернення про видачу йому ордера на право зайняття кімнати № [NUMBER] у гуртожитку за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначав, що на підставі ордера № 9 від 11 серпня 1997 року він разом зі своєю сім`єю вселилися в кімнату гуртожитку, що знаходиться у [ADDRESS] , зареєстрований та проживає в ньому понад 20 років. Позивач вважає, що він згідно із Законами України "Про приватизацію державного житлового фонду" та "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" має право на безоплатну приватизацію житла. Гуртожиток, що знаходиться у [ADDRESS] , у якому він постійно проживає, належить до комунальної власності територіальної громади міста Бровари, тому виконком Броварської м/ради повинен видати йому новий ордер на кімнату в гуртожитку, оскільки він на законних підставах тривалий час зареєстрований і фактично проживає в цьому гуртожитку, іншого власного житла не має, право на приватизацію житла він не використав. Рішенням від 12 березня 2013 року за № 108 виконком Броварської м/ради відмовив йому у видачі ордера на жиле приміщення в гуртожитку по [ADDRESS] на кімнати № [ADDRESS] та [ADDRESS] , у зв`язку з реалізацією його сім`єю права на житло шляхом самостійного вирішення житлового питання. Позивач [PERSON] вважає, що дане рішення протягом більше 7 років втратило чинність за строком давності та на даний час не відповідає дійсності, оскільки 23 лютого 2013 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано; після розпаду його сім`ї квартира [ADDRESS] була продана на користьбанку для погашення іпотеки в АКБ "Укрсоцбанк" згідно із договором № 08/І-61 від 07 квітня 2008 року; шляхом поділу майна подружжя квартира [ADDRESS] , перейшла у власність колишньої дружини [PERSON] ; з дня вселення 11 серпня 1997 року в кімнату гуртожитку по даний час, тобто більше 23 років, він постійно проживає в зазначеному гуртожитку разом зі своїм дорослим сином [PERSON] , третьою особою у справі, та вони тривалий час займають кімнати №№ [NUMBER] та 31 у гуртожитку; іншого житла, крім вказаних двох кімнат у гуртожитку, ні на праві власності, ні на праві користування він не має, перебуває на квартирному обліку у виконкомі Броварської м/ради для отримання житла в загальній черзі, своє право на приватизацію житла не використав. 29 травня 2020 року він разом із сином [PERSON] звернулися до відповідача із заявою про видачу їм ордерів на заселення кімнат №№ [NUMBER] та [ADDRESS] . 07 липня 2020 року на адресу позивача надійшов лист-повідомлення, у якому зазначено, що на черговому засіданні Наглядової ради, яке відбулося 25 червня 2020 року, прийнято рішення зняти дане питання з розгляду, у зв`язку з відсутністю законних підстав для перегляду раніше прийнятих рішень. 30 вересня 2020 року за зверненням третьої особи [PERSON] , на підставі рішення виконкому Броварської м/ради від 29 вересня 2020 року за № 731, [PERSON] видано ордер за № 65 серії "Г" на жилу площу в гуртожитку, зокрема, на право зайняття ним кімнати [ADDRESS] . Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому в поновленні ордера на право зайняття кімнати [ADDRESS] . Просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо не розгляду його звернення та зобов`язати розглянути дане звернення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду відповідь на відзив, у якому просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач наводить застарілу інформацію щодо його житлових обставин та умов проживання, які були ще в 2013 році до розірвання шлюбу, жодним чином не спростовує обставини його вселення та проживання в гуртожитку, реєстрації в гуртожитку більше п`яти років, довідки про фактичне користування житлово-комунальними послугами та оплату за них, у тому числі протягом останніх шести років. Щодо фактичного його проживання в гуртожитку зазначав, що інформація відповідача не відповідає дійсності, виконком Броварської м/ради помилково вважає, що може стверджувати свою позицію посиланням на акти перевірок за 2015 рік, оскільки до позову додано акт обстеження житлово-побутових умов проживання, де вказано, що він дійсно проживає в гуртожитку з 1997 року. Відповідач виконком Броварської м/ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі їхнього представника та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У відзиві на позов відповідач зазначав, що з 14 жовтня 2003 року територіальна громада міста Бровари в особі Броварської міської ради та виконавчий комітет Броварської міської ради володіють, розпоряджаються та управляють житловим фондом гуртожитку в [ADDRESS] . На виконання Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", з метою здійснення громадського контролю за розподілом та утримання житла в гуртожитках, які перебувають у комунальній власності міста, виконком Броварської м/ради створив Наглядову раду з питання розподілу і утримання житла в гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій, до повноважень якої входить здійснення громадського контролю за володінням, використанням та управлінням гуртожитками, переданими у власність територіальної громади. Наглядова рада, розглянувши надані позивачем [PERSON] документи, рекомендувала виконкому Броварської м/ради відмовити позивачу у видачі ордеру. Рішенням виконкому Броварської м/ради від 12 березня 2013 року за № 108 [PERSON] відмовлено у видачі ордера на жилі приміщення в гуртожитку № [ADDRESS] та [ADDRESS] , у зв`язку з реалізацією його сім`єю права на житло шляхом самостійного вирішення житлового питання, зокрема, придбанням квартири [ADDRESS] та отриманням за договором дарування квартири [ADDRESS] . Відповідач у відзиві вказував на те, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до виконкому Броварської м/ради з питанням видачі йому ордерів на вищевказані кімнати, зазначаючи при цьому, що 23 лютого 2013 року він розірвав шлюб, нерухоме майно належить його колишній дружині, просив відмінити рішення виконкому Броварської м/ради про відмову у видачі ордера. На черговому засіданні Наглядової ради, Комунальному підприємству "Житлово-експлуатаційна контора - 4" та Броварському районному відділу Управління ДМС України було доручено здійснити фактичну перевірку мешканців у кімнатах [ADDRESS] та [ADDRESS] зазначеного гуртожитку. За результатами перевірок фактичного проживання складено акти перевірок та встановлено, що позивач [PERSON] постійно в гуртожитку не проживає, інколи лише з`являється. 25 червня 2020 року на черговому засіданні Наглядової ради знову розглядалося звернення позивача щодо видачі йому ордерів та прийнято рішення про зняття цього питання з розгляду, у зв`язку з відсутністю законних підстав для перегляду раніше прийнятих рішень. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, у яких просив суд розглянути справу за його відсутності та зазначав, що позивач дійсно фактично постійно проживає в гуртожитку із серпня 1997 року, своє право на приватизацію житла він не використав, вказував, що у відзиві відповідач посилається на застарілу інформацію та оцінку обставин, за якими розглядалося питання про видачу ордера за заявою позивача. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст. 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону, регулює Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04 вересня 2008 року № 500-VI (далі - Закон № 500-VI), який набрав чинності з 01 січня 2009 року. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 500-VI сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Рішенням Броварської міської ради Київської області від 11 вересня 2003 року прийнято безоплатно в комунальну власність територіальної громади міста Бровари житловий будинок по [ADDRESS] , що перебував на балансі Пошуково-зйомочної експедиції № 60 Казенного підприємства "Кіровгеологія", та 14 жовтня 2003 року рішенням Броварської міської ради Київської області затверджено акт приймання-передачі даного житлового будинку. Рішенням Броварської міської ради Київської області від 08 листопада 2011 року № 575 вирішено надати адреси приміщенню гуртожитку в місті Бровари, що належить комунальній власності територіальної громади міста по [ADDRESS] . Із копії ордера № 9 від 11 серпня 1997 року вбачається, що [PERSON] на підставі спільного рішення адміністрації та профсоюзу дозволяється зайняти кімнати №№ 404 та 405 гуртожитку в [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно із відміткою в паспорті громадянина України [NUMBER] про реєстрацію місця проживання позивача встановлено, що з 12 серпня 1997 року [PERSON] зареєстрований постійно за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 10 жовтня 2019 року за вих. № 223/19, виданої Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна контора - 4", встановлено, що за період з 16 квітня 2013 року по 01 жовтня 2019 року у позивача [PERSON] заборгованість по оплаті наданих йому житлово-комунальних послуг відсутня. Згідно із витягом з протоколу № 02 засідання Наглядової ради виконкому Броварської м/ради від 22 лютого 2013 року виконавчому комітету ради рекомендовано відмовити у видачі ордера позивачу [PERSON] , у зв`язку з реалізацією його сім`єю права на житло шляхом придбання квартири [ADDRESS] . Рішенням виконкому Броварської м/ради від 12 березня 2013 року за № 108 у видачі ордера на жиле приміщення в гуртожитку у [ADDRESS] , позивачу [PERSON] відмовлено, у зв`язку з реалізацією його сім`єю права на житло, зокрема, отримання за договором дарування квартири [ADDRESS] . 12 березня 2013 року відповідно до витягу з рішення виконкому Броварської м/ради за № 206 позивачеві також відмовлено у видачі ордеру на жиле приміщення в гуртожитку. Згідно із витягом з протоколу № 02 засідання Наглядової ради від 25 червня 2020 року встановлено, що розгляд звернення [PERSON] та [PERSON] щодо визнання рішень виконкому Броварської м/ради від 12 березня 2013 року № 108 та 31 березня 2015 року № 198 такими, що втратили чинність, визнання недійсним ордера № 9 від 11 серпня 1997 року та видачу нових ордерів на кімнати №№ 30 і 31 знято з розгляду, у зв`язку з відсутністю законних підстав для перегляду раніше прийнятих рішень. 02 липня 2020 року позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] надано відповідь про результати розгляду їхніх заяв та повідомлено, що на черговому засіданні їхнє питання знято з розгляду, у зв`язку з відсутністю законних підстав для перегляду раніше прийнятих рішень. Відповідно до актів перевірки фактичного проживання наймача кімнати за адресою: [ADDRESS] і [ADDRESS] від 14 січня та 22 квітня 2015 року двері у кімнату старі, обвиті павутиною, у кімнатах фактично ніхто не проживає близько трьох місяців, [PERSON] інколи з`являється, постійно він там не проживає. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16 жовтня 2019 року та 10 вересня 2020 року встановлено, що нерухоме майно за позивачем [PERSON] на праві приватної власності не зареєстровано. Із акту обстеження житлово-побутових умов від 17 вересня 2020 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області Тоцькою Т.П., вбачається, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] дійсно постійно проживають за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , з 12 серпня 1997 року, даний факт засвідчений підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення виконкому Броварської м/ради від 29 вересня 2020 року за № 731 третій особі [PERSON] видано ордер на жилу площу в гуртожитку [ADDRESS] на право зайняття ним жилої площі в кімнаті № 30 гуртожитку, що знаходиться у [ADDRESS] , розміром 13,4 м2. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Згідно із ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. За змістом ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. У п. 3 абз 1 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Згідно із абз. 3 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 500-VI під час дії зазначеного мораторію органи місцевого самоврядування повинні вжити заходів до видачі власниками гуртожитків ордерів усім мешканцям гуртожитків, яких на визначених цим Законом правових підставах було вселено в гуртожиток і які фактично проживають у гуртожитку більше п`яти років, які не отримали ордери (або у яких ордери було вилучено) з незалежних від них причин. Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97 до делегованих повноважень виконавчих органів сільських рад належать: видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] тривалий час, більше п`яти років, постійно проживає в кімнаті [ADDRESS] , зареєстрований у цьому гуртожитку з 12 серпня 1997 року, доказів того, що позивач визнаний за рішенням суду таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, відповідачем суду не надано, іншого нерухомого майна на праві власності він не має, право на приватизацію житла [PERSON] не використав, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved