Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів до судового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування, завданих незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю, зобов"язання вчинити певні дії, який не одноразово в порядку ст. 31 ЦПК України змінювала в частині обсягу позовних вимог та їх розміру. В останні редакції позовних вимог, предявлених до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, [PERSON] районної у місті [PERSON] ради (Т.5, а.с. 62-86) позивач просила суд: - стягнути з держави Україна, шляхом списання з державного бюджету на її користь за заподіяну незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду, моральну шкоду в розмірі 27\~185\~184 (двадцять сім мільйонів сто вісімдесят пять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні; - стягнути з держави Україна, шляхом списання з державного бюджету, на її користь за заподіяну незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду, матеріальну шкоду у сумі 987\~436 (девятсот вісімдесят сім тисяч чотириста тридцять шість) гривень 83 коп. - стягнути з держави Україна, шляхом списання з державного бюджету, на її користь сплачені у звязку з наданням юридичної допомоги, грошові кошти у розмірі 40\~000 (сорок тисяч) гривень 00 коп.; - термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого позивач не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), а саме з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати, як службовцю органа місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, - згідно ст. 7 закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; - зобов'язати [PERSON] районну в місті [PERSON] раду зарахувати термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого позивач не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), а саме з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати позивачу, як службовцю органа місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, -згідно ст. 7 закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та внести відповідний запис до трудової книжки; - поновити на роботі - на посаді керуючого справами Виконавчого комітету [PERSON] районної в місті [PERSON] ради; - визнати запис про звільнення за №28, зроблений у трудовій книжці, - недійсним; - стягнути з [PERSON] районної в місті [PERSON] ради на її користь заподіяну матеріальну шкоду у сумі 1\~246\~930 (один мільйон двісті сорок шість тисяч девятсот тридцять) гривень 80 коп. - стягнути з [PERSON] районної в місті [PERSON] ради на її користь заподіяну моральну шкоду у сумі 13\~592\~592 (тринадцять мільйонів пятсот девяносто дві тисячі пятсот девяностодві) гривні. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилалась на те, що у лютому 2008р. відносно неї порушено кримінальну справу за ознаками злочинів передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України, затримано, строк затримання був продовжений та до неї застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У квітні 2008 року на підставі постанови слідчого її відсторонено від займаної посади. У подальшому кримінальна справа скерована до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. За час судового розгляду запобіжний захід з тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд, а потім знову на тримання під вартою. Кримінальна справа за звинуваченням позивача неодноразово слухалась в судах міста [PERSON] та в апеляційному суді Дніпропетровської області. Відносно неї зостановлювались обвинувальні вироки із перекваліфікацією дій, такі вироки скасовувались апеляційною інстанцією, а кримінальна справа поверталась прокуратурі для організації та проведення додаткового досудового розслідування, після завершення якого справа знову направлялась до суду з обвинувальним висновком. За результатами розгляду кримінальної справи 29 квітня 2013 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу постановив вирок, яким визнав позивача винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, призначив основне і додаткове покарання та звільнив від його відбування на підставі ст.49 КК України. Однак, 22 серпня 2013 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.04.2013 року та закрив провадження по справі на підставі п. 2 ст. 6 КПК України. Вказана ухвала оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України, та залишена без змін. Таким чином, у звязку з закриттям кримінальної справи, у позивача виникло право на відшкодування шкоди в порядку визначеному Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду та відповідних положень ЦК України. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій прокуратури і суду були грубо порушені її конституційні права та свободи, оскільки: її незаконно притягли до кримінальної відповідальності; незаконно тричі засудили; незаконно тримали під вартою; за місцем її проживання та роботи незаконно були проведені обшуки; її незаконно відсторонили від посади (роботи); на належне позивачу та її родини майно незаконно був накладений арешт. Отже, відповідно до вимог ст. 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду позивач вважає, що має право на відшкодування: заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконних дій; сум, сплачених у зв язку з наданням юридичної допомоги; моральної шкоди. Також позивач вважає, що правовідносини, які виникло між нею та [PERSON] Україна в частині строків розгляду справи та виплати втраченого заробітку, в силу ст.509 ЦК України є зобов'язальними, тому при вирішенні спору про стягнення матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку має бути застосована відповідальність за не виконання обовязку передбачена статтею 625 ЦК України, тому просить окрім стягнення шкоди завданої втраченим заробітком, стягнення з держави Україна і індексу інфляції за весь час прострочення, і 3% річних від простроченої суми. Крім того, позивач, посилаючись на положення ст. 1174 ЦК України, вважає, що їй також завдана матеріальна шкода незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів місцевого самоврядування, оскільки вона була незаконно позбавлена права та можливості працювати. Вважає, що голова [PERSON] районної в місті ради, як посадова особа органу місцевого самоврядування незаконно відсторонив її і від посади і від роботи. Крім того, після закриття кримінальної справи, орган місцевого самоврядування не виплатив всі належні суми у звязку із незаконним відстороненням. Зазначає, що матеріальна шкода полягає у заборгованості з заробітної плати, яка належить їй до виплати, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України. В обґрунтування моральної шкоди, посилається на те, що через незаконні дії органу досудового слідства, прокуратури та суду, після припинення повноважень на посаді заступника голови ради, її не допустили і до законної роботи на посаді керуючої справами виконавчого комітету [PERSON] районної в місті ради. Всі ці обставини призвели до того, що позивач фактично опинилась за межею бідності. Через що, впродовж більш ніж 5 років постійно відчуває моральні страждання та переживання. Крім того, через відсутність коштів на життя, позивач опинилась у скрутному матеріальному становищі і вимушена була витрачати зусилля на зміну способу життя. Зазначає, що через неодноразове незаконне засудження та тривале кримінальне переслідування була позбавлена можливості працевлаштуватись на нове місце роботи. Моральні страждання внаслідок психологічного тиску з боку органів досудового слідства, прокуратури та суду розпочалися ще до затримання та порушення відносно неї кримінальної справи, оскільки до порушення кримінальної справи був проведений обшук за місцем мешкання позивача. До порушення кримінальної справи, був наклав арешт на майно, здійснено обшук у робочому кабінеті. У подальшому незаконність обшуку та накладення арешту були встановлені окремою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2011 року. Посилається на те, що після затримання 20 лютого 2008 року опинилась у ізоляторі тимчасового тримання, де від перенесених моральних страждань та принижень, погіршився стан здоровя, тому її перемістили до Криворізької міської лікарні № 3. Під час перебування у лікарні подовжено строк тримання під вартою у ізоляторі тимчасового тримання до 29.09.2008 року, а 28.02.2008 року постановлено рішення, яким обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Криворізькому слідчому ізоляторі на час досудового слідства. Психологічний тиск полягав у тому, що у слідчому ізоляторі вона знаходилася в умовах, які відрізняються від звичних умов життя. В цілому перебувала під вартою 213 діб. Весь час протягом якого я знаходилась під вартою, я піддавалась нелюдському поводженню, яке виражалось: у не наданні необхідної медичної допомоги у звязку із гіпертонічною хворобою та посттравматичним артрозом правого суглобу; у відсутності у камерах слідчого ізолятора умов, які б забезпечували потреби хворої людини. Умови в СІЗО принижують честі і гідність людини, адже у камері були відсутні умови для гігієни, для сну, для відпочинку, санітарні норми не дотримувались, нормальним харчуванням не забезпечували. Внаслідок тримання мене під вартою на 213 діб втратила нормальні життєві звязки з рідними і друзями. Посилається на те, що після звільнення з під варти довелось докласти великі зусилля для відновлення цих звязків. Через незаконні дії органу досудового слідства щодо вчинення психологічного тиску, шляхом оприлюднення у засобах масової інформації негативної та недостовірної інформації про неї, було завдано душевні та моральні страждання, які призвели до втрати нормальних життєвих звязків. В цілому, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та тривалість кримінального переслідування призвели до таких негативних наслідків, як: до неможливості продовження активного суспільного життя; до втрати роботи; до позбавлення реалізації своїх звичок та бажань; до погіршення відносин з оточуючими людьми; до втрати здоровя; до появи заборгованості по комунальним послугам; до втрати засобів для харчування та лікування тощо. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення по суті заявлених позовних вимог, які за своїм змістом узгоджуються зі змістом вимог, викладених у позовній заяві. Представники позивача, під час судового розгляду, кожен окремо, надали пояснення по суті заявленого позову, просили його задовольнити з мотивів та підстав, викладених у позові. Представник відповідача - Державної казначейської служби України, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову посилалась на те, що Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, не передбачена можливість стягнення з держави індексу інфляції за весь час прострочення і 3% річних від суми втраченого заробітку за відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування. При зверненні позивача до суду з заявою про відшкодування шкоди, завданої втраченим заробітком, ні суд, ні Держава вцілому не виступають боржниками, а позивач кредитором, як на це наголошує позивач. Вважає, що позивач задвоїв відповідальність за заробіток, який він втратив внаслідок незаконних дій. Представники відповідача [PERSON] районної в місті ради, - заперечували проти задоволення позовних вимог в частині поновлення на роботі та відшкодуванні шкоди органом місцевого самоврядування. В обґрунтування заперечень посилались на те, що вказані вимоги позивача розглядались за правилами адміністративного судочинства, та постановами Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 2-а-1/11, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в справі № 2а-49/11, залишено без задоволення вимоги позивача [PERSON] про визнання дії суб'єкта владних повноважень щодо перешкоджанні у проходженні публічної служби, відсторонення від виконання службових обов'язків, не отримання заробітної плати протиправними, скасування розпорядження про відсторонення від посади, зобовязання відповідача нарахувати та виплатити середню заробітну плату за період вимушеного прогулу , компенсацію за не своєчасно виплачену середню заробітну плату, стягнення моральної шкоди, поновлення на посаді керуючої справами виконкому [PERSON] районної ради відмовлено. Крім того, в ухвалі від 09 вересня 2015 року у цій же справі, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що посада, яку позивач [PERSON] обіймала до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, є виборною, повноваження виконавчого комітету ради, до складу якого обиралася [PERSON], припинилися у зв'язку із формуванням нового складу, відмова судів у поновленні позивача на цій посаді є обґрунтованою. Крім того, згідно записів в трудовій книжці вся трудова діяльність [PERSON] з 28.01.1988 р. та до останнього запису в трудовій книжці (29.03.2012) зараховується їй до трудового стажу та спеціального стажу, тому відсутні підстави у позивача щодо вимог зобовязання виконкому зарахувати до загального стажу термін перебування під вартою час відсторонення, оскільки згідно з ст..7 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди...» т.я. спорів з цього питання не вбачається, оскільки будь яких доказів того, що відповідач вказані вимоги закону не виконав. Що стосується визнання запису №28 про звільнення у трудовій книжці [PERSON]- відсутні правові підстави для його скасування. Що стосується стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] районної в місті ради такі вимоги є безпідставними, у звязку з тим, що не одним судом не встановлено протиправних дій з боку органу місцевого самоврядування - [PERSON] районної в місті ради та ії виконавчого органу щодо відсторонення від роботи (посади) позивача або незаконного звільнення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди повинно провадитися за рахунок коштів державного бюджету відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Представник третьої особи до суду не зявився, під час судового розгляду проти заявлених вимог заперечував. Судом встановлено, що [PERSON] позивач у справі, у вересні 2013 року звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом, у якому просила визнати її засудження, порушення відносно неї карної справи, взяття і тримання під вартою, проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, накладення арешту на майно, відсторонення від роботи (посади), недопущення до служби в органах місцевого самоврядування, недопущення до виконання обов'язків керуючої справами, ненарахування та невиплата їй заробітної плати та лікарняних, непоновлення її трудових прав незаконними та такими, що порушують її конституційні права; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету [PERSON] районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу майнову шкоду - втраченого заробітку, витрат, понесених на придбання ліків, витрат на оплату юридичної допомоги; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну їй незаконними діями прокуратури Довгинцівського району в м. Кривому Розі, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП в Дніпропетровській області, виконавчого комітету [PERSON] районної в місті ради, Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу моральну шкоду; зобов'язати [PERSON] Казначейську Службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь вказані суми; зобов'язати виконавчий комітет [PERSON] районної в місті ради поновити її на колишній роботі у зв'язку з незаконним засудженням, відстороненням від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та визнати запис про її звільнення, зроблений у трудовій книжці, недійсним; зобов'язати виконавчий комітет [PERSON] районної в місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого вона не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування, безперервного стажу, також цей стаж врахувати їй як службовцю органу місцевого самоврядування при\~;призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років, згідно ст. 7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривого Рогу, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив виконавчого комітету [PERSON] районної в місті ради, у якому вона працювала з 1988 року; зобов'язати прокуратуру Довгинцівського району в м. Кривого Рогу, прокуратуру м. Кривого Рогу, прокуратуру Дніпропетровської області, у зв'язку з закриттям кримінального провадження за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення відомості про її засудження, притягнення її до кримінальної відповідальності, застосування до неї як запобіжного заходу взяття під варту, були поширені в засобах масової інформації, зробити повідомлення у газеті «Домашняя газета» протягом одного місяця про рішення, що реабілітує її, відповідно до чинного законодавства України; встановити державній казначейській службі України негайне виконання рішення суду, щодо виплати їй майнової та моральної шкоди (Т.1, а.с. 1). Ухвалою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2014 року визначено підсудність даної цивільної справи за Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (Т.1, ас. 123). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну [PERSON] незаконними діями прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області майнову шкоду у вигляді заробітку та інших грошових доходів, які вона втратила внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, у розмірі 285\~204,15 грн. Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок державного бюджету за заподіяну [PERSON] незаконними діями прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, прокуратури м. Кривого Рогу, прокуратури Дніпропетровської області, Криворізького СІЗО УДДУВП Дніпропетровської області моральну шкоду у розмірі 2\~414\~076,00 грн. Зобов'язано виконавчий комітет [PERSON] районної у місті ради термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого [PERSON] не працювала у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зарахувати як до загального трудового стажу, так і до стажу служби в органах самоврядування; безперервного стажу, також цей стаж врахувати [PERSON] як службовцю органу місцевого самоврядування при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю. Зобов'язано [PERSON] службу зайнятості України надати [PERSON] іншу роботу згідно з ст. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У задоволенні іншої частини вимог відмовлено (Т. 3, а.с. 37-44). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року змінено ухвалу суду першої інстанції у частині розміру морального відшкодування, зменшено суму із 2\~414\~076,00 грн. до 500\~000,00грн. В іншій частині ухвалу залишено без змін (Т. 3, а.с. 234-238). Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року касаційні скарги [PERSON], її представників [PERSON] та [PERSON], прокуратури Дніпропетровської області задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, а.с. 145-149). Як вбачається з матеріалів справи після скасування попередніх судових рішень у цій же справі, стороною позивача викладались позовні вимоги у новій редакції (без зміни предмета та підстав позову, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог). Позов підтримано в редакції позовних вимог від 21 квітня 2016 року (Т. 5, а.с. 62-86). Разом із тим, суд зауважує, що відповідно до частини 4 статті 338 Цивільного процесуального кодексу України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали та докази, надані сторонами у справі, допитавши свідків, дослідивши у сукупності матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON]Ю, в якій її було виправдано по суду, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з урахуванням наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (тут і далі у редакції, чинній на момент завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. За ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (ст. 3 Закону). Відповідно до п. п. 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. За ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Ухвала суду про визначення розміру майнової шкоди згідно ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» постановляється до виникнення спору щодо відшкодування шкоди та не покладає обовязок із її відшкодування на конкретних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] не обмежуються лише стягненням сум за п. п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Позивачем заявлено також вимоги про відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії, тощо, що передбачає спірність правовідносин, необхідність розгляду вимог судом у порядку позовного провадження. Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, що передбачає процес доказування наявності підстав для її відшкодування та розмір, підлягає розгляду у порядку позовного провадження, а тому закінчується ухваленням рішення суду відповідно до вимог ст. 208 ЦПК України, про що зазначається в ухвалі ВССУ від 09 вересня 2015 року (Т. 4, а.с. 148). Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування заявленого [PERSON] розміру моральної шкоди та стягнення сум за ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд враховуючи положення вищенаведених правових норм, виходить із наступних фактичних обставин, які мали місце з [PERSON] за час її кримінального переслідування і перебування під судовим слідством. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] працювала га посаді керуючої справами та заступника голови виконкому [PERSON] районної в місті ради (Т. 1, а.с. 17-19, Т. 5, а.с. 127). У період [PERSON] перебування на посаді заступника голови виконкому [PERSON] районної у місті ради, а саме 20 лютого 2008 року прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 57089007 відносно позивача за фактом перевищення влади та службових повноважень та службового підроблення, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України (Т. 1, а.с. 1-2 мат. кр.справи, Т. 5, а.с. 141 мат. цив.справи,). У подальшому, 27 березня 2008 року за результатами розгляду матеріалів кримінальної справу № 57089007 в.о. прокурора Дніпропетровської області порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України. З вказаною постановою [PERSON] ознайомлено 04 квітня 2008р. (Т. 1 мат. кр.справи, а.с. 4-5). Постановою старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу [PERSON] від 27 березня 2008року вказані вище кримінальні справи обєднано в одне провадження та присвоєно порядковий номер 57089017 З вказаною постановою [PERSON] під розпис не ознайомлена (Т. 1 мат. кр.справи, а.с. 7). Також в матеріалах кримінальної справи міститься постанова старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 20 лютого 2008 року про обєднання кримінальної справи, порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами [PERSON] районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України, з кримінальною справою, порушеною прокуратурою Дніпропетровської області відносно [PERSON] за № 57089017, та присвоєно обєднаній кримінальній справі порядковий номер 57089017 (Т.1 мат. кр.справи, а.с. 9). Судом встановлено, що в межах кримінальної справи, порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами [PERSON] районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України внесено подання про проведення обшуку в квартирі № 91 будинку № 61-а, розташованого по пр.-ту Гагаріна в м. Кривий Ріг, де проживає [PERSON], та ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2008 року надано дозвіл на проведення такого обшуку (Т.1 мат. кр.справи, а.с. 54-55). Того ж дня, а саме 23 січня 2008 року за адресою проживання [PERSON] проведено обшук, для проведення якого залучено понятих [PERSON]Л, та [PERSON] мешканців цього ж будинку (Т.1 мат. кр.справи, а.с. 56). Вищевказаний обшук за місцем мешкання позивача [PERSON] проведено до порушення відносно неї кримінальної справи, в межах іншої кримінальної справи, оскільки відносно [PERSON] кримінальна справа порушена лише 20 лютого 2008 року. Крім того, на підставі постанов старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 04 лютого 2008 року в межах кримінальної справи порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами [PERSON] районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України проведено обшуки в приміщеннях [PERSON] районної місті ради, у тому числі й в службовому кабінеті [PERSON] (Т.1 мат. кр.справи, а.с. 57-60). Вищевказаний обшук за місцем роботи позивача [PERSON] проведений до порушення відносно неї кримінальної справи, в межах іншої кримінальної справи, оскільки відносно [PERSON] кримінальна справа порушена лише 20 лютого 2008 року. На підставі постанов старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 06 лютого 2008 року, від 19 січня 2008 року, 22 січня 2008 року, 04 лютого 2008 року в межах кримінальної справи порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами [PERSON] районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України проведено виїмки оригіналів документів, які знаходились в розпорядженні [PERSON] районної місті ради (Т. 1 мат. кр.справи, а.с. 108, 109, 119, 120, 135, 136, 147, 148-150). У звязку з проведенням обшуку за місцем мешкання, [PERSON] 09 лютого 2008 року звернулась зі скаргами до прокурора Довгинцівського району, та її скарга розглянута як звернення громадян, та повідомлено про законність проведення обшуку в межах кримінальної справи, порушеної прокуратурою Довгинцівського району міста Кривого Рогу 17 січня 2008 року за № 57089007 за фактом перевищення службових повноважень посадовими особами [PERSON] районної в місті ради за ознаками ч. 3 ст. 365 КК України (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 7-15). Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року [PERSON] надано протокол ознайомлення підозрюваного з правом на захист, від підписання якого остання відмовилась, та цього ж дня складено протокол затримання підозрюваного, від підписання якого [PERSON] відмовилась (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 16-17). Тобто, 20 лютого 2008 року о 19год.03хв. в приміщенні каб. № 9 прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу [PERSON] була вперше затримана як така, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 17). Також судом встановлено, що на наступний день після затримання 21 лютого 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району міста Кривого Рогу винесено постанову про призначення в кримінальній справі № 57098017 захисника для захисту інтересів підозрюваної [PERSON] (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 19). 21 лютого 2008 року [PERSON] призначено захисника [PERSON], та на підставі постанов слідчого допущено до участі захисників адвокатів [PERSON] та [PERSON] (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 20-21, 23-26). Під час допиту [PERSON] у якості підозрюваної, що мав місце 21 лютого 2008 року в присутності захисника [PERSON], [PERSON] відмовилась від надання свідчень на підставі ст. 63 Конституції України, посилаючись на погане самопочуття (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 22). Згідно довідки КЗ «Міська лікарня № 3», з0а результатами обстеження та проведеного лікування [PERSON] в умовах лікарні 20 лютого та 21 лютого 2008 року, надано висновок про те, що [PERSON] може бути утримана в ІВС за умови проведення гіпотензивної терапії та контролю артеріального тиску (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 27). Згідно ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2008 року продовжено [PERSON], підозрюваній в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України строк затримання на 10 діб, до 29 лютого 2008 року включно (т.5 мат. цив.справи, а.с.142-143, Т.2 мат. кр.справи, а.с. 30). 27 лютого 2008 року [PERSON] на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від надання показів під час допиту у якості підозрюваної (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 31). Згідно ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2008 року [PERSON] - обвинуваченій в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (Т.5 мат. цив. справи, а.с.144-145; Т.2 мат. кр.справи, а.с. 32-33). Того ж дня, а саме 28 лютого 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району у кримінальній справі № 57089017 винесено постанову про притягнення [PERSON] у якості обвинуваченої за ч. 3 ст. 365 КК України та ч. 2 ст. 366 КК України, та проведено її допит в присутності захисника [PERSON] (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 34-37). В той же час, судом встановлено, що до порушення кримінальної справи відносно [PERSON], а так само як і притягнення [PERSON] в якості підозрюваної, а так само і в якості обвинуваченої, 24 січня 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить [PERSON] на праві власності, з метою забезпечення можливого цивільного позову. Вказана постанова не оголошена [PERSON] (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 43-45). Також вбачається, що 27 лютого 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу винесено постанову про відібрання зразків підписів та текстів у [PERSON] та цього ж дня проведено відібрання таких зразків (Т.2 мат. кр.справи, а.с. 55, 95-105). 03 квітня 2008 року на підстави постанови слідчого допущено у якості захисника обвинуваченої [PERSON] адвоката [PERSON] (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 22-24). Як вбачається з постанови старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу про відсторонення від посади обвинуваченого від 16 квітня 2008 року [PERSON] відсторонено від займаної посади заступника голови Виконавчого комітету [PERSON] районної у місті ради на час проведення досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи (т.5 мат. цив.справи, а.с. 160, Т.3 мат.кр.справи, а.с. 15-16). Цього ж дня, а саме 16 квітня 2008 року [PERSON] притягнута у якості обвинуваченої у кримінальній справі № 57089017, та їй висунуто звинувачення за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 28-34). Також 16 квітня 2008 року [PERSON], за участі захисника [PERSON] була допитана у якості обвинуваченої (Т.3 мат. кр. Справи, а.с. 35-37). Судом встановлено, що листом від 19 січня 2008 року старшим слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу запитана інформація, яка характеризує [PERSON] (Т.3 мат. кр. справи, а.с. 54) 16 квітня 2008 року [PERSON] повідомлено про закінчення досудового слідства (т.3 мат. кр.справи, а.с. 134). Постановою старшого слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу від 16 квітня 2008 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої [PERSON] про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ст. 6 КПК України (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 135-138). 18 квітня 2008 року складено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 57089017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України, та скеровано справу до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 142-176). Копію обвинувального висновку [PERSON] отримала 24 квітня 2008 року (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 180). Згідно з постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2008 року [PERSON] змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, та постановлено звільнити її з-під варти в залі суду (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 183) Відповідно до постанови Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2008 року відсторонено захисника [PERSON] від участі у кримінальній справі [PERSON], обвинуваченої в скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України (Т.3 мат. кр.справи, а.с. 193; Т.5 мат. цив.справи, а.с.148). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2008 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення справи на додаткове розслідування (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 14). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2008 року задоволено клопотання прокурора та змінено [PERSON], обвинуваченій у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 15; Т.5 мат. цив.справи, а.с.149). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2008 року задоволено клопотання підсудної [PERSON] про відвід головуючого судді (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 22). Постановами Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної [PERSON] та її захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою н6а підписку про невиїзд (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 44, 46). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної [PERSON] про допуск до участі у справі в якості захисника адвоката [PERSON] (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 62). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної [PERSON] про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 63). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної [PERSON] про направлення справи на додаткове розслідування (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 71). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання підсудної [PERSON] про зміну запобіжного заходу (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 72). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2008 року, справа № 1-310/2008 задоволено клопотання підсудної [PERSON] про допуск до участі у справі в якості захисників [PERSON] та [PERSON] (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 125). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2009 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної [PERSON] про зміну запобіжного заходу (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 157). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2009 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної [PERSON] про зміну запобіжного заходу (Т.4 мат. кр.справи, а.с. 198) Згідно медичної довідки з медичної частини СІЗО, станом на 26 січня 2009 року [PERSON]Ю, перебуває на стаціонарному лікуванні в медичній частині з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2ст., неускладнений гіпертонічний криз (Т.4 мат. кр. справи, а.с. 213). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2009 року, справа № 1-310/2008 відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної [PERSON] про зміну запобіжного заходу (Т.5 мат. кр.справи, а.с. 2). Постановою від 17 лютого 2009 року прокурора, що підтримував державне обвинувачення в суді відносно [PERSON], змінено обвинувачення, предявлене [PERSON] шляхом уточнення дат та обставин висунутого звинувачення (Т. 5 мат. кр. справи, а.с. 11-16). Судом також встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2009 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані із організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 1 рік без сплати штрафу. У звязку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності звільнено [PERSON] від відбування покарання. По ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 365 КК України [PERSON] виправдано. Запобіжний захід у відношенні [PERSON] тримання під вартою відмінено, та звільнено з-під варти в залі суду, арешт майна скасовано (Т.5 мат. цив.справи, а.с. 161-166, Т.5 мат. кр.справи, а.с. 206). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2009року вищевказаний вирок скасовано, а справу направлено прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для організації додаткового розслідування, [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (Т.5 мат. кр.справи, а.с. 234-239, Т.5 мат. цив.справи, а.с.188-190). 29 червня 2009 року [PERSON] повторно притягнута в якості обвинуваченої за ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 366 КК України (Т.6 мат. кр.справи, а.с. 10-13). Після повернення справи на досудове розслідування, [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про проведення досудового слідства на українській мові та витребуванні документів, а також винесено постанову від 29 липня 2009 року, якою відмовлено у допуску захисника адвоката [PERSON] (Т.6 мат. кр.справи, а.с. 16, 23, 25). 03 серпня 2009 року постановою слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу відмовлено у задоволені клопотання про закриття кримінальної справ (Т. 6 мат. кр.справи, а.с. 40-41). 06 серпня 2009 року затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 57089017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 КК України, ч. 2 ст. 366 КК України (Т. 6 мат. кр.справи, а.с. 64-99). Справу скеровано до суду 07 вересня 2009року (Т. 6 мат. кр.справи, а.с. 101). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2009 року відмовлено у задоволені клопотання захисника підсудної [PERSON] про направлення справи на додаткове розслідування (Т.6 мат. кр.справи, а.с. 132). Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2009 року задоволено частково клопотання підсудної [PERSON], скасовано постанову слідчого про відмову у допуску захисника [PERSON], в частині скасування постанови про притягнення у якості обвинуваченої та скасування постанови про відсторонення від посади відмовлено (Т.6 мат. кр.справи, а.с. 133). Також судом встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2010 року [PERSON] визнано винною у скоєні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365 КК України, частиною 1 статті 366 КК України. Призначено [PERSON] покарання по ст.365 ч.1 КК України у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади в органах влади з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на два роки. Призначено [PERSON] покарання по ст.365 ч.1 КК України у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади в органах влади з виконанням організаційно-розпорядчих обовязків строком на один рік. Відповідно до частини 1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади в органах влади з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків строком на два роки. Відповідно до ст.75 КК України від відбування основного покарання [PERSON] звільнено, якщо вона протягом іспитового строку в один рік не скоїть новий злочин та виконає покладені на неї судом обов'язки. Запобіжний захід [PERSON] залишено попередній - підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили, скасовано арешт на квартиру (Т.7 мат. кр.справи, а.с. 26-30; Т.5 мат. цив.справи, а.с.167-171). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2011року апеляція прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та апеляцію засудженої [PERSON] задоволено частково, апеляцію захисника [PERSON], в інтересах засудженої [PERSON] задоволено. Вирок від 21 жовтня 2010 року, яким [PERSON] була засуджена за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Довгинцівського району міста Кривого Рогу для проведення додаткового досудового слідства, запобіжний захід без змін (Т.7 мат. кр.справи, а.с. 60-70; Т. 5 мат. цив.справи, а.с. 191-196). Окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2011 року про встановлення фактів грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства слідчими прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON], та [PERSON], а також неналежним контролем з боку прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу за виконанням Закону з боку слідчих прокуратури Довгинцівського району, доведено до відома прокурора Дніпропетровської області, для прийняття заходів відповідного реагування (Т. 7 мат. кр.справи, а.с. 71-74, Т.5 мат. цив.справи, а.с. 203-204). 07 квітня 2011 року [PERSON] повторно притягнута в якості обвинуваченої за ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 366 КК України (Т.8 мат. кр.справи, а.с. 24-30). 15 квітня 2011 року постановами слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу відмовлено у задоволені клопотання про скасування відсторонення від посади та про закриття кримінальної справи (Т. 8 мат. кр.справи, а.с. 50, 52). 15 квітня 2011 року затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 57089017 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 КК України, ч. 2 ст. 366 КК України, справу скеровано до суду (Т. 8 мат. кр.справи, а.с. 55-93). Постановою Довгинцівського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2011 року при попередньому розгляді справи кримінальна справа відносно [PERSON], за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України повернута прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового досудового слідства (т.8 мат. кр.справи, а.с. 106-107). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2011 року апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції задоволено. Постанову Довгинцівського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2011 року, згідно з якою при попередньому розгляді справи, кримінальна справа відносно [PERSON], за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України була повернута прокурору Довгинцівського району м. Кривого Рогу для проведення додаткового досудового слідства скасована, направлена справа на новий попередній розгляд в той же суд, для розгляду в тому ж складі суду (Т.8 мат. кр.справи, а.с. 116-120; Т.5 мат. цив.справи, а.с. 197-199). Також, окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року доведено до відома Генерального прокурора України та прокурора Дніпропетровської області про встановлення фактів грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства слідчими прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також неналежним контролем з боку прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу за виконанням Закону з боку слідчих прокуратури Довгинцівського району, для прийняття заходів відповідного реагування (Т.5 мат.цив.справи, а.с. 205-206). На підставі ст. 38 КПК в ред.. 1960р. апеляційною інстанцією визначено підсудність справи за Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу (Т.8 мат.кр.справи, а.с. 125) 08 серпня 2012 року прокурором змінено обвинувачення на стадії судового слідства, та [PERSON] предявлено обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України (Т.9 мат. кр.справи, а.с. 213-221) 29 березня 2013 року прокурором змінено обвинувачення на стадії судового слідства, та [PERSON] предявлено обвинувачення за ч. 1 ст. 367 КК України (Т.10 мат. кр.справи, а.с. 97-101 Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. ч. 1 КК України. [PERSON] призначено покарання за ст.367 ч. 1 КК України у вигляді одного (1) року шести (6) місяців обмеження волі з позбавлення права обіймати в органах влади посади, повязані з виконанням організаційно - розпорядчих обовязків строком на один (1) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на ОДИН (1) рік. На підставі ст. 49 КК України засуджену [PERSON] звільнено від призначеного суді покарання у звязку із закінченням строку давності (Т. 11 мат. кр. справи, а.с. 205-220; Т. 5 мат. цив.справи, а.с. 172-187). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок залишено без задоволення. Апеляції засудженої [PERSON], та її захисника [PERSON] задоволено. Вирок Саксаганського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2013 року щодо [PERSON] скасовано, провадження по справі закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) за відсутністю в діях складу злочину. Постанову слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу [PERSON] від 16.04.2008 року про відсторонення [PERSON] від займаної посади заступника голови [PERSON] районної ради в м. Кривому Розі скасовано. Запобіжний захід [PERSON] підписку про невиїзд скасовано (Т. 12 мат. кр.справи, а.с. 99-101; Т. 5 мат. цив.справи, а.с.200-202). Окремою ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року доведено до відома Генерального прокурора України та прокурора Дніпропетровської області про встановлення фактів грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства працівниками прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та про допущену по справі тяганину для прийняття заходів відповідного реагування (Т.12 мат. кр.справи, а.с. 102-103; Т.5 мат.цив.справи, а.с. 207-208). У подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2014 року ухвалу та окрему ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення (Т.12 мат.кр.справи, а.с. 168-171). Також судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2011 року скаргу [PERSON] задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] від 24.01.2008 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (Т.5, а.с. 212). З урахуванням вищенаведених фактичних обставин, вбачається, що кримінальна справа відносно [PERSON] була порушена 20 лютого 2008 року, а остаточно розгляд кримінальної справи завершився постановленням ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року про скасування вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2013 року та закриття провадження у справі за відсутністю у її діях складу злочину. 19 червня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги прокурора залишено без задоволення, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року без змін (Т. 1, а. с. 9-11, Т. 3, а. с. 199-202). За матеріалами кримінальної справи та залученими до справи копіями судових рішень, прийнятих у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] встановлено, що позивач ще до порушення відносно неї кримінальної справи піддавалась кримінальному переслідуванню, оскільки 23 січня 2008 року проведено обшук за місцем її мешкання, а 24 січня 2008 року на особисту власність позивача квартиру, в якій остання мешкала з членами своєї рожини, накладено арешт, який скасовано лише в серпні 2011 року. Крім того, під час досудового слідства було порушено право на захист, оскільки необґрунтовано відмовлено у допуску до участі у справі захисника адвоката [PERSON], а також відмовлено у здійсненні досудового слідства на українській мові. На вказані порушення звертав увагу суд апеляційної інстанції, яким винесено три окремі ухвали відносно допущених порушень кримінально-процесуального закону . При цьому, окрема ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року, якою прийнято рішення довести до відома Генерального прокурора України та прокурора Дніпропетровської області про встановлені факти грубого порушення вимог кримінально-процесуального законодавства працівниками прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та про допущену у справі тяганину для прийняття заходів відповідного реагування, залишена без змін касаційною інстанцією (Т. 1, а. с. 9-11, Т. 3, а. с. 199-202, Т.5, а.с. 207-208). Так, за змістом окремої ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року, суд апеляційної інстанції звернув увагу на грубі порушення прав [PERSON] в ході досудового слідства, порушення органами досудового слідства розумних строків розслідування справи, а також на численні порушення процесуального закону з боку слідчих прокуратури, зокрема : 1) органами досудового слідства були порушені принципи розумних строків розгляду справи, унаслідок відсутності оперативності розслідування справи та чіткого виконання вимог закону; 2) кримінальна справа, порушена щодо [PERSON], неодноразово направлялась на додаткове розслідування з одних і тих самих підстав, для встановлення практично однакових обставин, однак органи досудового слідства, практично не встановивши нових обставин, які б мали доказове значення, щодо складу злочину, який ставився у вину [PERSON] та доведеності її винуватості знову спрямовували справу до суду не приймаючи у ній належних процесуальних рішень та проігнорував вказівки суду апеляційної інстанції; 3) порушення права на захист [PERSON], оскільки слідчим прокуратури було безпідставно та протизаконно прийнято постанову про недопуск захисника [PERSON] до участі у справі у той час як цей захисник постановою суду вже був допущений до участі у якості захисника [PERSON]; 4) порушення прав [PERSON] на проведення досудового слідства українською мовою, та безпідставної відмови в задоволенні відповідного клопотання; 5) порушення вимог ст. 177 КПК в ред.. 1960р., оскільки обшук за місцем мешкання [PERSON] проведено до порушення кримінальної справи, та в ході цього обшуку були вилучені особисті речі [PERSON], які не мали відношення до справи, не були повернуті [PERSON] та не визнані речовими доказами; 6) накладення на майно [PERSON] до порушення кримінальної справи арешту; 7) не вжиття заходів за окремими ухвалами апеляційного суду в цій же справі. Судом також встановлено, що за час досудового та судового слідства у справі за обвинуваченням Позивача, остання утримувалась під вартою 213 діб, що вбачається з прийнятих процесуальних рішень щодо затримання, продовження строку затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змін запобіжного заходу. Судом встановлено, що [PERSON] на період із 20 лютого 2008 року (затримання позивача) по 22 серпня 2013 року (до ухвалення виправдувального вироку) була позбавлена заробітку у звязку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням. Також судом встановлено, що в цілому [PERSON] піддавалась обмеженням з підстав кримінального переслідування з 23 січня 2008 року (дата проведення обшуку за місцем мешкання) до 22 серпня 2013 року дог її виправдання судом апеляційної інстанції, тобто впродовж 5 (пяти років) та 6 (шести) місяців. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] було декілька раз засуджено з подальшим скасуванням вироку суду першої інстанції, позивачу неодноразово предявлялося обвинувачення, обвинувачення неодноразово змінювалось, позивач утримувалось під вартою, а в подальшому перебувала під обмеженнями у звязку з дією запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, в помешканні позивача незаконно проводився обшук, [PERSON] було відсторонено від роботи (посади) на тривалий період (5 років, 6 місяців), на майно позивача накладався арешт. Крім того, [PERSON] 20 лютого 2012 року звернулась із скаргою до Європейського суду з прав людини, та частина її скарги (щодо тривалості кримінального провадження відносно неї) визнана прийнятною (Т.2, а.с. 57-64, Т.6, 65, 66) Враховуючи викладене вище, аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності, тривалим кримінальним провадженням проти позивачки (5 років та 7 місяців), та в подальшому виправдуванням [PERSON] за пунктом 2 статті 6 КПК України (в ред. 1960р.) за відсутності в її діях складу злочину, тобто за реабілітуючих підстав, [PERSON] має право на відшкодування шкоди, зазначеної в статтях 3 та 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та її грошового виміру, суд приходить до наступних висновків. За ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і така шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 13 цього ж Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із змінами), у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 3200 грн. Враховуючи, період перебування [PERSON] під слідством з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, тобто 66 (шістдесят) місяців, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 211200,00 грн. (3200 грн. х 66 місяців), враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році, що діє на момент постановлення рішення суду. Згідно п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було дійсно незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та піддано незаконному триманню під вартою, обмеженню її конституційних прав, вилученню майна, накладенню на нього арешту, відстороненню від посади, тощо. Крім того, судами констатовано допущення грубих порушень вимог кримінально-процесуального закону під час проведення слідчих дій по відношенню до [PERSON] в частині права на захист, а також здійснення у неї обшуку та накладення арешту на її майно ще до порушення кримінальної справи. Суд вважає очевидним, що вказаними діями було спричинено страждання та переживання [PERSON], завдали їй моральних страждань, спричинили погіршення відносин з оточуючими, змусили до вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, тощо. Крім того, відомості про притягнення [PERSON] були опубліковані в засобах масової інформації, порушені серед населення міста [PERSON], що також потребувало вжиття заходів щодо їх спростування (Т. 6 мат. кр.справи, а.с. 209-227). За клопотанням сторони позивача були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які будучи під присягою, кожен окремо, засвідчили про те, що після порушення кримінальної справи ставлення до [PERSON] у колективі, знайомих, друзів, змінилося, її вважали винною, злочинкою, відносно неї поширювались плітки, що пригнічувало її честь, гідність, а умови перебування в СІЗО були жахливими для жінки, у тому числі й санітарно-гігієнічні умови, в яких утримувалась [PERSON] Також за час кримінального переслідування погіршився і стан здоровя [PERSON], про що до матеріалів справи долучено копі лікарняних листів та виписні епікризи: Епікризом № 122 від 11.02.2008 р., листки непрацездатності АБД № 153385 від 24.01.2008 р. за період 24.01.2008 р., АБД № 120663 від 28.01.2008 р. за період з 25.01.2008 р. по 11.02.2008 р„ АБД № 186552 від 12.02.2008 р. за період з 12.02.2008 р. по 15.02.2008 р.; АБД № 863476 від 25.04.2008 р. за період з 24.04.2008 р. по 23.05.02008 p., АБД № 889069 від 26.05.2008 р., АБД № 889415 від 17.06.2008 р. за період з 17.06.2008 р. по 04.07.2008 р.; АБД № 891158 від 01.08.2008 р. за період з 01.08.2008 р. по 29.08.2008 p., АБД № 891844 від 30.08.2008 р., а також довідками із СІЗО та медичних установ, які залучені до матеріалів справи. Доводи, викладені відповідачем [PERSON] казначейскою службою України про те, що матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу моральної шкоди у звязку з незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки спростовуються п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК, згідно якого моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено обовязок судів застосовувати при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відтак, ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Крім того, мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Суду, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (наприклад, рішення у справі «Менешева проти Росії», заява N 59261/00, п. 67, ECHR 2006-III). Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Маруценко проти України», «Шаповалова проти України», «Волчкова проти України», «Соболев проти України», «Омеляненко проти України», «Скороход проти України», «Щуров проти України», «Жужа проти України», «Пономаренко проти України», «Махонько проти України», «Сверчков та Сверкова проти України», «Ларіонов проти України», «Черниш проти України», «Паламарчук проти України» та «Крижанівський проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справи в розумний строк. Аналогічно у справі «Маруценко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з відсутністю у заявника ефективного засобу юридичного захисту від порушення його права на розгляд справи протягом розумного строку. Аналізуючи вищезазначені обставини в даній справі та застосовуючи\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] більш ніж пять років була відсторонена від посади з підстав кримінального переслідування, та не мала ефективної юридичної можливості захисту відновлення своїх прав, оскільки постанова слідчого про відсторонення від посади була скасовано 22 серпня 2013 року при постановленні судового рішення про її виправдання, до цього ж часу кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] неодноразово поверталась на досудове розслідування, а [PERSON] була позбавлена можливості працювати, враховуючи ту обставини, що у подальшому її звільнення обумовлено закінченням повноважень та формуванням нового складу ради, в яку її було обрано. Ураховуючи фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом, глибину її переживань у звязку з безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності, відсторонення позивача від займаної посади, накладення арешту на її майно, перебування протягом 213 днів в умовах тримання під варту, та обмеження протягом пяти років у звязку з дією підписки про невиїзд, незаконність проведення обшуку та необґрунтоване накладання арешту майна, порушення права на захист, вимушені зміни у житті у звязку з цим, з урахуванням вимог розумності і справедливості, встановлення спеціальним законом мінімальних розмірів відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 2500000,00 грн, які підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди. Що стосується посилання Держказначейства на те, що вказаний орган не є учасником спірних правовідносин суд відхиляє, оскільки при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то саме [PERSON] казначейська служба України залучається як відповідач. При цьому, суд враховує, що у п. 1 Положення про [PERSON] казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що [PERSON] казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Крім того, за висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Позивачем наведено розрахунок моральної шкоди у розмірі 27\~185\~184,00грн. Однак такі вимоги, на думку суду, є субєктивною оцінкою позивача, а належних та допустимих доказів завдання шкоди саме в такому розмірі, зокрема експертного висновку, суду не представлено, тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Що стосується вимог про стягнення матеріальної шкоди (втраченого заробітку та 3% річних і інфляційних збитків) на суму 987\~436,00грн., суд приходить до висновку про часткове їх задоволення, з урахуванням наступного. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він\~\~ втратив внаслідок незаконних дій. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст. 3 Закону (втрачений заробіток) і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Відшкодування такої шкоди здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно вимог ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначення розміру та порядку відшкодування заподіяної шкоди повинно було здійснюватися Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу, куди [PERSON] і звернулася із позовом у первинній редакції. (т.1., а.с.1-8). Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області (т.1,а.с.123) було визначено підсудність справи Дзержинському районному суду м.Кривого Рогу. Враховуючи, що [PERSON] заявляє декілька вимог, що повязані між собою, та які підлягають розгляду в порядку позовного провадження, суд вважає, що позивачем додержано вимоги ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо звернення з заявою про відшкодування спричиненої шкоди до належного органу та у встановленому ст. 12 вказаного Закону України порядку. Вирішуючи питання про розмір відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які [PERSON] втратила внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності та відсторонення від посади, суд виходить з наступного: Судом встановлено, що розмір середньої заробітної плати [PERSON]Ю, складає 8642 грн 55 коп (т.2,а.с.210-211). Як вбачається з матеріалів справи, період незаконного притягнення становить з 20 лютого 2008 року (затримання як підозрюваної у вчиненні злочину та порушення кримінальної справи) по 22 серпня 2013 року (ухвалення виправдувального вироку). Суд враховує, що запис № 23 від 12 листопада 2010 року про звільнення у звязку із закінченням строку повноважень за п. 2 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визнавався недійсним та згідно записів трудової книжки позивача звільнено 29 березня 2012 року (Т. 1, а. с. 17-19). Разом із тим, [PERSON] була позбавлена заробітку у звязку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та засудженням до ухвалення виправдувального вироку, тобто до 22 серпня 2013 року. Отже, період за який повинен розраховуватись втрачений заробіток - з 20 лютого 2008 року по 22 серпня 2013 року, що становить 66 місяців. Враховуючи період розрахунку та розмір середньомісячного заробітку, втрачений заробіток [PERSON] становить: 66 місяців * 8642 грн. 55 коп. (середньомісячний заробіток) = 570 408 грн. 30 коп. Таким чином, в рахунок відшкодування шкоди, завданої втраченим заробітком, на користь [PERSON] слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 570408,30грн. (п"ятсот сімдесят тисяч чотириста вісім грн., тридцять коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку. Разом із тим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення втраченого заробітку з урахуванням 3% річних та інфляційних збитків, оскільки між сторонами у справі відсутні зобовязальні правовідносини. Законом України Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не передбачена можливість стягнення з держави індексу інфляції за весь час прострочення і 3% річних від суми втраченого заробітку за відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями, рішеннями або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, органів місцевого самоврядування. При зверненні позивача у вересні 2013 року до суду з заявою про відшкодування шкоди завданої втраченим заробітком, ні суд, ні Держава вцілому не виступають боржниками, а позивач кредитором. Суд не вчиняє на користь позивача певну дію: передачи майна, виконання роботи, надання послуги чи сплатити грошей. При зверненні громадянина до суду, суд не виконує грошове зобов'язання, а вирішує спір між позивачем та відповідачем, тому посилання на положення ст. 509 та 625 ЦК України в даному випадку не можуть бути застосовані. В частині витрат на правову допомогу, суд не вбачає підстав для їх відшкодування, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат\~на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] було укладено додатки до договору про надання правової допомоги від 02.04.2008 року: № 1 від 11 травня 2008 року вартість послуг виконавця складає 4700,00 (чотири тисячі сімсот гривень 00 коп.), № 2 від15 липня 2009 року додаткова вартість послуг виконавця складає 5000,00 (пять тисяч гривень 00 коп.), № 3 від 21 жовтня 2010 року додаткова вартість послуг виконавця складає 10\~300,00 (десять тисяч триста гривень 00 коп.), № 4 від 12 липня 2011 року додаткова вартість послуг виконавця складає 10\~000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 клоп.), № 5 від 20 вересня 2011 року додаткова вартість послуг виконавця складає 5000,00 (пять тисяч гривень 00 коп.), № 6 від 30 квітня 2013 року додаткова вартість послуг виконавця складає 5000,00 (пять тисяч гривень 00 коп.) (а.с. т.5, а.с. 113-118). Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 15 липня 2009 року, умови Договору від 02.04.2008 року щодо надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] в період з 11.05.2008 року по 15.07.2009 року і оплати нею наданої їй правової допомоги виконані ними в повному обсязі (т.5, а.с.119). Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 21 жовтня 2010 року, умови Договору від 02.04.2008 року щодо надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] в період з 15.07.2009 року по 21.10.2010 року і оплати нею наданої їй правової допомоги виконані ними в повному обсязі (т.5, а.с.120). Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 15 липня 2009 року, умови Договору від 02.04.2008 року щодо надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] в період з 21.10.2010 року по 12.07.2011 року і оплати нею наданої їй правової допомоги виконані ними в повному обсязі (т.5, а.с.121). Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 15 липня 2009 року, умови Договору від 02.04.2008 року щодо надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] в період з 12.07.2011 року по 20.09.2011 року і оплати нею наданої їй правової допомоги виконані ними в повному обсязі (т.5, а.с.122). Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 15 липня 2009 року, умови Договору від 02.04.2008 року щодо надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] в період з 20.09.2011 року по 30.04.2013 року і оплати нею наданої їй правової допомоги виконані ними в повному обсязі (т.5, а.с.123). Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 15 липня 2009 року, умови Договору від 02.04.2008 року щодо надання [PERSON] правової допомоги [PERSON] в період з 30.04.2013 року по 15.09.2013 року і оплати нею наданої їй правової допомоги виконані ними в повному обсязі (т.5, а.с.124). Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених\~ст. 61 цього Кодексу. Перевіривши надані документи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки стороною позивача не надано доказів фактичного понесення таких витрат, а саме квитанцій, банківських документів, рахунків тощо, а так само і не надано доказів того, що з складалась правова допомога, тобто не надано актів виконаних робіт із зазначенням обсягу правової допомоги, часу, витраченого адвокатом на її надання, що унеможливлює визначити дійсний розмір компенсації витрат на правову допомогу з урахуванням вимог закону. В частині вимог до [PERSON] районної у місті [PERSON] ради про зобов"язання вчинити певні дії - зарахування терміну перебування під вартою, відсторонення від посади до загального стажу та стажу роботи в органах місцевого самоврядування (пункти 4 та 5 прохальної частини позову, Т.5, а.с. 86) суд вважає їх передчасними та такими що не підлягають задоволенню, оскільки вони, по-перше, заявлені до неналежного відповідача, та по-друге, є передчасними, по-третє, з цього питання спір відсутній, про що вбачається з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прямо передбачає, що термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Згідно ст. 46 Конституцій України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. З копії трудової книжки позивача вбачається, що до неї внесено усі записи та періоди трудової діяльності, у тому числі й ті, що відбувались в період кримінального переслідування. Спору про право у даному випадку суд не вбачає, оскільки будь-яких доказів того, що будь-ким з відповідачів вказані вимоги закону не виконано, позивачами суду не надано. Разом із тим, у разі виникнення спору щодо підтвердження трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах, такий спір має вирішуватись в межах адміністративної юрисдикції за позовом до відповідного управління пенсійного фонду. В частині вимог про поновлення на роботі та скасування запису про звільнення, суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ст. 6 Закону громадянину, звільненому з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням, або відстороненому від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, надається колишня робота (посада), а при неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, втрата довіри до працівника, який безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності, внаслідок вчинення ним винних дій, скоєння працівником, який виконував виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, а також наявність інших, передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді), - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше місячного терміну з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.\~ Таким чином, судом вказане питання розглядається судом виключно з точки зору наявності чи відсутності підстав для поновлення [PERSON] на посаді керуючої справами виконавчого комітету [PERSON] районної ради (пункт 6 позовних вимог, Т.5, а.с. 86). Відповідно до положень ст. 3 Закону України Про службу в органах самоврядування посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. З матеріалів справи та пояснень учасників процесу вбачається, що вказане питання було неодноразовим предметом розгляду іншими судами в межах адміністративного судочинства, за якими виносилися рішення як судів першої інстанції, так і судів апеляційної та касаційної інстанцій (т.1, а.с.106-108, 158). В усіх випадках суди дійшли висновків про те, що [PERSON] не може бути поновлена на виборчій посаді (якою є посади як заступника голови виконавчого комітету районної ради, так і керуючої справами) після завершення строку повноважень відповідної ради. Крім того, поновлення [PERSON] на посаді керуючої справами виконавчого комітету [PERSON] районної в місті ради було предметом розгляду адміністративними судами, за результатами якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року залишено без змін постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року про відмову у позові із наведених вище підстав (Т. 1, 76-83). Враховуючи те, що посада, яку позивач обіймала до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, є виборною, повноваження виконавчого комітету ради, до складу якого обиралася [PERSON], припинилися у зв»язку із формуванням нового складу, підстав для поновленні позивача на цій посаді не вбачається. З аналогічних міркувань відсутні й правові підстави для визнання запису про звільнення недійсним. Такі висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року, якою справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, а.с. 145-149), а відповідно до частини 4 статті 338 Цивільного процесуального кодексу України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В частині вимог до [PERSON] районної у місті [PERSON] ради про стягнення моральної та матеріальної шкоди суд відмовляє, оскільки згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», моральну шкоду можуть відшкодовувати власне виключно органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, якими виконком [PERSON] районної ради не є. Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відсторонення від посади [PERSON]Ю, мало місце на підставі постанови слідчого, тому в даному випадку шкода відшкодовується в порядку ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а не на на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідач виконком [PERSON] районної ради взагалі не передбачений серед кола осіб, які повинні компенсувати моральну шкоду, заподіяну органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, положень Закону України "Про судовий збір", оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, за рахунок коштів Державного бюджету підлягають відшкодуванню судовий збір у ірозмірі 551,20грн. по предмету позову - за вимоги немайнового характеру, та 5704,08грн. (за вимоги майнового характеру). З огляду на викладене,

Outcome: partial