Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

13 січня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між банком та відповідачем [PERSON] 15.12.2005 року було укладено договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі умов), "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом та "Тарифами Банку", які викладаються на банківському сайті складає між ним і банком договір. За вищевказаним договором відповідач зобов'язувався щомісячно повертати заборгованість по кредиту, яка складалася із заборгованості за кредитом, відсотками, а також інших витрат згідно Умов. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, разом з тим, [PERSON] користувався кредитними коштами, але не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту. У зв'язку з несвоєчасним погашенням заборгованості по кредиту станом на 30.11.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 43151,88 грн., де заборгованість по кредиту складає 8664,35 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 33158,95 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 828,61 грн. Позивач зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16.08.2012 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" частину заборгованості в розмірі 25251,01 грн., тобто сума заборгованості, що підлягає до стягнення за даним позовом складає 17900,90 грн. Оскільки добровільно повертати кошти банку відповідач не бажає, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача кредитну заборгованість в сумі 17900,90 грн., а також судові витрати по справі. Позивач подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі і просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, наголосив, що у кредитних відносинах з позивачем не перебував і не перебуває. Отримував заробітну плату по платіжній картці позивача за період роботи в Нововолинському МВ УМВСУ до моменту виходу на пенсію, тобто до грудня 2008 року. Жодного кредитного договору з позивачем не укладав. На обгрунтування заперечень посилається на те, що в матеріалах справи наявна копія його заяви про відкриття карткового рахунку, в якій вказано, що клієнт ідентифікований за рахунком/карткою [NUMBER], проте вказана картка є його зарплатною карткою, а не кредитною. Крім того, у позовній заяві вказано, що частину заборгованості за кредитним договором від 15 грудня 2005 року, а саме 25251,01 грн. заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16.08.2012 року стягнуто з нього на користь ПАТ КБ "ПриватБанк". Проте даний факт не відповідає дійсності, оскільки вказане заочне рішення суду переглянуте за його заявою і скасоване ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 23.10.2012 року. В подальшому пред'явлений ПАТ КБ "ПриватБанк" позов про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, згідно клопотання представника позивача, ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 05.12.2012 року, залишений без розгляду. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали цивільної справи № 0312/951/2012, приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог немає. З ксерокопії заяви від імені відповідача, датованої 15 грудня 2005 року вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" видав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10). З вказаної копії вбачається, що особа боржника раніше ідентифікована за карткою [NUMBER]. Наявність такої картки банку позивача на виплату зарплати не заперечив в суді відповідач. Однак він вказує, що іншої картки, в тому числі кредитної за [NUMBER] зі строком дії до серпня місця 2011 року він не отримував. Для перевірки доводів позивача щодо вказаних обставин, просив суд постановити ухвалу про витребування доказів, зокрема оригіналу заяви від 15.12.2005 року, копія якої додана банком до позову. Наголосив, що аналогічне клопотання він заявляв в ході судового розгляду після скасування заочного рішення від 16 серпня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до нього про стягнення кредитної заборгованості, на яке у даній позовній заяві на підтвердження вимог покликається банк. Вказаний оригінал заяви банк суду не надав, а подав клопотання про залишення позову без розгляду, про що і постановлена ухвала від 05.12.2012 року. Наведені обставини підтверджені матеріалами оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 0312/951/2012. З розрахунку кредитної заборгованості, доданого до позовної заяви вбачається, що станом на 30.11.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 43151,88 грн., де заборгованість по кредиту складає 8664,35 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 33158,95 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 828,61 грн. (а.с.5-8). На вимогу суду представником позивача надано виписку по основній картці [NUMBER] за період з 15.12.2005 року по 12.02.2015 року з кредитним лімітом 8700 грн., а не 2000 грн., як вказано у позові. Баланс на кінець періоду становить 42880,35 грн. Поряд з цим, банк звертається 13.01.2015 року до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості на суму 17900,90 грн., вказуючи, що заборгованість в сумі 25251,01 грн. по даному кредитному договору стягнута з відповідача рішенням Нововолинського міського суду від 16.08.2012 року, що спростовано в суді поясненнями відповідача, які підтверджені належними, дослідженими в суді, доказами. На підтвердження позовних вимог банк покликається на укладення 15.12.2005 року кредитного договору з відповідачем. [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечив цю обставину і на задоволення його клопотання, суд витребував у позивача оригінал заяви від 15.12.2005 року. Представник позивача ухвалу суду з цього питання не виконав, не надав суду оригіналу документа, а тому суд бере до уваги заперечення відповідача щодо відсутності у нього будь яких кредитних зобов'язань перед ПАТ КБ "Приватбанк", в тому числі по картці [NUMBER], цифровий набір якої у неякісній ксерокопії заяви від 15.12.2005 року, наданій банком до позову, не читається. Як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача не надав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, як і не спростував заперечень відповідачів на позов та його доводів про кредитних зобов'язань перед ПАТ КБ "Приватбанк". Так, заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що рахунок/картка [NUMBER], за якою відповідно до копії заяви про відкриття карткового рахунку ідентифікований клієнт, є його зарплатною карткою, а не кредитною, неможливо спростувати через невиконання позивачем ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 13 лютого 2015 року про витребування оригіналу заяви [PERSON] від 15 грудня 2005 року про відкриття карткового рахунку. Вказаною копією заяви не вбачається за можливе встановити номер кредитної картки, обов'язки відповідача, умови кредитування та відповідальність боржника за неналежне виконання чи невиконання зобов'язань. Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed