Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Київський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС у Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування свого уточненого позову представник позивача вказав, що у зв'язку із виконанням AT «Укрексімбанк» (надалі - «Позивач», «Банк») основного,відповідно до абзаців 3, 5 ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», виду своєї господарської діяльності - кредитування, між Банком та громадянкою України [PERSON] (далі - «Відповідач», «Позичальник») було укладено: - кредитний договір №6807С1 від 15.01.2007, за яким Відповідач отримавкредитурозмір:59400,00 доларів США для придбання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - кредитний договір №6808С5 від 18.01.2008, за яким Відповідач отримавкредиту в розмірі16400,00 швейцарських франків для поточних потреб (на ремонт житлового будинку). Умовами зазначених кредитних договорів передбачено надання Позивачем Відповідачеві кредитів на певних умовах, а Відповідач зобов'язаний виконувати всі умови Кредитних договорів, у тому числі здійснювати погашення Кредитів згідно з графіком погашення Кредитів, що є невід'ємною частиною кредитних договорів, сплачувати проценти за користування кредитами та інші платежі, передбачені Кредитними договорами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства України. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно ч. 2 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по кредитним договорам у Позивача виникло право на стягнення з Відповідача неустойки (пені). Кредитними договорами передбачено стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п.2.4.2 кредитних договорів №6807С1 від 15.01.2007, №6808С5 від 18.01.2008). Крім того, з урахуванням ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України (строку позовної давності для стягнення з Відповідача пені за невиконання умов кредитних договорів) заборгованість Відповідача становить: 1) за період з 22.10.2010 по 21.11.2014 за відсотками по кредитам: -за кредитним договором №6807С1 від 15.01.2007 у сумі 27 685,35 дол. США/еквівалент 275646,08 грн.; -за кредитним договором №6808С5 від 18.01.2008 у сумі 7700,23 швейцарських франків/еквівалент 80825,19 грн. 2) за період з 22.10.2010 по 21.11.2014 за платою за управління кредитомпокредитномудоговору №6807С1 від 15.01.2007 (передбачено п.2.2.2. кредитного договору №6807С1 від 15.01.2007) у сумі 3196,17 грн. 3) за період з 01.08.2012 по 21.11.2014 за пенею за невиконання умов кредитнихдоговорів: - за кредитним договором № 6807С1 від 15.01.2007 в сумі 198 236,56 грн.зякихпенязапрострочені відсотки - 128 195.78 грн., пеня за прострочену заборгованість - 71 040.78 грн.: - за кредитним договором № 6808С5 від 18.01.2008 в сумі 63 225,98 грн.зякихпенязапрострочені відсотки - 38 393.90 грн., пеня за прострочену заборгованість - 24 832.08 грн. Банк пред'явив Позичальнику вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів та інших належних до сплат платежів (лист №068-27/4141 від 04.07.2013), проте Позичальник вимоги Банку не виконав, погашення не здійснив. У забезпечення виконання умов Кредитного договору №6807С1 від 15.01.2007 року між Позичальником та Банком було укладено Іпотечний договір №6807Z3 від 15.01.2007. за умовами якого в іпотеку Банку передано житловий будинок літ. «А-1» площею 78.1 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «К», сарай літ. «М». гараж літ. «Н, н», огорожа №6-8 на земельній ділянці розміром 442 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS]. У забезпечення виконання умов Кредитного договору №6808С5 від 18.01.2008 року між Позичальником та Банком було укладено Іпотечний договір №6808Z7 від 18.01.2008, за умовами якого в наступну іпотеку Банку передано житловий будинок літ. «А-1» площею 78,1 кв.м.. житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «К», сарай літ. «М», гараж літ. «Н, н». огорожа №6-8 на земельній ділянці розміром 442 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS]. Пунктом 5.1 Іпотечного договору №6807Z3 від 15.01.2007 року та п. 5.1 Іпотечного договору №6808Z7 від 18.01.2008 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцемобов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодевцем своїх зобов'язань за кредитним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено: «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержателем вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону». Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено: «Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя». Статтею 34 Закону України «Про іпотеку» передбачено: «Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між: іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду». Повідомлення про порушення умов основного договору та договору іпотеки, передбачене ст. 35 Закону України «Про іпотеку», було направлене Позивачем на адресу Відповідача. За таких обставин, оскільки Позичальник порушив умови Кредитного договору. Банк відповідно до умов Іпотечних договорів №6807Z3 від 15.01.2007, №6808Z7 від 18.01.2008 та ст. 33-35 Закону України «Про іпотеку» набув права звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуютьсявимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Право обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. Відповідно до ч. 1 статті 41. Закону України "Про іпотеку", реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Крім того, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому має зазначатися початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В житловому будинку за адресою; м. Харків, [ADDRESS], що є предметом іпотеки за Іпотечними договорами №6807Z3 від 15.01.2007 та №6808Z7 від 18.01.2008, зареєстрована та проживає Відповідачка. Ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено: «Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення с підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.» Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 встановлено: «При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішенняпро виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.» Позивач направляв на адресу Відповідача вимогу про звільнення житлового будинку -предмету іпотеки, але Відповідач добровільно житловий будинок не звільнив. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, а представник відповідача позов не визнав за таких підстав: 1) позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки сума прострочки виникла 11.11.2009 року, а позивач звернувся до суду лише 29.07.2013 року. Крім того, пропущений річний строк позовної давності строк для стягнення пені; 2) згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Оскільки у відповідачки відсутнє інше місце для проживання, цей Закон забороняє звертати стягнення на іпотечне майно та виселяти її; 3) Законом «Про іпотеку» не визначено право іпотекодержателя вчиняти певні дії та мати права, необхідні для продажу предмета іпотеки від свого імені, враховуючи, що посвідчення таких договорів відбувається згідно з порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказам МЮУ №296/5 від 22.02.2012 року, за умови надання нотаріусу пакету необхідних документів; 4) Позивачем не доведено факту направлення позивачеві листа з письмовою вимогою про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені ст. 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-1У (з наступними змінами) «Про іпотеку» (далі -Закон №898-1У). Так, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішеннясуду,виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону № 898-1У). Можливість у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачена статтями 38, 39 Закону № 898- 1У. Спірним є житловий будинок літ. «А-1» площею 78.1 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «К», сарай літ. «М». гараж літ. «Н, н», огорожа №6-8 на земельній ділянці розміром 442 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS], належний відповідачці на праві власності. Судом встановлено, що між Банком та [PERSON] було укладено: - кредитний договір №6807С1 від 15.01.2007, за яким Відповідач отримавкредитурозмір:59400,00 доларів США для придбання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - кредитний договір №6808С5 від 18.01.2008, за яким Відповідач отримавкредиту в розмірі16400,00 швейцарських франків для поточних потреб (на ремонт житлового будинку). Умовами зазначених кредитних договорів передбачено надання Позивачем Відповідачеві кредитів на певних умовах, а Відповідач зобов'язаний виконувати всі умови Кредитних договорів, у тому числі здійснювати погашення Кредитів згідно з графіком погашення Кредитів, що є невід'ємною частиною кредитних договорів, сплачувати проценти за користування кредитами та інші платежі, передбачені Кредитними договорами. У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань по кредитним договорам у Позивача виникло право на стягнення з Відповідача неустойки (пені). Кредитними договорами передбачено стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п.2.4.2 кредитних договорів №6807С1 від 15.01.2007, №6808С5 від 18.01.2008). У забезпечення виконання умов Кредитного договору №6807С1 від 15.01.2007 року між Позичальником та Банком було укладено Іпотечний договір №6807Z3 від 15.01.2007. за умовами якого в іпотеку Банку передано житловий будинок літ. «А-1» площею 78.1 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «К», сарай літ. «М». гараж літ. «Н, н», огорожа №6-8 на земельній ділянці розміром 442 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS]. У забезпечення виконання умов Кредитного договору №6808С5 від 18.01.2008 року між Позичальником та Банком було укладено Іпотечний договір №6808Z7 від 18.01.2008, за умовами якого в наступну іпотеку Банку передано житловий будинок літ. «А-1» площею 78,1 кв.м.. житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «К», сарай літ. «М», гараж літ. «Н, н». огорожа №6-8 на земельній ділянці розміром 442 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS]. Відповідачка своїх обов'язків щодо вищевказаних кредитних договорів належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Разом з тим, п. 1 ч. 1 Закону № 1304-УП встановлено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового. майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Цей закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (ч. З Закону № 1304-УП). Днем опублікування Закону № 1304-УП є 7 червня 2014 року (Голос України № 109). За правилами статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, кім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Офіційне тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів дано в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99. Відповідно до цих роз'яснень, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Спірнийжитловий будинок літ. «А-1» площею 78.1 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями: льох літ. «К», сарай літ. «М». гараж літ. «Н, н», огорожа №6-8 на земельній ділянці розміром 442 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, [ADDRESS], належний відповідачці на праві власності є єдиним місцем постійного проживання відповідачки та її єдиним помешканням. Згідно матеріалів справи будь-яке іншенерухоме майно у [PERSON] відсутнє. Таким чином, відсутні підстави для звернення стягнення на предмета іпотеки за даним позовом саме з підстав застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який був опублікований 7 червня 2014 року. Одночасно, суд вважає, що інші підстави, з яких представник відповідача заперечує проти позову, не відповідають вимогам закону і не можуть бути прийняті до уваги. Так, судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на дострокове повернення сум основного боргу заКредитними договорами, у зв'язку з порушенням Відповідачем своїх зобов'язань за кредитнимидоговорами. На підставі чого, вимоги Позивача до Відповідача про стягнення достроковозаборгованості станом на 21.10.2010 за кредитними договорами № 6807С1 від 15.01.2007. №6808C5 від 18.01.2008 у вигляді сум кредитів, нарахованих та несплачених у строк відсотків, а також пені були задоволені заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від13.12.2010 у справі № 2-4248/10/15, що набрало законної сили. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова вимоги Банку задоволені щодо стягнення достроково всіх сум кредитів та сум саме нарахованих процентів станом на 21.10.2010 року, тощо. Разом з тим, Банк не позбавлений права на судовий захист своїх прав, зокрема, на звернення до суду з позовною заявою про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитними договорами у вигляді процентів та штрафних санкцій відповідно до умов укладених кредитних договорів. Так як, відповідно до умов кредитних договорів зазначені договори набувають чинності з дати їх підписання повноважними представниками Банку та Відповідача, набуття чинності усіма правочинами (договорами, угодами), спрямованими на забезпечення зобов'язань Відповідача за цими договорами, та діють до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитними договорами (п.п. 6.1). Станом на теперішній час зобов'язання Відповідача перед Позивачем за кредитними договорами, всупереч вимог ст.ст. 526, 599, 629 ЦК України, не виконані, у зв'язку з чим Позивач має право на звернення до суду за захистом свого порушеного права та на стягнення заборгованості з Відповідача у вигляді прострочених процентів, пені, комісії тощо, обов'язковість сплати яких встановлена умовами укладених кредитних договорів. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Разом з тим, п.п. 2.2.2 Іпотечного договору № 6807Z3 від 15.01.2007 передбачено, що упорушення зобов'язань за кредитним договором та/або іпотечним договором Позивачзобов'язаний надіслати відповідачу письмову вимогу про усунення порушення та попередженняпро звернення стягнення (в тому числі дострокове) на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, що не позбавляє Банк права на захист свого права у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed