Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ліквідаційної комісії Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2014 р. замінено первісного відповідача на Міністерство охорони здоров'я України. (а.с. 82) Позов мотивовано тим, що 19.11.2009 р. згідно наказу №274 позивача було прийнято на роботу до Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції на посаду медичного статистика. 29.12.2012 р. згідно п.1 ст. 40 КЗпП України позивача було звільнено з займаної посади на підставі наказу №298 від 29.12.2012 р. у зв'язку з ліквідацією Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції. Ліквідація даної установи здійснювалась на підставі наказу Міністерства охорони здоров'я України від 21.09.2012 року №176-о. Відповідно до с. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених в п.1 ст. 47 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України та не повідомлено про суми, належні їй до виплати. Вінницька районна санітарно-епідеміологічна станція здійснила з нею розрахунок в день звільнення частково, вихідну допомогу згідно п.1 ст. 40 КЗпП України позивач не отримала, чим було порушено її права. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 10946,01 грн. (а.с. 1-3, 33) В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити. Додатково суду пояснила, що в січні 2013 р. вона дізналась про те, що з нею не проведено повний розрахунок при звільненні, а саме не було виплачено вихідну допомогу в розмірі 1193 грн. Згодом було відкрито на її ім"я в Ощадбанку рахунок і переаховано заборговані кошти, але її про це вчасно не повідомили. Вінницька районна санітарно-епідеміологічна станція ліквідована без правонаступника. Представник ліквідаційної комісії Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції повідомляв, що кошти вчасно не було виплачено через відсутність фінансування з Міністерства охорони здоров"я України. Представник відповідача Міністерства охорони здоров'я України в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позову просить відмовити, надав письмові заперечення. (а.с. 160, 125-128) Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що наказом Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції №298 від 29.12.2012 р. звільнено [PERSON] медичного статистика санітарно-гігієнічного відділу у зв'язку з ліквідацією Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції з 29.12.2012 р. згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерії наказано провести остаточний розрахунок із [PERSON], виплатити вихідну допомогу і компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 19.11.2012 р. по день звільнення згідно з вимогами чинного законодавства. Підстава: наказ МОЗ України від 21.09.2012 р. №176-О, наказ Вінницької облСЕС від 03.10.2012 р. №205-мережа, наказ Вінницької райСЕС від 05.10.2012 р. №213. [PERSON] ознайомлена з наказом. (а.с. 5) Згідно інформації ДУ "Вінницький обласний лабораторний центр держсанепідслужби України" за №06-02-93 від 07.04.2013 р. [PERSON] вихідна допомога в сумі 1193,00 грн. відповідно до постанови КМУ № 681 від 11.09.2013 р. перерахована ДУ "Вінницький ОЛЦ ДСЕСУ" згідно акту приймання-передачі кредиторської заборгованості від Вінницької районної санепідстанції 26.12.2013 р. на картковий рахунок [NUMBER] в Вінницькому обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України". (а.с. 35) Ліквідація Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції здійснювалась на підставі наказу Міністерства охорони здоров'я України від 21.09.2012 р. №176-о, правонаступника в зазначеному наказі не визначено. (а.с. 8-9) З повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 30.04.2014 р. вбачається, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 30.04.2014 р. внесено запис №11491110012000848 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Вінницької районної санітарно-епідеміологічної станції, 05413095. (а.с. 56) Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно ст. 47 ч. 1 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 ч. 1 КЗпП України). Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудові відносини позивача із відповідачем - МОЗ України не виникали, не існували, а відповідно і не припинялися. Позивачем згідно вимог ст.ст. 10, 11, 60, 57-66 ЦПК України не доведено порушення її трудових прав у сфері даних спірних трудових відносин саме Міністерством охорони здоров'я України. При цьому, як зазначено вище, обов'язок по виплаті заробітної плати, по проведенню розрахунку із працівником при звільненні у визначені строки та відповідальність за затримку такого розрахунку, трудовим законодавством покладено саме на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу, із яким працівником укладено трудовий договір. Крім того, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 06.03.2014 р., тобто, більше ніж через рік після її звільнення та непроведення з нею роботодавцем повного розрахунку. Про поважність причин пропуску нею строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, [PERSON] не зазначила. Конституційний Суд України в рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 р. розтлумачив положення ст. 233 ч. 1 КЗпП України: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. За таких обставин заявлені [PERSON] позовні вимоги до Міністерства охорони здоров'я України не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed