Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР про зобов'язання продовжити договір №3-9935-15 від 22.12.2015 року оренди нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 17,0 кв.м., на строк 5 років. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі наказу Управління комунальної власності від 26.11.2015 року № 385-0 та договору оренди № 13 від 12.08.2004 року між ним та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було укладено Договір оренди № 3-9935-15 від 22.12.2015 року нежитлового півпідвального приміщення, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] загальною площею 17,0 кв.м , для використання під господарські потреби, з терміном дії до 23 квітня 2016 року. Відповідно до умов договору, подав заяву від 21.03.2016 року, яка була зареєстрована в Центрі надання адміністративних послуг під № З-М-11095/АП-2302, про продовження договору оренди нежитлового приміщення на [ADDRESS] на строк 5 років. Однак, своїм листом від 20.04.2016 р. № 2302-1417 відповідач повідомив мене про те, що комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м.Львова вирішено відмовити у продовженні договору оренди у зв'язку із використанням нежитлових приміщень іншим суб'єктом та порушенням 7.1.1 договору оренди від 22.12.2015 № 3-9935-15. Вказує на те, що дії відповідача є неправомірними, оскільки, відмова відповідача в продовженні договору оренди є незаконною та порушує умови оспорюваного договору, зокрема п.4.5. Договору. Просить позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні, що викладені у фабулі позовної заяви, просить такий задовольнити. Представник відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР у судовому засіданні проти позову заперечила спосіб захисту, обраний позивачем, цивільним законодавством не передбачений. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що у позові слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Норма ст.16 ЦК України визначає спосіб захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановлено, що Між [PERSON] та Львівським комунальним підприємством «Рембуд» був укладений Договір оренди № 13 від 12.08.2004 року оренди нежитлового півпідвального приміщення, що знаходиться за адресою: м.Львів, [ADDRESS] загальною площею 17,0 кв.м , для використання під господарські потреби . Термін дії договору був визначений з 01.09.2004 року до 31.07.2007 року, який надалі пролонговувався за взаємною згодою сторін. В подальшому, у зв'язку зі зміною балансоутримувача приміщень, та на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ЛМР від 26.11.2015 року № 385-0 та договору оренди № 13 від 12.08.2004 року між позивачем та управлінням було укладено Договір оренди № 3-9935-15 від 22.12.2015 року нежитлового півпідвального приміщення, що знаходиться за адресою : м.Львів, [ADDRESS] загальною площею 17,0 кв.м., для використання під господарські потреби, з терміном дії до 23 квітня 2016 року. Орендар [PERSON], 03.03.2016 року звернувся до орендодавця -Управління комунальної власності з приводу продовження терміну дії Договору оренди № 3-9935-15 від 22.12.2015 року, в чому відповідачем було відмовлено. Відповідно до ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Відповідно означених норм цивільного права, п.4 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №12 від 29.05.2013р. »Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду /найм/ житла», виходячи із обставин справи договір оренди між сторонами слід вважати припиненим,оскільки орендодавець заперечив проти поновлення договору на новий строк; серед способів захисту цивільних прав та інтересів судом, такий спосіб, як зобов»язання продовжити договір відсутній,а саме з такими вимогами звернувся позивач [PERSON] до суду. Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визхнасченні умов договору ,з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Позовна вимога [PERSON] про зобовязання відповідача продовжити договір оренди № З-9935-15 від 22.12.2015 року (пролонгація договру), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Позивач в обгрунтування вимог , покликається на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", яким передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін. Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивач не є суб'єктом малого підприємництва, таким чином, дія цього Закону не поширюється на дані правовідносини. Враховуючи наведені законодавчі приписи, суд вважає, що реалізація орендарем його переважного права перед іншими претендентами на оренду цього майна після закінчення строку дії договору оренди, можлива у разі наявності у орендодавця наміру подальшого передання цього майна в оренду шляхом укладення нового договору оренди у порядку, передбаченому Законом України "Про оренду державного та комунального майна" з врахуванням встановленого переважного права позивача на укладення такого договору. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку із невірно обраним способом захисту цивільного права та інтересу.

Outcome: dismissed