Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивачі звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального підприємства житлово -комунального сервісу «Черьомушки» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що вони хочуть бути споживачами послуг з утримання в належному стані їхнього будинку і споруд прибудинкової території [ADDRESS]. Починаючи з 2006 року і до теперішнього часу позивачі мали намір узаконити взаємовідносини шляхом укладення з КП «ЖКС «Черьомушки» договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, проте керівництво відповідача не надає на підпис позивачам договір про надання ним житлово-комунальних послуг, що суттєво порушує їх права та законні інтереси, та у зв'язку з чим вони змушені звернутись до суду із зазначеним позовом. Із урахуванням наданих до суду та прийнятих судом уточнень, позивачі просили суд ухвалити рішення, яким зобов'язати керівництво Комунального підприємства житлово -комунального сервісу «Черьомушки» терміново надати позивачам для узгодження та підписання договір про надання ним у 2014 році житлово-комунальних послуг; притягнути до адміністративної відповідальності керівництво Комунального підприємства житлово -комунального сервісу «Черьомушки» за грубе ігнорування та порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». В судовому засіданні позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах, та в інтересах [PERSON], на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд задовольнити позовну заяву повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проте його задоволення заперечував, та просив відмовити [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів, наявних у справі, [PERSON], [PERSON] проживають у [ADDRESS] й є споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надає їм відповідач, КП ЖКС "Черьомушки". Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території до теперішнього часу не укладений між сторонами у справі, оскільки позивачі не погоджуються з встановленими тарифами на вказані послуги, зазначені обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України. При цьому судом встановлено, що проект договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території №66-34 був укладений між позивачем [PERSON] та КП ЖКС "Черьомушки" ще у 2011 році. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини 3 ст. 20 вказаного Закону споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; 3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу. Відповідно до п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 01.10.1992 року, встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку по договору. Якщо договір не був укладений, власник повинен сплачувати спожиті комунальні послуги згідно чинного законодавств. Ці платежі вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором чи законом не встановлено інші строки. Таким чином, оскільки ст. 67, 68 ЖК України, ст. 20 ч. 3 п.п.1,5 Закону України «Про житлово -комунальні послуги» передбачено, що наймач (власник) квартири зобов'язаний сплачувати комунальні послуги в строки передбачені п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 01.10.1992 року, відповідачі повинні виконувати вимоги Закону. Насамперед, в своїй позовній заяві позивачі не надали жодних доказів щодо відмови КП «ЖКС «Черьомушки» укладання з ними договору про надання житлово -комунальних послуг. Проте, у судовому засіданні встановлено, що позивачі фактично визнали договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території №66-34, який був підписаний позивачем, оскільки користуються послугами відповідача, а також мають заборгованість перед ним. Разом із тим згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захист цивільних справ - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальних перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Пунктом 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Критерії порушенням прав споживачів, визначені ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачами не було доведена відсутність договірних відносин, з урахуванням чого суд мав зобов'язати відповідача укласти зазначений вище договір. Також позивачами не доведена вина відповідача та підстави для притягнення керівництва відповідача до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed