Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання договору дарування житлового будинку недійсним, про визнання права власності на частку домоволодіння. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона постійно проживає з дня свого народження від 27.11.1986 року в будинку, який розташований за адресою вулиця Незалежності, 4, село Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області. Разом з позивачем у вказаному будинку проживають: [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка; [PERSON] син; [PERSON] мати; [PERSON] батько. Даний будинок на праві власності належить її батькові [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 405739. Посилається на те, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року розірвано шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розлучення \~батько почав створювати конфліктні ситуації, обмежував у доступі до будинку. Відповідач звертався до суду із позовом про виселення позивача та інших членів сімї із будинку, однак в задоволенні позову про виселення [PERSON] відмолено. Позивачка зазначає, що під час розгляду справи Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення, їй стало відомо про наявність документів, які підтверджують право власності відповідача на вказане будинковолодіння. [PERSON] покликається на те, що правовстановлюючі документи на будинок завжди знаходились у відповідача і доступу до них у неї не було, а на момент їх видачі позивач була неповнолітньою, тому вона не володіла інформацією, а тому вважає, що строк позовної давності слід обчислювати з моменту прийняття рішення Тисменицьким районним судом від 21 липня 2016 року. Позивачка покликається на те, що в ході попередніх судових розглядів цивільної справи про виселення, їй стало відомо про рішення Тисменицької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 21 вересня 1990 року № 179 «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать членам колгоспних дворів та окремим громадянам в селах: Пшеничники, Погоня, Хомяківка, Рошнів, Милування, Клубівці, Чорнолізці, Слобідка, Стриганці та Довге», згідно до якого будинок, в якому проживає позивач із сім'єю та відповідач, відноситься до типу колгоспний двір, а власником його стала [PERSON] моя бабуся, яка вже померла. [PERSON] вважає, що свідоцтво на право власності на будинковолодіння видане виконкомом [PERSON] сільської ради 06.11.2000 року є неправомірним, оскільки воно видавалося на підставі рішення Тисменицької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 179 від 21 вересня 1990 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать членам колгоспних дворів та окремим громадянам в селах: Пшеничники, Погоня, Хомяківка, Рошнів, Милування, Клубівці, Чорнолізці, Слобідка, Стриганці та Довге», в якому не враховано, що двір, який мав перейти у власність [PERSON] є колгоспним, що вказано у додатку №2 до вказаного рішення, а також не враховано інформації з погосподарської книги про те, що вказаний двір являється колгоспним. Представник позивачки, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві та у відповіді на відзив. Зазначив, що згідно інформації, яка містися в погосподарській книзі, двір, головою якого був [PERSON] відноситься до колгоспного, а архівна довідка від 18.02.2013 року №67/01-12, в якій міститься інформація, що [PERSON] працював в ВАТ «Агробуд», не спростовує того факту, що він являвся колгоспником, оскільки члени сільськогосподарських підприємств (колгоспів), які працювали у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи працівників колективних сільськогосподарських підприємств (колгоспників). Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили з підстав наведених у відзиві на позов. Представник відповідача, адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивачці було відомо про наявність свідоцтв про право власності на спірне майно. Представник відповідача посилалася на те, що інформація вказана у погосподарських книгах щодо виду двору не може братися до уваги судом, оскільки архівній довідці від 18.02.2013 року №67/01-12, зазначено, що [PERSON] з травня 1981 року по грудень 1988 року працював в ВАТ «Агробуд», а тому на її думку він не міг бути колгоспником, а був робітником. [PERSON] іншого, представник відповідача покликалася на те, що при видачі оскаржуваних свідоцтв про право власності на спірне будинковолодіння, відповідними посадовими особами належним чином надавалася оцінка документам, на підставі яких такі свідоцтва видавалися, а тому вони є правомірними. Просила відмовити у задоволенні позову повністю. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі позивачки, в інтересах якої діє його представник, на підставі наявних у справі доказів та пояснень сторін. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено наступне. Позивачка, [PERSON], постійно проживає з дня свого народження від 27.11.1986 року в будинку, який розташований за адресою вулиця Незалежності, 4, село Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області. У вказаному будинковолодіння також проживають: [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка; [PERSON] син; [PERSON] мати; [PERSON] батько. Будинок, що знаходиться по вул. Незалежності, 4, село Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області на праві власності належить відповідачу [PERSON], на підставі договору дарування житлового будинку від 22.12.2000 року, у якому «Даритель» [PERSON] та «Обдарований» [PERSON]. Як вбачається із п. 3 вищевказаного договору дарування, житловий будинок належить Дарителю на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради 06.11.2000 р. на підстав рішення Тисменицького райвиконкому №178 від 21.09.1990 р. та зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ 06.11.2000 року в реєстрову книгу №1 за реєстровим номером 46. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2322 га., що знаходиться за адресою вул. Незалежності, 4, село Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області на праві власності належить відповідачу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 405739 від 29.12.2014 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області №179 від 21.09.1990 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать членам колгоспних дворів та окремим громадянам в селах: Пшеничники, Погоня, Хомяківка, Рошнів, Милування, Клубівці, Чорнолізці, Слобідка, Стриганці та Довге», розглянуто рішення виконкомів сільських Рад народних депутатів, в тому числі і Чорнолізької №15 від 24.05.1990 року та вирішено оформити право власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам та колгоспним дворам по селам, в тому числі Чорнолізці та Слобідка на 924 будинковолодіння згідно додатків №1 та №2. Як вбачається з копії додатку №2 до рішення райвиконкому від 21.09.1990 року, у ньому зазначено список громадян, власників житлових будинків по с. Слобідка, серед яких [PERSON], вул. Радянська (теперішня Незалежності), номер будинку 4, вид двору колгоспний. В матеріалах справи містяться копії погосподарських (шнурових, земельнокадастрових) книг, а саме: -Особовий рахунок №860 по земельній шнуровій книзі №833, у якій головою сімї зазначено [PERSON], [INFO] Суспільна група господарства на 01.01.1977 року колгоспники; на 01.06.1977 - колгоспники; на 01.01.1978 - колгоспники; на 01.06.1978 - колгоспники; на 01.01.1979 - колгоспники; на 01.06.1979 - колгоспники. Місце роботи колгосп ім.. Кірова, колгоспник. -Особовий рахунок №886 по земельній шнуровій книзі №833, у якій головою сімї зазначено [PERSON], [INFO] Суспільна група господарства на 01.01.1980 року колгоспники; на 01.06.1980 - колгоспники; на 01.01.1981 - колгоспники; у графі №17 міститься запис «м. Івано-Франківськ, Автолісмаш, колгоспник 1979 р.»; у графі 20 міститься запис на 01.06.1981 р. « міжколгоспбуд.робіт.» ; -Особовий рахунок №896 по земельній шнуровій книзі №833, у якій головою сімї зазначено [PERSON], [INFO] Суспільна група господарства на 01.01.1983 року колгоспники; на 01.06.1983 - колгоспники; на 01.01.1981 - колгоспники; у графі №14 міститься запис місця роботи «колг. Ім.. Кірова, колгоспник»; у графі 19 міститься запис «без змін», тобто посада або виконувана робота колгоспник; -Особовий рахунок № «нерозбірливо» по земельнокадастровій книзі №833, у якій головою сімї зазначено [PERSON], [INFO] Суспільна група господарства на 01.01.1986 року колгоспники; на 01.06.1986 - колгоспники; в одній із граф міститься запис місця роботи «Тисмениця міжколгоспбуд, посада або виконувана робота робітник; на 01.06.1986 р. без змін; на 01.06.1990 р. без змін. Згідно графи №28 [PERSON] помер 19.11.1988 року. Відповідачем у справі разом із відзивом на позов подано суду копію архівної довідки від 18.02.2013 року №67/01-12, у якій йде мова про те, що у відомостях про нарахування заробітної плати працівникам ВАТ «Агробуд» (Районна міжколгоспна будівельна організація, ПМК 269 Прикарпатагробуду, Об'єднання «Прикарпатагробуд» Тисменицьке кооперативно-державне будівельно-монтажне об'єднання «Райагробуд») м. Тисмениця, Тисменицького району, Івано-Франківської області, зазначаються також відомості про його заробітну плату. Як вбачається з копії рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.07.2016 року у цивільній справі №352/272/16-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення. Рішення набрало законної сили. Представник позивачки, адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що під час розгляду Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області цивільної справи\~№352/272/16-ц справи про виселення з незаконно зайнятого житлового приміщення, позивачці стало відомо про наявність документів, які підтверджують право власності відповідача на вказане будинковолодіння. Відповідач в судовому засіданні не заперечив, що правовстановлюючі документи на будинок, який розташований\~за адресою\~вулиця Незалежності,\~4,\~село Слобідка\~Тисменицького району\~Івано-Франківської\~області завжди знаходились у нього і доступу до них у позивача ніколи не було. З даних підстав суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати з моменту прийняття рішення Тисменицького районного суду від 21 липня 2016 року. Відповідач та його представник в судовому засіданні, а також у відзиві на позов не наполягали на застосуванні до даних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності. Позивачка в одній із вимог просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинковолодіння, видане виконкомом [PERSON] сільської ради від 06.11.2000 року. На підготовчому судовому засіданні судом вирішувалося питання щодо доцільності витребування в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» належним чином засвідченої копії свідоцтва про право власності на будинковолодіння, видане виконкомом [PERSON] сільської ради від 06.11.2000 року та яке зареєстроване в Івано-Франківському ОБТІ 06.11.2000 року в реєстровій книзі №1, за реєстровим номером №47. Відповідачем та його представником не заперечувалось наявність свідоцтва про право власності на будинковолодіння, видане виконкомом [PERSON] сільської ради від 06.11.2000 року та зазначалося, що факт належності [PERSON] права власності на будинковолодіння по вул. Незалежності, 4, с. Слобідка, Тисменицького району, Івано-Франківської області зазначене у даному свідоцтві стороною відповідача не заперечується та не потребує доказування. Представник позивачки в судовому засіданні відмовився від заявленого клопотання про витребування доказів, з урахуванням визнання стороною відповідача обставин та фактів, які містяться у такому доказі. Суд з огляду на відсутність обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які містяться у свідоцтві про право власності на будинковолодіння, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради від 06.11.2000 року та добровільності їх визнання обома сторонами, що зазначалося в поясненнях учасників справи та їхніх представників, приходить до висновку, що у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини та дані щодо права власності, які містяться в свідоцтві про право власності на будинковолодіння, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради від 06.11.2000 року не потребують доказування з огляду на визнання їх учасниками справи. Надаючи правову оцінку законності видачі [PERSON] сільською радою 06.11.2000 року свідоцтва на право власності на будинковолодіння, суд зазначає наступне. З огляду на те, що спірні правовідносини виникли до введення в дію Закону України\~«Про власність», у відповідності до норм ст.ст.\~120,\~123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України\~«Про власність»\~15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Статтею 120\~ЦК УРСР (в ред. 1963 року) визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності . Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року\~«Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Згідно з Пленумом Верховного Суду України у постанові від\~22.12.1995\~року №20\~"Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватної\~власності" (далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З огляду на вищенаведені правові акти та відповідно до записів в погосподарській (шнуровій, земельнокадастровій) книзі будинковолодіння за адресою: вул. Незалежності, 4, с. Слобідка, Тисменицького району за 1980 1991 роки в ньому були зареєстровані: [PERSON] 29.04.1933р.н. помер 21.11.1988 року, [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] вибув з колгоспного двору 20.05.1978 р, [PERSON] 05.08.1957р.н., [PERSON] 04.10.1969 р.н, [PERSON] [INFO] вибула 04.10.1980 року, [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] [PERSON] того, як вбачається з копії додатку №2 до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області від 21.09.1990 року №179, у ньому серед інших даних зазначено вид двору як колгоспний. Відповідач посилається на те, що його батько, [PERSON] та мати [PERSON] не були членами колгоспу. Тому що батько відповідача з квітня 1981 по 1988 рік (день смерті) працював у ВАТ «Агробуд» м. Тисмениця Тисменицького району робітником, підтверджуючи це архівною довідкою від 18.03.2013 року, а мати - техпрацівник [PERSON] На думку відповідача, враховуючи вищенаведене, доцільно було б віднести господарство до суспільної групи «робітничий двір». Відповідач вказує, що за таких обставин, свідоцтво про право власності видане виконкомом [PERSON] сільської ради 06.11.2000 року видано правомірно в порядку спадкування. Надаючи правову оцінку вищевказаній архівній довідці та посиланням відповідача суд зазначає наступне. Колгоспний двір, в СРСР родинно-трудове об'єднання осіб, все або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно з ст.120 ЦК УРСР(в ред. 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 20 Порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), а згодом - Вказівками № 69 в рядку "Суспільна група господарства" записується станом на 1 січня відповідного року одна із таких суспільних груп: господарство працівника колективного сільськогосподарського підприємства, господарство робітника, господарство службовця, господарство особи, що займається індивідуальною трудовою діяльністю, селянське (фермерське) господарство, господарство інших категорій населення (служитель релігійного культу та ін.). Суспільна група господарства визначається залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Члени колективних сільськогосподарських підприємств (колгоспів), які працюють в міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи працівників колективних сільськогосподарських підприємств (колгоспників). У відповідності до виписок з погосподарської (шнурової, земельнокадастрової) книги, копії якої містяться в матеріалах справи [PERSON] працював у колгоспі ім. Кірова та був членом колгоспу. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] з квітня 1981 по 1988 рік (день смерті) працював у ВАТ «Агробуд» (Районна міжколгоспна будівельна організація ПМК-269 Прикарпатагробуду, Обєднання «Прикарпатагробуд», Тисменицьке кооперативно-державне будівельно-монтажне обєднання «Райагробуд») м. Тисмениця Тисменицького району, та продовжував бути членом колгоспу. У звязку з чим перехід із суспільної групи «колгоспний двір» у «робітничий двір» відбувся лише після смерті [PERSON]. Суд зазначає, що позивачка [PERSON] на дату смерті [PERSON] була малолітньою, а тому не могла втратити зв'язок з колгоспним двором, що визначає її право на частку в майні колгоспного двору. Надаючи оцінку представленим сторонами доказам, суд приходить до переконання, що відповідачем, окрім архівної довідки від 18.03.2013 року, не надано інших доказів, що підтверджують перетворення суспільної групи «колгоспний двір» у «робітничий двір». Належність даного двору до суспільної групи «колгоспний двір», окрім інших доказів підтверджується також рішенням Тисменицької районної ради народних депутатів від 21 вересня 1990 року № 179 «Про оформлення права власності на житлові будинки, що належать членам колгоспних дворів та окремим громадянам в селах: Пшеничники, Погоня, Хомяківка, Рошнів, Милування, Клубівці, Чорнолізці, Слобідка, Стриганці та Довге», з додатком № 2, в якому вказано вид двору - «колгоспний». З врахуванням вищенаведеного, обґрунтування, на які посилається відповідач у відзиві на позов, не відповідають обставинам справи, та нормам закону, які регулювали вказані правовідносини. На підставі вищенаведеного, враховуючи обставини справи, надані сторонами письмові докази та пояснення, суд приходить до висновку, що при видачі свідоцтва про право власності на будинковолодіння по вул. Незалежності, 4, с. Слобідка, Тисменицького району, Івано-Франківської області мало бути враховано частки усіх членів вказаного колгоспного двору, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З врахуванням того, що [PERSON] померла, то на даний час частки кожного члена двору, в тому числі і позивача становлять 1/6 частини будинковолодіння. Суд зазначає, що аналогічну правову позицію про визнання недійсним слід застосувати і до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2014 року серії СТА 405739, яким за відповідачем визначено право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,2322 га., що знаходиться за адресою вул. Незалежності, 4, село Слобідка Тисменицького району Івано-Франківської області. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved