Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки майна , припинення права на частку у спільному майні та визнання за співвласником права власності на другу половину майна, посилаючись на те, що з 2002р. по 2014р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу подружжя придбало спільне майно, а саме- житловий будинок по [ADDRESS] , автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель ТІЗ110, 2007р. випуску. Житловий будинок, придбаний по [ADDRESS], розташований на земельній ділянці, площею 0.15га, кадастровий номер 4822755100:14:052:0004, яка була зареєстрована за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності від 06.07.2015р. Вартість житлового будинку та автомобіля визначена оцінювачем у звіті про оцінку майна і складає: житлового будинку- 120586 грн., автомобіля- 67720 грн. Ринкова вартість земельної ділянки складає 53625 грн.. Рішенням Доманівського районного суду від 06.08.2019р. спільне майно, набуте подружжям у період шлюбу, було поділено між ними порівну та визнано за кожним право власності, а саме- за [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , на 1/2 частину автомобіля марки ЗАЗ-DAEWOO, 2007р. випуску, д.з. [NUMBER] ; на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 0,15 га по [ADDRESS] , цільове призначення якої- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, під час спільного проживання сторони придбали житловий будинок по [ADDRESS] , право власності на який сторони оформили по 1/2 частині за кожним. Вартість зазначеного будинку, відповідно до висновку про вартість об"єкта, складає 76800 грн. Таким чином, загальна вартість 1/2 частини всього нерухомого та рухомого майна, належного позивачці, складає 159 365.50 грн. Оскільки, частки співвласників вказаного нерухомого та рухомого майна в натурі не можуть бути виділені, а відповідач використовує нерухоме та рухоме майно повністю, позивачка не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Спір щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном триває між сторонами кілька років. На неодноразові пропозиції продати нерухоме майно та автомобіль і поділити грошові кошти, відповідач відмовляється . Відповідач працює, отримує певний дохід, і тому, на думку позивачки, спроможний виплатити їй грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна, тому і звернулася до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив стягнути з відповідача грошову компесанцію вартості 1/2 частки майна, належного сторонам на праві спільної часткової власності в загальному розмірі 159365.50 грн., яка складається із вартості 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], 1/2 частини автомобіля марки ЗАЗ-марки ЗАЗ-DAEWOO, 2007р. випуску, д.з. [NUMBER] ; 1/2 частини земельної ділянки площею 0.15 га по [ADDRESS] та 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Після отримання позивачкою грошової компенсації, просить припинити за [PERSON] право на частку у спільній частковій власності. Представник позивача повідомив суд, що [PERSON] на даний час проживає разом із дітьми в орендованій квартирі. Часткою майна, що виділена їй за рішенням суду вона користуватися не має можливості, так як проживає постійно в іншій місцевості. Виділити частку в натурі вона теж не має матеріальної можливості. Автомобілем, який поділити в натурі неможливо, користується лише відповідач, який не бажає їй сплачувати грошову компесацію у розмірі половини вартості майна. Відповідач працездатний і на думку представника має матеріальну можливість сплатити позивачці грошову компенсацію за 1/2 частину спільно набутого майна, яке зазначено в позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала і просила в задоволені позову відмовити. Представник відповідача пояснила, що відповідач не користується житловими будинками і земельною ділянкою, розташованою під житловим будинком. Відповідач проживає з двома дітьми біля своїх батьків. Він не має матеріальної змоги сплатити позивачці грошову компесацію за половину вартості майна, яке спільно набули і не бажає цього робити. Позивач, як і відповідач, мають рівні права на спільно набуте майно. Позивач, у зв"язку з відсутністю власного житла, може користуватися одним із будинків, які придбали сторони у період спільного проживання, проти чого відповідач не заперечує. Автомобіль знаходиться за місцем проживання відповідача, який не заперечує проти користування і позивачкою даним автомобілем. Зазначений автомобіль за інформацією, якою володіє відповідач, позивачкою вже виставлений на продаж, проти чого відповідач не заперечує. Крім того, позивачка не виділяла свою частку майна в натурі і не здійснювала оцінку вартості своєї частки майна, тому відповідач заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд приходить до слідуючого висновку. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Доманівського районного суду від 06.08.2019р. визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] , за кожним, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] ; на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, 2007р. випуску, д.з. [NUMBER] ; 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 0,15 га по [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4822755100:14:052:0004. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2012р. [PERSON] та [PERSON] ,, на підставі рішення виконавчого комітету Доманівської селищної ради Доманівського району Миколаївської області від 13.06.2012р. № 76, - є власниками 1/2 частини (кожний) на праві приватної спільної часткової власності, житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, кадастровий номер 4822755100:14:052:0004., площею 0,15 га, житловий будинок, розташований по [ADDRESS] зареєстровані на праві приватної власності за [PERSON] . Позивачка, посилаючись на неможливість користуватися своєю часткою у спільному майні та неможливістю виділення частки майна в натурі, так як постійно проживає в іншій місцевості і не має на це матеріальної можливості, просить стягнути грошову компенсацію вартості її частки з відповідача, який на її думку спроможний її сплатити. Відповідно до ст.358 ЦК України- право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів( ст.362 ЦК України). Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримаання. Відповідно до ст.365 ЦК України- право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1. частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2. річ є неподільною; 3.спільне володіння і користування майном є неможливе; 4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналізуючи норми ст.364 ЦК України, суд вважає, що право на отримання грошової компенсації вартості частки майна у співвласника, виникає при вирішенні питання про виділ у натурі частки майна. Співвласник має право на отримання грошової компенсації тільки у випадках, якщо він бажає виділу своєї частки , який є неможливим з ряду причин , передбачених законом. Припинення права на частку у спільному майні також може бути визнано рішенням суду тільки у випадках, зазначених у ст.365 ЦК України. Позивач [PERSON] , як співвласник спільного майна , право власності яке отримала за рішенням Доманівського районного суду від 06.08.2019р., але не зареєструвала належним чином, без вирішення питання про виділ своєї частки в натурі із спільного майна, просить стягнути з іншого співвласника за свою частку грошову компесанцію, що суперечить вимогам цивільного законодавства. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка не має матеріальної можливості вирішити питання про виділ своєї частки в натурі із спільного майна, але бажає отримати за нього матеріальну компенсацію. При вирішенні питання про стягнення з іншого співвласника грошової компенсації, позивач не довів, що виділ частки в натурі із спільного майна є неможливим, так як позивач не звертався до суду з такими вимогами. Позивачем не доведено наявність спору між сторонами щодо користування та володіння спільним майном. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає в жодному із будинків, які сторони мають на праві спільної часткової власності. Позивач не бажає ними користуватися, так як постійно проживає в іншій місцевості. Позивач вважає, що відповідач спроможний сплатити їй грошову матеріальну компесанцію, так як працездатний і отримує певні доходи. Однак, згідно з дослідженої в судовому засіданні довідки про доходи № 47 від 16.03.2020р., [PERSON] працює в ПП "Фаворит", де отримує заробітну плату на даний час в розмірі 2362грн. Зі слів представника відповідача, разом з відповідачем проживають двоє спільних дітей, які знаходяться на його утриманні. Разом з позивачкою теж проживає їхня спільня дитина, яка знаходиться на її утриманні. Доказів про отримання відповідачем інших доходів суду не надано. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки спільного майна у виді автомобіля, суд приходить до наступного висновку. Позивачем при стягненні грошової компенсаціїї половини вартості автомобіля не вирішувалось питання про виділ частки в натурі, зазначене майно не було визнано неподільним, а тому в силу закону стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля є передчасним. Крім того, позивачем не надано доказів, щодо неможливості користування нею зазначеним автомобілем. Факт перебування автомобіля за місцем проживання відповідача не свідчить про заборону ним позивачці користуватися даним автомобілем. Представник відповідача пояснила, що у разі наявності у позивача прав на керування автомобілем і її бажання користуватися ним, відповідач не заперечує проти спільного користування та володіння майном. Враховуючи відсутність підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації вартості частки спільного майна, відповідно відсутні підстави і для припинення права на частку у спільному майні. Припинення права на частку у спільному майні виникає лише у випадку отримання за неї одним із співвласників грошової компенсації. Відсутність підстав для стягнення грошової компенсації, тягне за собою відсутність підстав для припинення права на частку у спільній власності, відповідно не дає підстав для визнання за іншим співвласником права власності на іншу частку спільної власності. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні письмові докази та пояснення представників сторін, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в задоволені позову належить відмовити. У разі відмови в позові, відповідно до ч 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов"зані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed