Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточнених позивних вимог зазначав, що 16 серпня 2015 року о 17 год. 05 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Харитонова в м. Кривий Ріг, проявила неуважність від швидкості руху дорожньої обстановки, не витримала безпечного правого бокового інтервалу та допустила наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП постраждалих не було, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автомобіля АЕС № 046710 від 02.08.2007р. Цивільна відповідальність водія [PERSON] на момент настання ДТП була застрахована у [PERSON] «СК «Україна», що підтверджується полісом АІ № 557956, виписаним 31.03.2015р, строком дії 1 рік. Відповідно до умов страхового полісу розмір страхового відшкодування складає пятдесят тисяч гривень, розмір франшизи складає пятсот грн.. Відповідно до висновку судового експерта СПД [PERSON] сума матеріального збитку, що нанесений власнику транспортного засобу ВАЗ 21043, д.н. АЕ 3589ВКна 25.08.2015р становить 10602,01грн. Вказана сума не перевищує суми страхового покриття. Крім того, зазначив, що для позивача вказаний автомобіль був знаряддям заробітку грошей. Посилаючись на положення ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», а саме ст. 3, 9, 22, просив суд стягнути на його користь суму матеріальної шкоди у розмірі 10102,01грн (сума матеріальної шкоди та витрат на експертизу, за вирахуванням франшизи) з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», а 500,00грн (сума франшизи) стягнути з відповідача [PERSON]. Також просив вирішити питання про стягнення судових витрат. Позивач в судове засідання не з'явився, скориставшись правом представництва. Від представника позивача адвоката [PERSON] подано клопотання про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах, з урахуванням їх уточнень наполягає. Відповідач [PERSON] «СК «Україна», до суду не прибув, повідомлявся у встановлений ст. 74 ЦПК України спосіб за місцезнаходженням юридичної особи, згідно відомостей ЄДРПОУ. Заперечень на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, надала до суду заяву розглядати справу у її відсутність, та заперечення проти позову, в яких просить суд відмовити у задоволені позову щодо стягнення моральної шкоди. Оскільки про час і місце проведення судового засідання його учасники були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2015 року о 17 год. 05 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Харитонова в м. Кривий Ріг, проявила неуважність від швидкості руху дорожньої обстановки, не витримала безпечного правого бокового інтервалу та допустила наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП постраждалих не було, транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 11). Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу у справі про адміністративне правопорушення № 216/7117/15-п (пр.. № 3/216/1164/15) від 16 вересня 2015р. встановлено, що винність [PERSON], у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП підтверджено її поясненнями, схемою ДТП, тому суд визнав [PERSON] винною у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. Вказана постанова набрала законної сили 28 вересня 2015 року, відповідачем [PERSON] не оскаржена (а.с. 11). Транспортний засіб марки «MAZDA MX-3», 1997р.в., д.р.н. АР4007СІ, VIN (номер кузову) JMZEC13C200219481 на момент настання ДТП був забезпечений полісом АІ № 557956 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виписаним 31.03.2015р, строком дії на 1 рік (з 30.04.2015 р. по 29.04.2016р.) у [PERSON] «СК «Україна», страхувальник [PERSON]. Відповідно до умов страхового полісу розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає пятдесят тисяч гривень, розмір франшизи складає пятсот грн.(а.с. 12). Відповідно до свідоцтва СХТ № 341478 державний номерний знак забезпеченого транспортного засобу марки «MAZDA MX-3», 1997р.в., VIN (номер кузову) JMZEC13C200219481 був змінений у звязку з перереєстрацією транспортного засобу та змінився власник забезпеченого транспортного засобу. Державний реєстраційний номер після перереєстрації транспортного засобу марки «MAZDA MX-3», 1997р.в., VIN (номер кузову) JMZEC13C200219481 АЕ 1871 СМ, власник [PERSON] Власником автомобіля [NUMBER], який зазнав ушкоджень в результаті ДТП, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію автомобіля АЕС № 046710 від 02.08.2007р. У встановлений законом строк сторона позивача зателефонувала на гарячу лінію [PERSON] «СК «Україна» та зареєструвала страховий випадок. Страховій справі присвоєно № 809566. Після цього на електронну адресу [PERSON] «СК «Україна» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, експертизу та інші документи, що було витребувано [PERSON] «СК «Україна». У зв"язку з настанням страхового випадку Позивач направив до [PERSON] «Страхова компанія «Україна», з пакетом документів для врегулювання страхового випадку та отримання страхової виплати (а.с. 13-15). Але відповіді не отримано, страхове відшкодування не виплачено. Відповідно до висновку судового експерта авто товарознавця СПД [PERSON] сума матеріального збитку, що нанесений власнику транспортного засобу ВАЗ 21043, д.н. АЕ 3589ВК на 25.08.2015р становить 10602,01грн. Вказана сума не перевищує суми страхового покриття. Вартість виготовлення вказаного висновку становить 850,00грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 16-31). Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний звязок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є обєктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності. Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано порядок отримання страхового відшкодування потерпілою особою. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов»язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки\~особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені в статті 1188 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров»я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника\~в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~\~ З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування всіма судами. У справі за позовом [PERSON], яка розглядається судом, позивач звернулися до суду з позовом до [PERSON] «СК «Україна», оскільки транспортний засіб, за участі якого сталося ДТП був забезпечений полісом № АІ 5575956, вважаючи, що страховик має нести відповідальність за завдану діями [PERSON] шкоду, а також просив стягнути з [PERSON] розмір франшизи 500грн., яка обовязково відраховується у разі виплати страхового відшкодування. Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, позивач самостійно обрав спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом до страховика та одночасно із стягненням в порядку ст. 1194 ЦК України розміру непокритої страховиком суми (у даному випадку франшизи) з винуватця ДТП. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах\~заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону № 1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.1.7 ст. 1 Закону 1961-IV). Як встановлено судом, ДТП, що мало місце 16 серпня 2015 року о 17 год. 05 хв. за участі водія [PERSON], яка керуючи автомобілем [NUMBER] (забезпеченим транспортним засобом), по вул. Харитонова в м. Кривий Ріг, проявила неуважність від швидкості руху дорожньої обстановки, не витримала безпечного правого бокового інтервалу та допустила наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], який належить позивачу. Підстави вважати, що [PERSON] неправомірно володіла забезпеченим транспортним засобом у суду відсутні. Відповідно до статті 20-1 Закону № 1961-IV, у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обовязки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Таким чином, оскільки попередній власник забезпеченого транспортного засобу [PERSON], уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та в подальшому право власності на транспортний засіб перейшло до [PERSON], на підставі ст. 20-1 Закону № 1961-IV дія полісу АІ 5575956 не припинилась, а отже страховик має нести відповідальність згідно вимог закону. Статтею 9 Закону № 1961-IV визначено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми визначений у полісі № АІ 5575956 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був забезпечений транспортний засіб марки «MAZDA MX-3», 1997р.в., VIN (номер кузову) JMZEC13C200219481 АЕ 1871 СМ (до перереєстрації д.н.з. [NUMBER]), за участі якого з вини відповідача [PERSON] сталося ДТП (страховий випадок), в результаті якого транспортний засіб ВАЗ 21043, д.н.з. АЕ 3589ВК, який належить позивачу, складає 50000,00грн. (пятдесят тисяч грн.), розмір франшизи 500грн. (пятсот грн.(а.с. 12). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12 Закону № 1961-IV). Таким чином, враховуючи положення ст. 11, 22, 509, 1166, 1187 ЦК України, ст. 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з страховика [PERSON] «Страхова компанія «Україна» слід стягнути страхове відшкодування у розмірі 10952,01 (10102,01грн. розмір збитків, завданих транспортному засобу + 850,00грн. вартість експертного дослідження), а з відповідача [PERSON] 500,00грн. франшизи, на підставі ст. 1194 ЦК України. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати позивача на правову допомогу підтверджені документами: квитанцією № 067979 від 01.12.2015р. на суму 1102,00грн.; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2762 від 01.12.2013р. на [PERSON], договором про надання адвокатських послуг № 204 від 01.12.2015р., розрахунком до договору про надання послуг адвоката (а.с. 33-37). Перевіривши надані документи, розрахунки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, а саме у розмірі 1102,00грн., оскільки вони підтверджені належними доказами та підтверджені належним чином. Витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог з кожного відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] «СК «Україна» слід стягнути на користь позивача суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1053,90грн., а з відповідача [PERSON] 48,10грн. Судові витрати по сплаті судового збору також підлягають стягненню з обох відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] «СК «Україна» слід стягнути на користь позивача суму понесених судових зі сплати судового збору у розмірі 465,98грн., а з відповідача [PERSON] 21,20грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 79, 84, 88, 209, 212-218, 223, 294 ЦПК України,

Outcome: approved