Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 11.07.2011 року він працював на Державному підприємстві «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» на посаді виконуючого обов'язків директора. Наказом №230 від 30.11.2012 року звільнений з посади виконуючого обов'язків директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство», згідно п.1-1 ст. 41 КЗпП України, за несвоєчасну виплату заробітної плати та на підставі протоколу засідання колегії Мінагрополітики України від 28.09.2012 року №4, акту про ненадання пояснень від 28.11.2012 року. Звільнення його з посади вважає неправомірним, в порушення норм чинного законодавства України. На час призначення його на посаду в.о. директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» підприємство вже мало низькі показники фінансово - господарської діяльності, значну суму дебіторської та кредиторської заборгованості. За час обіймання ним посади в.о. директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство», підприємством отримані позитивні показники фінансово-господарської діяльності, що значить про значні зміни у бік поліпшення та поступовий вихід підприємства зі стану збитковості. Всі доходи отримані від господарської діяльності підприємства, були спрямовані в першу чергу на виплату заробітної платні та придбання рідкого азоту, необхідного для зберігання продукції. Відповідач підготував за підписом [PERSON] доповідну записку на адресу керівництва Міністерства, яка містила неповні та перекручені дані відносно діяльності підприємства, що в свою чергу призвело до потрапляння на засідання колегії Мінагрополітики України від 28.09.2012 року недостовірних даних, та потягло за собою прийняття незаконного та необгрунтованого рішення про звільнення його з посади в.о. директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство». У зв'язку з незаконним звільненням йому завдано моральна шкода. Відповідач Державне підприємство «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» позовні вимоги визнало. Відповідач Міністерства аграрної політики та продовольства України позов не визнало. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, де ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню, згідно п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 липня 2011 року [PERSON] було призначено виконуючим обов'язків директора Дніпропетровського обласного державного підприємства по племінній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» (а.с.39) Наказом Міністра аграрної політики та продовольства України за №230 від 30 листопада 2012 року [PERSON] було звільнено із займаної посади, згідно ст.41 п.1-1, за несвоєчасну виплату заробітної плати. Підставою звільнення є протокол засідання колегії Міністерства аграрної політики України від 28 вересня 2012 року №4 та акт про ненадання пояснень [PERSON] від 28.11.2012 року /а.с. 13-2-134/. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №539 від 03.09.2012 року/а.с. 135/ про проведення фінансового аудиту діяльності Дніпропетровського обласного державного підприємства по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» було проведено фінансовий аудит діяльності Дніпропетровського обласного державного підприємства по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство». За результатами проведення фінансового аудиту /а.с. 136-164/ було встановлено ряд порушень, одним з яких є порушення ст.24 Закону України «Про оплату праці». Як зазначено в аудиторському звіті заборгованість по заробітній платі утворилась з березня 2011 року, яка зростала, і станом на 01.01.2012 року склала 299 214 грн. 84 коп. Станом на 01.07.2012 року-434 984 грн. 92 коп. Тобто, з січня 2012 року по липень 2012 року заборгованість по заробітній платі зросла майже вдвічі. Відповідно до п.4.2 Статуту державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» підприємство самостійно організовує роботу з питань статутного спрямування, здійснює свою діяльність на засадах госрозрахунку. Підприємство здійснює підприємницьку діяльність, формує програми діяльності, вибирає постачальників та споживачів продукції, робіт та послуг, встановлює ціни відповідно до законодавства-п.4.3 ст.4 Статуту. Відповідно до п. 10.5 Статуту директор Підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства в межах компетенції відповідно до Статуту. Організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність Підприємства відповідно до мети та основного напрямку його діяльності-п. 10.6.7 Статуту. Відповідно до письмових заперечень Мністерства аграрної політики та продовольства України від 12.09.13 року /а.с.108-114/, листом від 18.05.2012 р. [PERSON] запрошувався до Мінагрополітики України на засідання Комісії з питань забезпечення своєчасності і повноти сплати податків та погашення заборгованості із заробітної плати тощо, яке відбудеться 30.05.2012 р. (а.с. 167) Запрошення позивачем було проігнороване. Листом від 13.09.2012 р. №37-14-1-13/16896 позивача було зобов'язано надати матеріали для розгляду на засіданні колегії міністерства 27.09.2012 р. «Про стан погашення заборгованості з виплати заробітної плати на підприємствах АПК за 8 місяців 2012 р». Також, подати інформаційну довідку про фінансово-економічний стан підприємства, причини, термін виконання, конкретні шляхи погашення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства (а.с.165). Однак жодних пропозицій щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати на підприємстві за 8 місяців 2012 року надано не було. Жодного доказу, з боку [PERSON], в обґрунтування заперечень щодо зазначених обставин, в судовому засіданні надано не було. Позивач [PERSON] не надав доказу стосовно того, що він вживав будь-які заходи щодо погашення заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства. Виходячи з викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки мали місце винні дії виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплмпідприємство» [PERSON] у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Також суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позовні вимоги не доведені. З такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В апеляційному суді представник відповідача пояснив, що позивачем були вжиті всі можливі заходи для виплати заробітної плати та погашення заборгованості по виплаті заробітної плати, але враховуючи специфіку виробництва спермопродукції та зміни законодавства щодо ідентифікації сперми, продукції, яка вироблялася з 1985 по 2009 роки, стала не відповідати вимогам законодавства, що призвело до значного зменшення продажу спермопродукції. Внаслідок чого на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі, але мінімальна заробітна плата фактично виплачувалася працівникам підприємства /а.с. 100/. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував вимоги законодавства та те, що, звільняючи позивача, відповідач не взяв до уваги зазначених обставин і не врахував, що застосування до працівника такого дисциплінарного стягнення, як звільнення, є крайнім заходом. Відповідачем не виконано вимог ст. 149 КЗпП, згідно з якими вид дисциплінарного стягнення має обиратись з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи працівника. Крім того, як роз'яснив вищевказаний Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, зокрема, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення прогулу. З матеріалів справи вбачається, що аудиторським звітом від 28.09.2012 року виявлена заборгованість по заробітній платі ДП «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» станом на 01.07.2012 року /а.с. 161/. У зв'язку з зазначеним аудиторським звітом від 28.09.2012 року, протоколом колегії Мінагрополітики України від 28.09.2012 року, колегія вирішила за порушення чинного законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати підготувати та внести на розгляд керівництва міністерства матеріали щодо звільнення з займаної посади виконуючого обов'язки директора ДП «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» [PERSON]/а.с. 129/. Наказом Міністра аграрної політики та продовольства України за №230 від 30 листопада 2012 року [PERSON] звільнено із займаної посади згідно ст.41 п.1-1 КЗпП України за несвоєчасну виплату заробітної плати. Підставою звільнення є протокол засідання колегії Міністерства аграрної політики України від 28 вересня 2012 року №4 та акт про ненадання пояснень [PERSON] від 28.11.2012 року /а.с. 13-2-134/. Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення до позивача застосоване в порушення вимог ст. 148 КЗпП України через два місяця після виявлення дисциплінарного порушення. Встановлений цією нормою термін для застосування дисциплінарного стягнення не ставиться в залежність від часу, коли про вчинений проступок стало відомо саме посадовій особі, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. З матеріалів справи вбачається, що позивач в жовтні та листопаді 2012 року працював, що підтвердив в апеляційному суду сам позивач та представник ДП «Дніпропетровське обласне підприємство по племенній справі у тваринництві «Облплемпідприємство» /а.с. 221/. Суд першої інстанції, у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України, зазначені положення закону до уваги не взяв, не з'ясував, чи додержані строки, передбачених ст. 148 КЗпП України щодо застосування дисциплінарного стягнення. Колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк для звернення до суду, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ознайомився з наказом лише 28.02.2013 року, а звернувся до суду 25.02.2013 року, тобто в строк, передбачений ст. 233 КЗпП України. За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині поновлення на роботі, скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає начисленню відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановленням Кабінету України від 08.02.1995 року за №100, з послідуючими змінами та доповненнями. Як вбачається з довідки про заробітну плату позивача та табелю обліку робочого часу, позивачу за 23 дні в жовтні 2012 року нарахована заробітна плата в сумі 3900 грн., за 22 дня у листопаді 2012 року - 3900 грн. Таким чином, денний заробіток позивача буде складати 173,3 грн. з розрахунку: (3900+3900): 45 днів = 173,3 грн. Період вимушеного прогулу позивача, враховуючи отримання позивачем заробітної плати в грудні 2012 року та в січні 2013 року, складає 284 дні з 29.01.2013 року по 17.03.2014 року включно, тобто по день ухвалення рішення про поновлення його на роботі, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, складає 49217,2 грн., із розрахунку: 284 дня х 173,3 грн. = 49217,2 грн. В силу ст. 237-1 КЗпП України підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач був незаконно звільнений, що спричиняло йому моральні страждання. Проте, з урахуванням матеріалів справи, встановлених обставин по справі та наступивших наслідків, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 300 грн. у відшкодування моральної шкоди. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині поновлення на роботі, скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. ст. 79, 80, 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 492,17 грн.

Outcome: partial