Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-26 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача про зобов»язання нотаріуса оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки, посилаючись на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка № [NUMBER], площею 3.24 га, розташована на території Комишуватської сільської ради, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 20 вересня 2001 року. 30 квітня 2008 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON] і так як отримала громадянство Росії вирішила відповідно ст.81 ЗК України продати свою земельну ділянку в чому їй було відмовлено. Вважає відмову нотаріуса необгрунтованою та такою, що суперечить нормам земельного законодавства та просить зобов»язати нотаріуса державної нотаріальної контори Новоукраїнського району оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги позивача. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у відсутність представника, подавши заперечення відносно позовних вимог із яких вбачається, що позивачка на час отримання земельної ділянки була громадянином України, тому на неї не розповсюджується положення п.4 ст.81 ЗК України і так як на сьогоднішній час діє мораторій відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тому відчуження земельної ділянки позивача неможливе. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, відповідно до п.4 ст.22, п.4 ст.81 ЗК України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Згідно згідно Державного акта на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого 20 вересня 2001 року на прізвище [PERSON], яке згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 30 квітня 2008 року змінено на [PERSON], позивачу належить земельна ділянка № [NUMBER], площею 3.24 га, розташована на території Комишуватської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.(а.с.5-7) Зазначений Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 20 вересня 2001 року та отриманий позивачкою на час перебування її громадяном України, час виходу з громадянства України та прийняття громадянства Росії представником позивача на вимогу суду не надано, але ніхто не заперечує та не спростовує того факту, що на час отримання позивачкою Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 20 вересня 2001 року позивачка була громадянином України, та свідчить про те, що на неї не розповсюджуються положення 4.4 , ст.22, ч4 ст.81 ЗК України. З пояснень представника позивача вбачається, що громадянство Росії отримала після реєстрації шлюбу у 2008 році. Дійсно частиною четвертою статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до частини четвертої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського Призначення не можу передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно із пунктом "е" частини першої статті 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Частиною першою статті 145 Земельного кодексу України передбачено, що, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Відповідно до пункту 15 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається купівля-нродаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Представником позивача не надано доказів, що до позивачки пред»влялися вимоги про відчуження земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, оскільки норма частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України є імперативною, та з метою уникнення порушення права власності на землю, іноземні громадяни, які набули у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення при прийнятті ними спадщини, мають право на відчуження таких ділянок, при цьому, дія пункту 15 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України на зазначені правовідносини не поширюється, але до позивача, який набув право власності у 2001 році, будучи громадянином України норма ч.4 ст. 81 ЗК України не підлягає застосування і так як дійсно діє мораторій на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок, зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства дії нотаруса є правомірними в частині відмови оформлення договору кіпівлі -продажу земельної ділянки позивача, а позовні вимоги необгрунтованими.

Outcome: dismissed