Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниці» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянко. Позивач у позовній заяві, просить суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Сороки-Львівської сільської ради на 6км+342 - 6км+345 в межах станції Дубляни-Львівські з правої сторони за ходом кілометрів та демонтувати цегляний гараж розміром 6мх6м та металеву сітчасту огорожу, які розміщені на цій земельній ділянці, стягнути на користь ДТГО «Львівська залізниця» сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначає, що 18.04.2013 комісією в складі працівників Державного територіально - галузевого об'єднання «Львівська залізниця» та представника Сороки - Львівської сільської ради під час обстеження земельної ділянки Залізниці в межах території Сороки - Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було виявлено, що на 6км+342 - 6км+345 в межах станції Дубляни-Львівські з правої сторони за ходом кілометрів, при ширині смуги відведення залізниці 80 м., на відстані 70 м. від осі головної колії [PERSON] самовільно, без будь - яких правових підстав встановлено цегляний гараж розміром 6мх6м і який огороджений металевою сіткою. Враховуючи виявлене порушення права Залізниці на користування належною їй земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту, Залізниця з листами звернулася у прокуратуру Львівської області, лінійний відділ на станції Львів УМВСУ на Львівській залізниці, Державну інспекцію сільського господарства в Львівській області. 30.07.2013 за результатами проведеної Державною інспекцією сільського господарства в Львівській області перевірки обставин порушення Відповідачем права Залізниці на землекористування, Відповідачу була вручена копія Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства та Припис № 985 з вимогою в термін до 30.08.2013 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Враховуючи виявлене 30.07.2013 самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,0182 га із земель Залізниці на якій встановлено цегляний гараж розміром 6мх6м і який огороджений металевою сіткою, Інспекцією складено відносно Відповідача протокол про адміністративне правопорушення від 30.07.2013 № 000623 і за результатами розгляду якого 30.07.2013 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Згаданий штраф відповідачем 01.08.2013 було сплачено в добровільному порядку. 10.09.2013 Інспекцією, з метою перевірки виконання вимог припису від 30.07.2013 № 985, було проведено повторну перевірку і за результатами проведення якої встановлено, що Відповідач не виконав вимог припису. а саме не звільнив самовільно зайняту земельну ділянку, відтак Інспекцією було вручено Відповідачу Припис № 921 з вимогою в термін до 10.10.2013 звільнити самовільну зайняту земельну ділянку. Враховуючи невиконання вимог припису від 30.07.2013 № 985, Інспекцією було складено відносно Відповідача протокол про адміністративне правопорушення від 10.09.2013 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Згаданий штраф Відповідачем 11.09.2013 було сплачено в добровільному порядку. Однак, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, Відповідачем не звільнено самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0182 га із земель Залізниці, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 26.12.2013, а відтак у Залізниці виникла необхідність у захисті свого порушеного права в судовому порядку. Представник позивача ДТГО «Львівська залізниця» Яремко П.С. в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, щодо заявлених позовних вимог заперечив, та просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав Положеннями ст. 68 ЗК України, ст.11 ЗК "Про транспорт", ст. 6 ЗУ "Про залізничний транспорт" до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту, завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвиток об'єктів залізничного транспорту. Згідно із положенням "Про землі, надані транспорту", затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року, відповідно до п. 4 якого землями наданими транспорту відносилися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Вказане положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР "Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР" від 01.11.1939 року, до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року "Про затвердження Положення про землі надані транспорту". Нормами ст. 1 положення, встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації. Рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 положення п. 6 постанови ВРУ РСР від 08.12.1990 року "Про земельну реформу" № 563-ХІІ в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами та організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не відповідає Конституції України. Ті обставини, що спірна земельна ділянка зайнята об'єктами залізничної інфраструктури підтверджено "Планом границ полосы отвода линии Львов-Киверцы Львовской железной дороги в административных границах Брюховичского района Львовской области 1956 года", який відповідно до ст. 17 ЗУ "Про основи містобудування" є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1956 році, нормативно-правових актів, а саме ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, землі, які знаходитися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди, можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Нормами ст. 16 ч.1 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, Згідно акту обстеження земельної ділянки від 18.04.2013р., вбачається що на 6 км. + 342 - 6 км +345 з правої сторони по ходу кілометрів, на відстані 70 м. від осі головної колії при смузі відведення 80 м., сторонніми особами встановлено кам'яний нежитловий об'єкт нерухомого майна, які огородженні металевою сіткою. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30.07.2013 року, проведеної Державною інспекцією сільського господарства України вбачається, що [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку площею 0, 0182 га із земель ДТГО «Львівська залізниця» на якій побудований капітальний гараж 6х6=36кв.м. в лісозахисній смузі біля с. Муроване, Пустомитівського району, Львівської області поза межами населеного пункту в межах Залізничної станції Дубляни-Львівські. Згідно припису Державної інспекції сільського господарства в Львівській області від 30.07.2013 року, реєстраційний № 985 вбачається, що [PERSON] приписано до 30 серпня 2013 року звільнити вищезазначену самовільно зайняту земельну ділянку. Постановою Державної інспекції сільського господарства України про накладення адміністративного стягнення від 30 липня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., який [PERSON] було сплачено згідно квитанції № ПН1037 від 01.08.2013 року. Судом встановлено, що 10.09.2013 року Державною інспекцією сільського господарства винесено повторно припис № 921, згідно якого вбачається, що гр. [PERSON] не виконав вимог припису № 985 від 30.07.2013 року про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0182 га, із земель ВТГО «Львівська залізниця» на якій побудовано капітальний гараж та огороджена металевою сіткою в лісозахисній смузі, біля с. Муроване, за межами населеного пункту та приписано до 10.10.2013 року звільнити вищезазначену самовільно зайняту земельну ділянку. Також згідно, Постанови Державної інспекції сільського господарства України про накладення адміністративного стягнення від 10 вересня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 188-5 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., який [PERSON] було сплачено згідно квитанції № ПН4560. Згідно акту обстеження земельної ділянки від 26.12.2013 року вбачається що на 6 км. + 342 - 6 км +345 з правої сторони по ходу кілометрів, на відстані 65 м. від осі головної колії при смузі відведення 80 м., залишаться встановлений гр. [PERSON] гараж 6мх6м, який огороджений металевою сіткою. Таким чином, самовільне зайняття земельної ділянки гр. [PERSON] порушує інтереси держави в особі ДТГО «Львівська залізниця», так як відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно до ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власниками землі або землекористувачами без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, з огляду на вищенаведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про підставність вимог позивача, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом задоволення позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача в користь позивача також підлягає судовий збір, який позивач сплатив при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved