Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 25 лютого 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем по справі [PERSON] укладено кредитний договір №49.4/41/08-НПБ02. За даним договором банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 522\~500 грн. з розрахунку 13,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 25 лютого 2033 року. Вказав, що 26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №49.4/41/08-НПБ02 від 25 лютого 2008 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 13 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 485\~300,14 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 440\~222,37 грн., заборгованість за відсотками 33\~394,20 грн., пеня в розмірі 10\~491,34 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 841,29 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 350,94 грн. У якості забезпечення виконання кредитних зобовязань між банком та [PERSON] був укладений договорі іпотеки. Через невиконання відповідачем зобовязань, банк набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 485\~300,14 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], - шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельтабанк»; судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували, подали суду письмові заперечення. Просили відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №№49.4/41/08-НПБ02. За даним договором банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 522\~500 грн. з розрахунку 13,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 лютого 2008 року по 25 лютого 2033 року. За умовами договору позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші, передбачені договором платежі та виконувати інші обовязки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені договором. 27 вересня 2010 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № до кредитного договору №49.4/41/08-НПБ02 від 25 лютого 2008 року. При цьому сторони погодили графік погашення кредиту, за яким щомісячний платіж становить 6\~208,07 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 26 червня 2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк" замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. За даним договором було відступлено право вимоги і по кредитному договору з [PERSON] та договору іпотеки, що підтверджується витягом з додатку до договору від 26 червня 2013 року. Відповідно до поданого суду розрахунку заборгованості станом на 13 липня 2015 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором №49.4/41/08-НПБ02 в сумі 485\~300,14 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 440\~222,37 грн., заборгованість за відсотками 33\~394,20 грн., пеня в розмірі 10\~491,34 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 841,29 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 350,94 грн. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також відповідно до п.3.2.7 Кредитного договору у разі дострокового стягнення заборгованості за цим [PERSON] рекомендованим листом надсилає на адресу Позичальника, зазначену в Розділі 8 цього [PERSON], письмове повідомлення-вимогу, де зазначає термін для дострокового повернення кредитів та сплати нарахованих процентів за користування ними (надалі - Письмове повідомлення -- вимога ). У разі невиконання Позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення сум кредитів та нарахованих процентів, що міститься в Письмовому повідомленні-вимозі Банку, в термін, визначений таким Письмовим повідомленням-вимогою, остаточний термін повернення кредитів, визначений п.1.1. цього [PERSON], змінюється. Таким терміном буде вважатись термін, визначений Банком у Письмовому повідомленні - вимозі, при настанні якого Позичальник має виконати вимогу Банку щодо дострокового повернення кредитів та сплати процентів. При цьому сторони досягли згоди, що така зміна остаточного терміну повернення кредитів, визначеного п.1.1. цього [PERSON], яка є наслідком настання обставин, визначених п.3.2.7 цього [PERSON], настає без укладення між сторонами будь-яких додаткових угод до цього [PERSON]. 20 квітня 2015 року позивачем на адресу [PERSON] направлено вимогу про сплату заборгованості. 02 червня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з заявою щодо пояснень про виниклу заборгованість з врахуванням сплати ним платежів у розмірах та строки, передбачені договорами. 05 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило [PERSON] про здійснення коригувань по кредитному договору, відсутність заборгованості та подальшу дію договору на умовах, що були погоджені з первісним кредитором. З поданих суду квитанцій за період з липня 2013 року по серпень 2015 року встановлено, що [PERSON] щомісячно здійснював погашення кредиту в розмірі 6\~208,07 грн. відповідно до умов кредитного договору та додаткової угоди. До позовної заяви позивачем додано Довідку від 13 липня 2015 року по наявну заборгованість по кредитному договору №49.4/41/08-НПБ02. Разом з тим, позивач не надав виписку по рахунку або інші розрахунок заборгованості з врахуванням сплачених платежів відповідачем. Оскільки відповідач подав суду квитанції про сплату платежів по кредитному договору, лист банку щодо проведених коригувань та відсутність заборгованості по кредиту станом на серпень 2015 року, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо неналежного виконання [PERSON]М, умов кредитного договору №49.4/41/08-НПБ02 та додаткової угоди до нього та наявність заборгованості, тому суд приходить до висновку, що заборгованість по кредитному договору відсутня. Подана довідка від 13 липня 2015 року (а.с. 27) спростовується поданими квитанціями про оплату кредиту та листом банку від 05 серпня 2015 року. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору, 25 лютого 2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання надає право іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Вказаним положенням скористалися сторони при укладені договору іпотеки, оскільки відповідно до п. 4 договору іпотеки від 27 грудня 2007 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перелічених у даному пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно, ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості по кредитному договору №49.4/41/08-НПБ02, звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись лише за умови невиконання позичальником своїх зобовязань, тому в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, суд відмовляє. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed