Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

30 грудня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області та [PERSON] сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та зобовязання надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 10 травня 1996 року помер її рідний брат [PERSON], який сам проживав [INFO]. Крім позивача будь-яких родичів у померлого не було, цінного майна також, тому [PERSON] до нотаріуса за прийняттям спадщини не зверталася, а одразу вступила в управління майном, яке складалося переважно з предметів домашнього побуту. У 2013 році від знайомих [PERSON] дізналася, що її брат мав право на отримання земельної частки (паю) після розпаювання земель КСП «Колос» в с.Преображенка, Межівського району, Дніпропетровської області так як він працював у колгоспі ім.Калініна, який в період з 1985 року по 1996 рік реорганізовано в КСП «Колос». 22 лютого 1996 року було зареєстровано Державний акт на право колективної власності на землю членів аграрно-виробничого товариства «Колос», в списку до нього померлий брат значиться під №295 та мав право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), розміром 6,91 умовних кадастрових гектарів на території [PERSON] сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Отримати сертифікат [PERSON] не зміг, оскільки після розпаювання він помер. Лише восени 2013 року [PERSON] дізналася про включення її брата до списку до Державного акту та будучи юридично необізнаною не знала про права членів КСП. Нотаріусом в усній фірмі було повідомлено, що в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) у [PERSON] захищати права необхідно в судовому порядку. Позивач за уточнюючими позовними вимогами просить суд поновити строку звернення до суду, визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та зобовязати надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтвердив обставини, які викладені вище при цьому наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області в особі [PERSON] суду показав, що в звязку з тим, що в документах архівного фонду колгоспу ім.Калініна відомості про прийом в члени колгоспу ім.Калініна в 1974 році та звільнення з членів колгоспу в 1996 році [PERSON] відсутні, позовні вимоги не визнає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Межівського району Дніпропетровської області в особі сільського голови [PERSON] не заперечує проти заявлених позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що він з [PERSON] були сусідами, який тривалий час працював в колгоспі і часто зіштовхувався з ним по роботі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що покійний [PERSON] являвся його сусідом, весь час працював у колгоспі. Останній як і свідок зявлялися на загальні збори колгоспу. Вислухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КИ, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Дніпропетровської області 10 липня 2007 року, [PERSON] народилася 18 лютого 1954 року, матірю якої записана [PERSON], а батьком [PERSON]. Внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-АБ №186508, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 27 травня 1971 року, актовий запис №11. Довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Дніпропетровської області №19/02-67 від 10 липня 2007 року, підтверджується, що [PERSON] народився 26 липня 1958 року, матірю якого записана [PERSON], а батьком [PERSON]. Реєстрація проведена відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, актовий запис №25 від 26 липня 1958 року. Свідоцтво про народження позивача (а.с.6) та довідка РАЦС про народження (а.с.10) підтверджують, що останні є близькими родичами [PERSON] являється рідним братом позивачу [PERSON] по матері. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №162767, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Дніпропетровської області 10 липня 2007 року, [PERSON] померла 30 липня 1995 року, актовий запис №12 (а.с.8). Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №162768, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Дніпропетровської області 10 липня 2007 року підтверджується, що [PERSON] помер 10 травня 1996 року, актовий запис №14 (а.с.9). У відповідності до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 530 ЦК УРСР передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сесрти померлого, а також дід та баба померлого, як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради № 608 від 12.11.2013 року, померлий [PERSON] на день смерті проживав один (а.с.13), таким чином за наявності доказів суду єдиним спадкоємцем на майно померлого [PERSON] є його рідна сестра [PERSON]. Слід зазначити, що довідкою відділу Держземаганства в [PERSON] районі Дніпропетровської області №2087 від 05 вересня 2013 року підтверджується те, що [PERSON] внесений до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, під порядковим номером 295. Даний список додається до державного акту на право колективної власності на землю Серія ДП Мж у акціонерному товариству «Колос» с. Преображенка Межівського району Дніпропетровської області 22 лютого 1996 року (а.с.11). Розмір земельної частки (паю) по колишньому АТ «Колос» становит 6,91 ум.кад.га., нормативна грошова оцінка якої станом на 2013 рік складає 156023 гривні. Крім цього мається архівна довідка відділу трудового архіву [PERSON] районної ради Дніпропетровської області №П-385-13 від 07 листопада 2013 року з якої вбачається, що згідно книг обліку розрахунків оплати праці колгоспників Таран [PERSON] в період з 1985 року по 1996 рік працював в КСП «Колос» с. Преображенка Межівського району Дніпропетровської області (а.с.15). На базі колгоспу ім. Калініна створено аграрно-виробниче акціонерне товариство «Колос» згідно протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна №1 від 29 січня 1993 року і розпорядження Представника Президента України в [PERSON] районі №16 від 27 січня 1994 року. Аграрно-виробниче акціонерне товариство «Колос» реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Колос» згідно протоколу №4 конференції представників акціонерів акціонерного товариства «Колос» від 23 грудня 1999 року, Указу Президента України від 03 грудня 1999 року №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», перереєстрація проведена 21 квітня 2000 року під номером р04052301 ю0030032 [PERSON] райдержадміністрацією. Згідно довідки преображенської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №608 від 12 листопада 2013 року [PERSON] на день смерті проживав один [INFO]. З повідомлення архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області №М-10 від 15 січня 2016 року, вбачається, що в документах архівного фонду колгоспу ім.Калініна відомості про прийом в члени колгоспу ім.Калініна в 1974 році та звільнення з членів колгоспу в 1996 році [PERSON] відсутні. Окрім цього слід зазначити, що згідно архівної довідки відділу трудового архіву [PERSON] районної ради Дніпропетровської області №П-н-16 від 16 січня 2016 року яка видана по документах ( книги обліку розрахунків по оплаті праці) [PERSON] в період з червня 1974 року по 1985 рік працював в КСП «Колос» с. Преображенка Межівського району Дніпропетровської області. Таким чином, суд, спираючись на норми ст. 57 ЦПК України, відповідно до котрої доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи, у сукупності та за наявності у справі архівних довідок, якими позивач підтверджує членство у господарстві померлого [PERSON], покази свідків, приходить до переконання, що померлий [PERSON] на момент розпаювання був членом господарства «Колос» і мав право на земельну частку (пай), що і підтверджується відповідною довідкою відділу Держземагенства у [PERSON] районі. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. П.5 цього Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що при вирішенні спору про спадкуваня права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємтсвам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі -КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Про порушене право позивачка дізналась восени 2013 року при тому коли позивачку було повідомлено про наявність у її брата [PERSON] права на отримання земельної частки (паю), тому суд визнає причини пропуску строку позовної давності поважними. В силу ч.5 ст.267 ЦК України порушене право підлягає захисту. Право на землю гарантується законодавством України і ніхто не може позбавити громадянина цього права інакше як за рішенням суду. В силу ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд вважає позовну заяву обґрунтованою, а також доведені ті обставини, на які позивачка посилалась, як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved