Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю від 14.02.1997 року, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської Ради народних депутатів №2 від 10.11.1993 року на ім'я [PERSON]. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що є власником житлового будинку розташованого на присадибній ділянці розміром 0,53га. по вул.Нагірній,19 в с.Олешин, на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.1975 року. Дана земельна ділянка виділена їй під забудову вказаного житлового будинку на підставі рішення Хмельницького райвиконкому №245 від 10.09.1981 року, Додатку №2 до РВК від 20.09.1990 року та рішення №16 [PERSON] сільської ради від 30.06.1999 року. На даний час розмір земельної ділянки, якою вона користується становить 0,28га. Причиною зменшення розміру земельної ділянки є встановлення меж сусідньою із її земельною ділянкою по вул.Нагірній,15/1 в с.Олешин, на підставі рішення [PERSON] сільської ради №2 від 10.11.1993 року про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] та виданого на його підставі державного акта від 14.02.1997 року. Згідно висновку судово-будівельної експертизи від 11.03.2011 року її земельна ділянка перекривається межею сусідньої земельної ділянки, що належить відповідачці. Причиною цього є незаконна приватизація [PERSON] земельної ділянки по вул.Нагірній,15/1 в с.Олешин, оскільки рішення [PERSON] сільської ради про передачу у приватну власність відповідачці земельної ділянки розміром 0,29га. не приймалось. Рішенням [PERSON] сільської ради №2 від 10.11.1993 року передано у приватну власність батьку відповідачки [PERSON], в подальшому успадкованому [PERSON], земельну ділянку розміром 0,25га, що знаходиться за іншою адресою, ніж спірна земельна ділянка. Тому підстав утримувати земельну ділянку по вул.Нагірній,19 в с.Олешин у відповідачки немає. Однією з передумов видачі державного акта на право приватної власності на землю є погодження проекту відведення земельної ділянки у якому повинні міститись відомості про погодження меж земельної ділянки, що приватизується із власниками суміжних земельних ділянок. Будь-якого погодження користування меж земельної ділянки між нею та відповідачкою не проводилося. За таких обставин державний акт від 14.02.1997 року виданий із порушенням норм чинного законодавства і такі дії грубо порушують її права як землекористувача, оскільки таким чином [PERSON] незаконно відібрала у неї 0,23га. земельної ділянки якою користується, тому просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 14.02.1997 року виданий на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач суду пояснила, що в 1975 році вона придбала у [PERSON] житловий будинок, згідно довідки № 96 від 23.06.2006 року за особовим рахунком №545 за її господарством рахувалось 0,53га., проте відповідачка незаконно зайняла та приватизувала частину її земельної ділянки біля будинку, після чого її земельна ділянка зменшилась до 0,28га., тому просить позов задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що спірна земельна ділянка розміром 0,23га. була в користуванні її батьків. Згідно рішення [PERSON] сільської ради батьку дозволили приватизацію земельної ділянки площею 0,294га. за адресою вул.Нагірна, 15/1. Вказана земельна ділянка ніколи не була в користуванні [PERSON], оскільки рішенням радгоспу попередньому власнику житлового будинку [PERSON], в якої [PERSON] придбала житловий будинок, виділялась земельна ділянка площею 0,05га. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, суду пояснив, що судами було встановлено, що [PERSON] ніколи не користувалась більшим розміром земельної ділянки ніж було зазначено у погосподарській книзі за вказаним господарством в 1974 році. Довідка Хмельницької районної ради від 25.02.2002 року щодо виділення [PERSON] 0,25га для індивідуальної забудови була досліджена апеляційним судом Хмельницької області і суд дійшов висновку, що земельна ділянка не виділялась [PERSON] за рахунок землі [PERSON] і Хмельницька районна рада в 1990 році не мала повноважень на виділення землі. Права [PERSON] оспорюваним державним актом не порушено. Окрім наведеного, [PERSON] була приватизована земельна ділянка 10.11.1993 року і про рішення сільської ради [PERSON] було відомо ще в 2003 році, а тому нею пропущено загальний строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним, оскільки за позивачкою рахується земельні ділянки загальною площею 0,43га., з яких 0,10га. - в районні звалища, 0,28га. - біля будинку та 0,078га город в іншому місці. На сьогоднішній день [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації на земельні ділянки площею 0,36га., з яких - 0,25га. за адресою Нагірна, 19; 0,03га додаток для ведення особистого підсобного господарства; 0,078га. город в іншому місці. Земельна ділянка площею 0,23га рахується за [PERSON] і у приватну власність рішенням сільської ради [PERSON] не передавалась. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинковолодіння №19 по вул. Нагірній в с.Олешин на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 30.03.1987 року. Вказане будинковолодіння [PERSON] придбала згідно договору купівлі-продажу від 19.02.1975 року у [PERSON], в якому відсутні будь-які відомості про розмір земельної ділянки на якій воно розташоване. Згідно довідки, виданої [PERSON] радгоспом "Ленінець", радгосп не заперечував купити хату в [PERSON] і виділив 0,05га землі, яка занаходиться під будівлями. Як вбачається з копії погосподарської книги [PERSON] сільської ради, особовий рахунок № 486, станом на 1975 рік в користуванні попереднього власника [PERSON] знаходилась земельна ділянка площею 0,14га., якою після укладення договору купівлі-продажу стала користуватись [PERSON]. Згідно архівного витягу з протоколу засідання виконкому [PERSON] сільської ради від 20.05.1981 року №5 було задоволено заяву [PERSON] про надання дозволу на будівництво. Рішенням Хмельницького виконкому районної ради від 10.09.1981 року №245 було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на старій садибі зі зносом старих будинків [PERSON], с.Олешин, 0,15га., проект №1, житлова площа 49,3м.кв. Згідно свідоцтва на забудову садиби виданого [PERSON] земельна ділянка під забудову площею 0,15га виділена на старій садибі і забудова дозволена на підставі рішення виконкому Хмельницької районної Ради народних депутатів від 10.09.1981 року № 245. На підставі вказаних рішень було складено план забудови садиби. Рішенням Хмельницького райовиконкому № 103-в від 20.09.1990 року було надано дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських приміщень в селах району згідно з додатком №2, з якого вбачається, що [PERSON], с.Олешин, 0,25га, було дозволено будівництво господарських приміщень, літньої кухні та гаражів. Рішенням Хмельницького районного суду від 06.03.1995 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання земельної ділянки в розмірі 0,12га, яке ухвалою судової колегії в цивільних справах Хмельницького обласного суду від 06.04.1995 року залишено без змін, встановлено, що з дня купівлі позивачка користується присадибною земельною ділянкою в розмірі 0,14га, якою також користувались попередні власники будинку, а з 1991 року ще двома додатками в розмірі 0,07га та 0,10га землі. Земельною ділянкою в розмірі 0,12га ніколи не користувалась, бо цією земельною ділянкою з 1956 року користувалась мати відповідача [PERSON] і її сімя, що підтвердили в судовому засіданні свідки. Згідно довідок [PERSON] сільської Ради народних депутатів №560 від 03.05.1994 року, №67 від 30.01.1995 року, а також записами в погосподарських книгах цієї сільської ради, за якими за [PERSON] рахується 0,13 га присадибної земельної ділянки і 0,17 га на додатках; за номером [PERSON] відповідно 0,15 га; за садибою [PERSON] - 0,25 га присадибної землі. Безпідставним суд визнав посилання позивачки на те, що згідно акту від 21.09.1990 року і будівельного паспорту їй виділено під забудову 0,25 га присадибної землі. Як встановлено, земля в такому розмірі біля садиби [PERSON] ніколи не відводилась в натурі, не встановлювалисьїї межі, наказ по радгоспу "Ленінець" про вилучення землі у [PERSON] для потреб [PERSON] не видавався в 1988 році. Рішенням Хмельницького районного суду Хмельницької області від 02.07.2003 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради про визнання Державного акту на право приватної власності на землю недійсним, в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Вказане рішення вступило в законну силу 22.10.2003 року і ним також було встановлено, що спірною земельною ділянкою розміром 0,10га, ні [PERSON], ні [PERSON] ніколи не користувались, оскільки вона знаходилась в користуванні [PERSON], а пізніше в користуванні та власності її доньки [PERSON] та [PERSON]. Вказана земельна ділянка була приватизована за останньою рішенням [PERSON] сільської ради від 10.11.1993 року №2 та видано державний акт 14.02.1997 року. Розмір земельних ділянок сторін підтверджується випискою з погосподарських книг [PERSON] сільської ради. Суд критично оцінив і не взяв до уваги витяг з рішення Хмельницького райвиконкому від 20.09.1990 року №103-в та додаток до нього, оскільки дозвіл на будівництво літньої кухні [PERSON] із зазначенням розміру 0.25га не є правомірним її наданням. Окрім того, суд не взяв до уваги довідку за №8 від 25.02.2002 року Хмельницької райради із зазначенням про виділення [PERSON] рішенням №103-в від 20.09.1990 року Хмельницькою районною радою 0,25га. землі, так як таких повноважень остання на той час не мала, не має таких вона і тепер. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2011 року, яке вступило в законну силу 29.11.2011 року, встановлено, що з акту погодження суміжних меж землекористування від 10.12.1997 року, складеного при оформленні Державного акту на право приватної власності на землю на імя [PERSON] вбачається, що навпроти прізвища [PERSON] зроблене посилання на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.03.1995 року, яким відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] про повернення присадибної земельної ділянки площею 0,12га. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення 2-ї [PERSON] сільської ради Хмельницького району 22 скликання від 17 січня 1995 року №26 сесія вирішила виділити [PERSON] город в районі "звалища" з земель запасу жителям 0,10га. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в 1999 році він провів обмін земельними ділянками з [PERSON], він її дав земельну ділянку біля хати - додаток до городу десь 14 га, а вона дала йому земельну ділянку біля звалища. Рішенням 16-ї сесії [PERSON] сільської ради Хмельницького району від 23.05.2006 року №4 [PERSON] була передана земельна ділянка на території [PERSON] сільської ради - 0,28га. Згідно довідки [PERSON] сільської ради №28 від 03.02.2015 року за [PERSON] згідно земельно-облікових документів рахуються земельні ділянки загальною площею -0,4300га, з них: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою с.Олешин, вул.Нагірна,19, та 0,1800га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою с.Олешин, [PERSON] сільська рада. Рішенням сесії [PERSON] сільської ради №38 та №39 від 27.12.2013 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку документації із землеустрою загальною площею - 0,3609га в т.ч. 0,2500га, 0,0319га, 0,0790га. Розпорядженням Хмельницької РДА №262/09-р від 16.03.2009 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0999га для ведення особистого селянського господарства в с.Олешин ( в районні звалища). Фактично [PERSON] користується земельними ділянками загальною площею 0,4608га. Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить в т.ч.: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (Стаття 17 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року). Згідно рішення 13-ї сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів від 10.11.1993 року №2 сільська рада вирішила передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] розміром 0,25га для обслуговування житлового будинку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.1995 року [PERSON] є спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON], померлого 26 березня 1995 року. Спадкове майно, на яке було видано це свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в с.Олешин, Хмельницького району Хмельницької області по вул.Нагірній, 15/1 на землі [PERSON] сільської ради. Рішенням 5-ї сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів від 18.12.1996 року №4 сільська рада вирішила передати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [PERSON] розміром 0,24га для обслуговування житлового будинку - 0,09га та для ведення підсобного господарства - 0,15га. 06.02.1997 року [PERSON] звернувся у земельну комісію виконавчого комітету [PERSON] сільської ради із заявою в якій просив надати дозвіл на приватизацію його (спільної з дружиною) земельної ділянки розміром 0,0426га його дружині [PERSON] за адресою с.Олешин вул.Нагірна,15/1 до садиби її батьків, яку вона отримала у спадщину. Дана земельна ділянка раніше належала до садиби батьків його дружини і є складовою земельної ділянки розміром 0,231га без встановлення меж. Згідно статті 23 Земельного кодексу України N 561-XII від 18 грудня 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акта від 14.02.1997 року серія 1-ХМ №007813, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 10.11.1993 року №2, належить земельна ділянка на території [PERSON] сільської ради по вул.Нагірній 15/1 для обслуговування житлового будинку - 0,25га та для ведення підсобного господарства 0,044га. Свідок [PERSON] суду показав, що з березня 1985 року по 2002 рік працював головою [PERSON] сільської ради, земельна ділянка [PERSON] перейшла у спадок після її батьків і відносилась до будинку її батьків. Свідок [PERSON] суду показав, що земля якою користувалась [PERSON] навпроти господарства [PERSON] належала її батькам і це її спадщина. Свідок [PERSON] суду показав, що працював начальником відділу оперативного контролю Держсільгоспінспекції Хмельницької області і перевіряв звернення [PERSON] та надавав відповідь від 17.11.2014 року на її звернення. Ним було встановлено, що [PERSON] було видано державний акт 14.02.1997 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради №2 від 10.11.1993 року, але згідно вказаного рішення земельна ділянка площею 0,25га була передана у приватну власність [PERSON], який помер 26.03.1995 року, а не [PERSON]. [PERSON] успадкувала майно в т.ч. і земельну ділянку але в свідоцтві про право на спадщину не була зазначена площа земельної ділянки. Окрім того, площа земельної ділянки в рішення сільської ради не відповідає площі вказаній в державному акті. Згідно рішення 8-ї сесії [PERSON] сільської ради від 17 грудня 1997 року [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,294га Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради №160 від 19.12.2014 року в особистому користуванні [PERSON] є земельна ділянка площею 0,2940га, з якої 0,0630га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,2310га для ведення особистого селянського господарства. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.02.2014 року складеного державним інспектором сільського господарства в Хмельницькій області перевркою було встановлено, що [PERSON] користується земельною ділянкою, яка розташована в с.Олешин за адресою вул.Нагірна,15/1 площею 0,231га на підставі державного акта від 14.02.1997 року серія 1-ХМ №007813, яка межує з земельною ділянкою якою користується [PERSON] і яка не приватизована. В ході перевірки факту самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки [PERSON] не виявлено, що підтверджується інвентаризацією земельної ділянки проведеної ПП "Діоріт плюс 1" 14.11.2013 року. Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №89 від 29.01.2015 року земля [PERSON] - батька, [PERSON] - матері та їхніх дітей [PERSON] - зятя та [PERSON] дочки [PERSON] [PERSON] сільською радою у них не забиралась і не відчужувалась, на користь сусідів не надавалась. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ довідку видану [PERSON] сільською радою №96 від 23.06.2006 року надану позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог, згідно якої відповідно до погосподарської книги №6 за 2001-2005 роки особовий рахунок № 545 за господарством [PERSON] рахується земельна ділянка розміром 0,53га, оскільки зі змісту вказаної довідки не можливо встановити, за якою адресою знаходилась вказана земельна ділянка (земельні ділянки). Позивачкою суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельна ділянка площею 0,23га, яка на сьогоднішній день перебуває у власності відповідачки [PERSON], передавалась [PERSON] у користування чи у власність, а також, що її межі встановлювались на місцевості і вона користувалась вказаною ділянкою до передачі її у власність відповідачки. Позивачкою суду надано висновок судової будівельно-технічної експертизи №2/10 від 11.03.2011 року, згідно якого: - фактичний розмір земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON], що проживає за адресою: [INFO] становить 0,2610га, що відображено в додатку №1; - фактичний розмір земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON], що проживає в [INFO] становить 0,2323, при цьому згідно державного акту 1-ХМ №007813, виданого [PERSON] - розмір земельної ділянка 0,231га, земельна ділянка фактична не відповідає по конфігурації згідно державного акту. Разом з тим, з даного висновку не вбачається, що державний акт виданий на ім'я [PERSON], якимось чином порушує права позивачки, як землекористувача суміжної земельної ділянки. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду\~за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа №\~6-94\~цс\~13), виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права особи. Позивач в своїй позовній заяві вказує, що незаконною приватизацією земельної ділянки [PERSON], остання незаконно відібрала в неї 0,23га земельної ділянки, чим грубо порушила її права, як землекористувача. Однак, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що державним актом на право приватної власності на землю від 14.02.1997 року, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської Ради народних депутатів №2 від 10.11.1993 року на ім'я [PERSON], було порушено будь-які її права враховуючи, що нею не доведено, що: їй передавалась у користування чи у власність земельна ділянка загальною площею 0,53га за адресою вул.Нагірна, 19, в с.Олешин Хмельницького району Хмельницької області; визначались межі вказаної земельної ділянки на місцевості та що приватизацією земельної ділянки, що знаходиться за адресою вул.Нагірна 15/1 в с.Олешин відповідачка [PERSON] порушила права позивачки, як землекористувача суміжної земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю від 14.02.1997 року, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської Ради народних депутатів №2 від 10.11.1993 року на ім'я [PERSON], задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed