Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

21 березня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17» до [PERSON] , третя особа: Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання демонтувати паркан. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно чинить перешкоди співвласникам багатоквартирного будинку [ADDRESS] у користуванні спільною сумісною власністю, шляхом встановлення паркану навколо належного йому об`єкту нерухомості без отримання будь-яких дозвільних документів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Шенцева О.П.) від 22 березня 2017 року відкрито провадження у справі. 14 червня 2017 року [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі (т.1 а.с. 33-35). 30 червня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т.1 а.с. 41-42). 14 вересня 2017 року представником відповідача подано два клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про залишення позову без розгляду (т.1 а.с. 46-47; 82-83; 86-87). 11 червня 2018 року надійшли заперечення позивача на вказані клопотання відповідача (т.1 а.с. 115-117). 12 червня 2018 року представником відповідача подано клопотання про відвід судді (т.1 а.с. 118-120). 12 червня 2018 року ухвалою суду прийнято самовідвід судді (т. 1 а.с. 139-140). 21 червня 2018 року за результатами повторного автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси (суддя Чернявська Л.М.) від 22 червня 2018 року справу прийнято до провадження. 15 серпня 2018 року відповідачем подано 3 клопотання про зупинення провадження (т. 1 а.с. 148-173). 15 серпня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с. 3-104). 04 жовтня 2018 року від представника позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі (т.2 а.с.111-113). 04 жовтня 2018 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову (т. 2 а.с. 117-118). Позивач просить Зобов`язати [PERSON] власними силами та за власні кошти усунути перешкоди членам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17» у користуванні власністю шляхом знесення самовільно встановленого паркану. 04 жовтня 2018 року подано відповідь на відзив (т.2 а.с. 119-127). Протокольною ухвалою від 10 жовтня 2018 року прийнято заяву про зміну предмету позову (т.2 а.с.128). 08 листопада 2018 року надійшов відзив відповідача на позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову (т.2. а.с. 134-139). У поданому відзиві відповідач вказав на необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , не перебуває в управлінні ОСББ «Успенська 17», а тому будь-які права позивача не порушуються, внаслідок чого позивач не має жодних правових підстав для вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою; матеріали справи не містять підтвердження складених органом державного архітектурно-будівельного контролю документів щодо проведення перевірки законності улаштування відповідачем спірного паркану та притягнення його до відповідальності за його незаконне встановлення; спірний паркан наявний у документах технічної інвентаризації об`єкту нерухомості відповідача як споруда, що прилягає до житлового будинку; на підставі документів технічної інвентаризації, об`єкт нерухомості відповідача перереєстровано з квартири в житловий будинок, а отже цей об`єкт взагалі не пов`язаний із багатоквартирним будинком. Ухвалою від 03 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №522/9261/17 (т. 2 а.с.149). Ухвалою від 03 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №522/23246/17 (т. 2 а.с.150). Ухвалою від 03 грудня 2018 року клопотання відповідача про зупинення провадження задоволено, провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №520/15404/16-а за адміністративним позовом [PERSON] , [PERSON] до юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб: Одеської міської ради, ОСББ «Успенська 17», Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування реєстрації, яка розглядається Київським районним судом м. Одеси. На запит суду, 08 травня 2020 року до суду надійшла копія ухвали Київського районного суду міста Одеси від 14.05.2019 року про закриття провадження у справі № 520/15404/16а, яка 06 грудня 2019 року набрала законної сили. Ухвалою від 12 травня 2020 року провадження у справі поновлено. 04 лютого 2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі (т.2 а.с. 201-203). 17 травня 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів. 20 жовтня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Також, 20 жовтня 2021 року від [PERSON] до суду надійшло клопотання про приєднання доказів та відкладення розгляду справи. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що надані докази дозволяють розглянути справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено наступні фактичні обставини. Багатоквартирний будинок [ADDRESS] був збудований до 1917 року. 07 серпня 1948 року рішенням виконкому Сталінської райради депутатів працюючих м. Одеси №1511 був затверджений список домоволодінь, що належать місцевим районним Радам депутатів працюючих, до якого увійшло домоволодіння [ADDRESS] . 02 липня 1949 року домоволодіння [ADDRESS] в цілому зареєстровано за виконкомом Сталінської райради депутатів працюючих м.Одеси. 24 серпня 1956 року рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів працюючих №723 «Про результати обміру земельного кварталу [ADDRESS] » затверджено висновки по обміру земель будівельного кварталу №783, яким закріплено за домоволодінням [ADDRESS] право користування земельною ділянкою площею 2314 кв.м. 9 квітня 2016 року були проведені збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , за результатами яких прийняте рішення, зокрема, про створення ОСББ «Успенська 17», а 11 квітня 2016 року здійснено його державну реєстрацію. Відповідно до протоколу зазначених зборів від 10 квітня 2016 року № 1 загальна чисельність співвласників багатоквартирного будинку становить 47, загальна площа всіх квартир та нежитлових приміщень 3 148, 84 кв. м. Одеською міською радою 30 червня 2016 року прийнято рішення № 1036 -VII «Про надання дозволу ОСББ «Успенська 17» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 23214 га за адресою: [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку і споруд та прибудинкової території». Згідно з технічним паспортом, виданим Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, станом на 28 березня 2016 року багатоквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з літер «А», «Б», «В», «Д», «Е», «Ж», загальна площа його становить 3733, 2 кв. м., житлова площа 1371,1 кв. м., кількість квартир 28, у тому числі квартири [ADDRESS] (квартира відповідача) 23, [ADDRESS] , [ADDRESS] на момент проведення технічної інвентаризації повністю зруйнована. На підставі договору купівлі-продажу від 4 червня 2007 року [PERSON] за вказаною адресою належить квартира [ADDRESS] у технічній документації. На підставі рішення Одеської міської ради від 30 червня 2016 року № 882-VII «Про передачу багатоквартирних житлових будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків» та акта приймання-передачі від 20 липня 2016 року на баланс ОСББ «Успенська 17» передано весь багатоквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказані фактичні обставини встановлені постановою Великої палати Верховного суду від 18 вересня 2018 року у справі №916/782/17. Зважаючи на викладене, судом критично оцінюються посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, щодо того, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , не перебуває в управлінні ОСББ «Успенська 17», а тому будь-які права позивача не порушуються, внаслідок чого позивач не має жодних правових підстав для вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Як встановлено судом, позивачу передано на баланс (в управління) багатоквартирний будинок в цілому, у тому числі літ. «Ж», в якій знаходиться квартира відповідача. При цьому, відповідно до чинного законодавства, багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, а також його прибудинкова територія (земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок) належать на праві спільної сумісної власності співвласникам багатоквартирного будинку. Позивач об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, звертаючись до суду із цим позовом фактично діє в інтересах його членів-співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач наділений правом вимагати захисту права вільного користування земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією багатоквартирного будинку, який передано йому на баланс та який має статус спільної сумісної власності співвласників цього будинку. Відповідач набув право власності на квартиру [ADDRESS] з правом використання спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (спільна сумісна власність співвласників багатоквартирного будинку). Судом встановлено, що в подальшому квартира [ADDRESS] , власником якої є відповідач, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як житловий будинок загальною площею 35, 2 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Судом також критично оцінено посилання відповідача, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з відокремленням квартири відповідача від багатоквартирного будинку позивача шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з присвоєнням нової адреси, а також наявністю паркану на план-схемі земельної ділянки на житловий будинок [ADDRESS] , яка є складовою технічного паспорта, та позначення його як споруди, що прилягає до житлового будинку, та відсутністю відмітки про самочинність встановленого паркану. Суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається виключення літ. «Ж» зі складу багатоквартирного будинку [ADDRESS] , оскільки відсутня інформація про реконструкцію літ. «Ж» під окремий житловий будинок. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази виділення літ. «Ж» в самостійний відокремлений об`єкт та присвоєння йому окремої адреси в порядку, визначеному законом. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували належну реєстрацію права власності відповідача саме на житловий будинок або право користування відповідачем земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , а технічний звіт про проведення обстеження будівельних конструкцій матеріалів та інженерних мереж від 10 квітня 2017 року не замінює їх. Судом враховується правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, де зазначено, що при дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, а сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Аналогічний правовий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17. Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо відсутності доказів його притягнення до відповідальності за самовільне встановлення паркану, оскільки сам відповідач посилався на те, що перевірка відповідним органом місцевого самоврядування не проводилась. При цьому непроведення перевірки контролюючими органами та непритягнення відповідача до відповідальності за протиправне встановлення паркану не призводить до набуття огорожею статусу законності та не впливає на порушення прав позивача на вільне користування земельною ділянкою. Згідно зі ст.\~391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За вимогами ч. 1 ст.\~78\~Земельного кодексу\~України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до п. г ч. 1 ст.\~91\~Земельного кодексу\~України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 152\~Земельного кодексу\~України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок врегульовано ст. 212 Земельного кодексу України, відповідно до якої самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ наданих у п. 17 постанови від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу\~України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст.391,396 ЦК України. У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що обраний спосіб захисту порушеного права відповідає статті 16, 376 ЦК України. Зазначене узгоджується із ч. 2 статті 5 ЦПК України, за якою суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1\~600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Outcome: approved