Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом вимоги якого згодом уточнила (а.с. 39-40), мотивуючи тим, що 13.11.1998 р. помер її батько, [PERSON], після смерті якого позивач прийняла спадщину разом зі своєю матірю дружиною спадкодавця [PERSON] в рівних частках. 26.02.2015 р. помирає [PERSON]. Після смерті батьків позивач виявила бажання оформити спадщину, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою вул. Слобідська, 19, с. Іванівці Літинського району Вінницької області по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON] та матері [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON], не зявилася. Натомість адвокат [PERSON]П, уповноважений представляти інтереси позивача у суді на підставі договору на здійснення представництва у суді від 23.08.2017 р. (а.с. 5) надав через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у його відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просив залишити за позивачем (а.с.44 ). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшли заява, про те, що відповідач позов визнає та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 43). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 471609, виданим 26.02.1988 р. [PERSON] сільською радою Літинського району Вінницької області, батьками [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 280535, виданим 10.06.2015 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві пояснюється зміна прізвища позивача із «Липач» на «Василенко» (а.с. 10). Так, згідно свідоцтва про смерть, серії І-АМ № 054296 виданим 14.11.1998 [PERSON] сільською радою Літинського району Вінницької області, [PERSON] помер 13.11.1998 (а.с. 7). Суд враховує, що відносини спадкування після смерті 13.11.1998 р. [PERSON] регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української УРСР у тому числі щодо прийняття спадщини, колом спадкоємців за законом. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області за № 457 від 22.08.2017 р. вбачається, що [PERSON], на день смерті проживав і був зареєстрований за адресою [INFO], помер 13.11.1998 р. Разом з ним проживали та були прописані дружина [PERSON], дочка - [PERSON] (а.с. 18). Із довідки зазначеного органу за № 456 від 22.08.2017 р. вбачається, що головою домогосподарства по вул. Слобідська, 19, с. Іванівці Літинського району Вінницької області являється [PERSON] (а.с. 16). Про перебування у власності останнього земельної ділянки підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області за № 423 від 10.08.2017 р. (а.с. 17). Наведені доводи дозволяють зробити висновок про те, що після смерті 13.11.1998 р. [PERSON] спадщину після нього в рівних частинах, відповідно до положень ЦК УРСР прийняли його дочка [PERSON] та дружина [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, серії І-АМ № 303138, виданим 03.03.2015 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 2, [PERSON] померла 26.02.2015р. (а.с. 8). У відповідності до довідки Літинської державної нотаріальної контори № 1688/02-14, від 04.10.2017 р. [PERSON] являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON]. 31.08.2015 р. за реєстровим № 2-932 на ім'я [PERSON] видавалося свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, передана для ведення товарного сільського виробництва, розташовану на території [PERSON] сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с .41). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Слобідська, 19, с. Іванівці Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1982 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., допоміжною площею 50,9 кв.м., ганку «.», сараю літера «Б», погребу «Б1», літньої кухні «В», сараю «Г», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, криниці № 3 (а.с. 11-15). Листом за № 1334/02-17 від 21.08.2017 р. нотаріус Літинської державної нотаріальної контори відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомив про можливість звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 19). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відсутні а також враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON], отримала спадщину після смерті матері [PERSON], котра у свою чергу отримала частину спадщини після смерті чоловіка [PERSON], тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON] та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Слобідська, 19, с. Іванівці Літинського району Вінницької області, та рахується за [PERSON], який помер 13.11.1998 р. та після смерті якого спадщину прийняла дочка [PERSON] та дружина [PERSON],у свою чергу після смерті якої спадщину було прийнято позивачем. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 44) слід залишити за позивачем.

Outcome: approved