Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Згідно з позовними вимогами позивач просила стягнути на кристь [PERSON]: з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" грошові кошти в порядку регресу в розмірі 37410 грн.; з [PERSON] грошові кошти в порядку регресу в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26 листопада 2014 року о 08 год. 45 хв. на перехресті вулиць Дарницьке шосе - Сортувальна в м. Києві з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення автомобіля з номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON], з автомобілем з номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON], та відбулося пошкодження вказаних автомобілів, при цьому, вартість ремонту автомобіля з номерним знаком [NUMBER] становить 37410 грн. - згідно з рахунком-фактурою від 25.08.2015 року. Станом на 26 листопада 2014 року цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу - автомобіля з номерним знаком [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт", згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 9066974 від 09.04.2014 року, з встановленням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000 грн., з франшизою - нуль. 25.08.2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON] було укладено Угоду про відшкодування шкоди, завданої вказаному автомобілю з номерним знаком [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталась 26.11.2014 року, з метою ремонту вказаного автомобіля, у розмірі 37410 грн., згідно з якою [PERSON] сплатила [PERSON] цю суму. Позивач наполягала на тому, що, відповідачі зобов'язані відшкодувати їй вказані суми, але фактично відмовились від виплат, чим порушили права та інтереcи позивача, в тому числі, в позові міститься огульне посилання на те, що "[PERSON]." має відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000 грн. "на підставі Угоди та ст.23 ЦК України". Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" позовні вимоги не визнав у повному обсязі, у письмових запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову, крім того у письмових запереченнях на позов, зокрема посилався на те, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було прийнято згідно з п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також цей відповідач зазначив, що заперечує ту обставину, що позивачем був оплачений ремонт вказаного автомобіля з номерним знаком [NUMBER] внаслідок вказаної ДТП, що сталась 26.11.2014 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову у частині вимог пред`явлених до цього відповідача, також подав до суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2014 року о 08 год. 45 хв. на перехресті вулиць Дарницьке шосе - Сортувальна в м. Києві з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення автомобіля з номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON], з автомобілем з номерним знаком [NUMBER], під керуванням [PERSON] (копія постанов а.с.5, 6), який належав [PERSON] згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ (копія а.с.7) та відбулося пошкодження вказаних автомобілів, при цьому. Згідно з рахунком-фактурою від 25.08.2015 року вартість ремонту автомобіля з номерним знаком [NUMBER] становить 37410 грн. (копія а.с.22), проте, згідно з висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 05 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 26.11.2014 року становить 21073,28 грн., а станом на 05 грудня 2016 року - 31752,63 грн. (а.с.189-234). Станом на 26 листопада 2014 року цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу - автомобіля з номерним знаком [NUMBER] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт", згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 9066974 від 09.04.2014 року, з встановленням ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000 грн., з франшизою - нуль (копія а.с.25). 25.08.2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] - згідно з довіреністю від 22.10.2010 року (копія а.с.95) в інтересах [PERSON] було укладено Угоду про відшкодування шкоди, завданої вказаному автомобілю з номерним знаком [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталась 26.11.2014 року, з метою ремонту вказаного автомобіля, у розмірі 37410 грн., згідно з якою [PERSON] сплатила [PERSON] цю суму (копія угоди а.с.26). При цьому, судом враховано, що вказана Угода не містить посилання на: будь-які інші ідентифікаційні ознаки [PERSON], ніж її прізвище, ім"я та по-батькові, в тому числі, у вказаній угоді не зазначено адреси та ідентифікаційного номеру [PERSON] (в тому числі, тих, які вказані у позові), як не вказано і громадянства особи [PERSON], яка зазначена у вказаній Угоді; ідентифікаційні ознаки іншого учасника ДТП та автомобіля, яким він керував; місця ДТП та конкретного часу, у який відбулася така пригода, при цьому міститься лише дата такого ДТП, а отже, на думку суду існування вказаних обставин на даний час не дозволяє однозначно та конкретно визначити та ідентифікувати, безпосередній предмет цієї Угоди - дійсне волевиявлення сторін, наявність та зміст якого фактично не доведено належними та допустимими доказами, в тому числі, щодо часу ДТП - о 08 год. 45 хв., місця ДТП - на перехресті вулиць Дарницьке шосе - Сортувальна в м. Києві, іншого учасника ДТП - [PERSON] та іншого автомобіля - автомобіля з номерним знаком [NUMBER]. Так, Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому судом враховано, що відповідно до положень п.3) ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у 20 та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У відповідності з положеннями ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Крім того, судом враховано, що у позові стороною позивача зазначено, що позивач звернувся до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" лише 02.02.2016 року щодо отримання вказаного страхового відшкодування, що підтверджується наявними копіями вимоги та опису вкладення у цінний лист від 02.02.2016 року (а.с.30, 31). При цьому, згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Тобто, чинне законодавство чітко розмежовує повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування, оскільки повідомлення подається в стислі строки для забезпечення можливості страховика у розслідуванні причин та обставин ДТП, а заява - є підставою для прийняття рішення про виплату та порядок виплати страхового відшкодування і складання страхового акту. Відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Доказів відповідного подання до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" упродовж одного року з моменту ДТП заяви на виплату страхового відшкодування позивач не надав. Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Наведена норма визначає підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. Приймаючи до уваги всі викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" суми страхового відшкодування не підлягають задоволенню. Позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки є необгрунтованою, такою, що вказаною Угодою не передбачена, а також з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Проте, позивач наявність моральної шкоди, в тому числі спричиненої від дій [PERSON] фактично не обґрунтовував. Виходячи з того, що позивачем не подано і жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання йому такої моральної шкоди, суд вважає, що у цій частині позовних вимог також необхідно відмовити. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Так, відповідно до ст.88 ЦПК України належить судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. зарахувати в доход держави. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed