Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

\~\~ Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0.0204 га, прилеглу до земельної ділянки з кадастровим номером 4625810100:04:004:0031, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтування самовільно встановленого бетонного фундаменту, та привести земельну ділянку до попереднього стану, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] та є власником земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також власником суміжної земельної ділянки площею 0,0500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства межує із землями Яворівської міської ради, а саме земельною ділянкою шириною 5.78 м та довжиною 31,24 м, яка згідно з затвердженою містобудівною документацією визначена як міжквартальний проїзд з [ADDRESS] . Також по даній земельній ділянці фактично проходить потічок, в який стікаються дощові води із суміжних земельних ділянок. 02.05.2014 року до Яворівської міської ради з колективною заявою звернулись мешканці вул. Заводська про те, що відповідач самовільно загородила вищевказану земельну ділянку, користується нею особисто та перешкоджає в користуванні цим міжквартальним проїздом іншим мешканцям міста. Для перевірки викладених у заяві фактів було проведено комісійне обстеження, під час якого було встановлено та зафіксовано, що дійсно по земельній ділянці проходить потічок, в який стікають дощові води, однак територія загороджена, що унеможливлює стік дощових вод. Комісія прийшла до висновку запропонувати виконавчому комітету Яворівської міської ради Львівської області розглянути питання щодо зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку для відновлення стоку дощових вод. 22.10.2014 року рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області було зобов`язано відповідача розгородити самовільно захоплену земельну ділянку. Оскільки, [PERSON] не виконала даного рішення, самозахоплену земельну ділянку комісійно було розгороджено. 05.11.2014 року відповідач звернулася до Яворівського районного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 174 від 22.10.2014 року «Про зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у [ADDRESS] », однак в задоволенні позову було відмовлено. 16.09.2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу [PERSON] залишили без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 10.12.2014 року залишено без змін. 03.05.2017 \~ \~ \~ \~року мешканці [ADDRESS] знову звернулись до Яворівської міської ради з колективною письмовою заявою про те, що 01.05.2017 року [PERSON] повторно самовільно захопила земельну ділянку комунальної власності, що належить територіальній громаді м. Яворова, на якій відповідачем було залито бетонний фундамент під огорожу довжиною 6,00 м. Для перевірки викладених у заяві фактів було проведено комісійне обстеження та встановлено те, що дійсно [PERSON] залила бетонний фундамент під нову огорожу довжиною 6,00 м, чим повторно самовільно захопила земельну ділянку, по якій проходить потічок для стоку дощових вод. Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 92 від 03.05.2017 року було зобов`язано відповідача, до 15.05.2017 року, розгородити самовільно захоплену земельну ділянку. Комісією Яворівської міської ради Львівської області для перевірки виконання вказаного рішення було встановлено, що станом на 15.05.2017 року [PERSON] не розгородила захоплену ділянку та не демонтувала самовільно встановлений бетонний фундамент довжиною 6,00 м по [ADDRESS] . Оскільки, [PERSON] користується земельною ділянкою за відсутності документів, що посвідчують її право власності чи право постійного користування (оренди) земельною ділянкою, правовим наслідком самовільно зайнятої земельної ділянки відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України є обов`язок відповідача повернути земельну ділянку її власнику та привести її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, що здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельну ділянку. Просить позов задовольнити. Ухвалою від 15.06.2017 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 29.01.2017 року представник позивача на адресу суду скерував заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0.0204 га, прилеглу до земельної ділянки з кадастровим номером 4625810100:04:004:0031, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтування облаштованої капітальної огорожі зі сторони [ADDRESS] шириною 6.00 метрів, та привести земельну ділянку до попереднього стану, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. 05.01.2018 року представник відповідача на адресу суду скерував відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Із законодавчих положень вбачається, що обов`язок щодо ведення самовільно зайнятих земельних ділянок у попередній стан, у тому числі шляхом знесення розташованих на них споруд, може бути покладено лише на осіб, які фактично здійснили самовільне зайняття відповідних земельних ділянок. У підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки позивач посилається на заяву [PERSON] від 05.05.2014 року та колективні заяви мешканців [ADDRESS] від 17.10.2014 року та 03.05.2017 року. Між тим, вказані вище заяви звернені до органу місцевого самоврядування, та містять нічим не мотивовані суб`єктивні твердження заявників. Долучені до матеріалів позову акти перевірки фактів, викладених у відповідних заявах, що складені 20 травня 2014 року, 27 жовтня 2014 року, 03 травня 2017 року за результатами візуального огляду комісією міської ради спірної земельної ділянки, не можуть слугувати належним підтвердженням її загородження та облаштування на ній бенонного фундаменту саме відповідачем. Крім того, їх складено у відсутності відповідача та без відібрання в неї будь-яких пояснень по суті справи. Рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 03.05.2017 р. № 92 «Про зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у [ADDRESS] », на яке посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, прийняте виключно за результатами розгляду акта від 03.05.2017 р. та фактично зобов`язує [PERSON] здійснити розгородження земельної ділянки, яка їй не належить, і будь-яких дій, спрямованих на загородження якої вона не вчиняла. Надані позивачем фотоматеріали також лише фіксують факт знаходження на спірній земельній ділянці бетонного фундаменту під огорожу, однак жодним чином не свідчать про те, що його облаштування було наслідком дій відповідача у справі. В матеріалах цивільної справи відсутні інші докази здійснення безпосередньо відповідачем самовільного захоплення земельної ділянки площею 0,0204 га, прилеглої до земельної ділянки з кадастровим номером 4625810100:04:004:0031, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та облаштування на ній капітальної огорожі. Додані до цивільного позову документи не дають можливості достовірно встановити, хто саме облаштував вказану капітальну огорожу, відтак не можуть слугувати підтвердженням обставин, що є предметом доказування в справі. Таким чином, твердження позивача про те, що бетонний фундамент під огорожу шириною 6,00 метрів спорудила саме відповідач, базуються на припущеннях та не підтверджується належними і допустими доказами, у зв`язку з чим мають бути відхилені судом як безпідставні. Протокольною ухвалою суду від 20.03.2018 року до справи залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 27.03.2018 року треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на адресу суду скерували письмові пояснення щодо позовної заяви про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відзиву на неї, в яких зазначили наступне. На самовільно захопленій земельній ділянці на [ADDRESS] , що межує з земельною ділянкою [PERSON] ( [ADDRESS] ), яка згідно генплану забудови даного кварталу є вулицею, проїздом, що виходить до [ADDRESS] та належить Яворівській міській раді 01.05.2017 року [PERSON] було розпочато будівництво бетонної огорожі. На даний час стоїть бетонна стіна висотою більше 2-ох метрів, що порушує її права і законні інтереси, створює перешкоди щодо користування земельною ділянкою, яка виділена під дорогу, проїзд, наявність вказаної огорожі унеможливлює стік дощових вод в потічок. Рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №174 від 22.10.2014 року «Про зобов`язання гр. [PERSON] розгородити самовільну захоплену земельну ділянку у [ADDRESS] » не було виконано. Винесене повторне рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №92 від 03.05.2017р., де було зобов`язано [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку в термін до 12.05.2017р., не виконано. Позовну заяву вважають обгрунтованою та підтримують у повному обсязі, підтверджують факт самовільного зайняття земельної ділянки загального користування по [ADDRESS] , що межує із земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] , саме [PERSON] . Відзив на позовну заяву поданий представником відповідача вважають необгрунтованим та таким, що поданий з метою уникнення відповідальності відповідача та введення суду в оману. 28.03.2018 року представником позивача на адресу суду скеровано відповідь на відзив на позову заяву, в якій зазначив наступне. З мотивацією представника відповідача викладеною у відзиві на дану позовну заяву не погоджується, оскільки факт самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON] , площею 0,0204 га, прилеглої до земельної ділянки з кадастровим номером 4625810100:04:004:0031, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , окрім долучених до позовної заяви доказів підтверджується наступними доказами: до участі у справі залучені треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству з відповідачем по справі та є свідками зведення огорожі на самовільно зайнятій земельній ділянці. До матеріалів справи долучено копію скарги [PERSON] від 29.06.2017 року, в якій визнає факт встановлення огорожі на самовільно зайнятій земельній ділянці та підтверджує це долученими до скарги фото. У заяві [PERSON] від 03.07.2017 року до Яворівської міської ради Львівської області підтверджується факт встановлення відповідачем огорожі на самовільно зайнятій земельній ділянці. У заяві [PERSON] від 03.07.2017 року до Яворівської міської ради Львівської області вона підтверджує факт тривалого користування земельною ділянкою, площею 0,0204 га прилеглої до її земельної ділянки без будь-яких дозвільних документів та визнає факт користування самовільно зайнятою земельною ділянкою станом на 30.06.2017 року. Ухвалою суду від 25.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 09.11.2018 року в об`єднанні в одне провадження справи №460/2051/17 за позовом Яворівської міської ради Львівської області до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки зі справою №460/2112/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Яворівська міська рада Львівської області про демонтаж бетонної огорожі відмовлено. 16.01.2021 року представник третьої особи [PERSON] адвокат Волошин Т.В. на адресу суду скерував письмові пояснення, в яких зазначив наступне. Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником земельної ділянки площею 0,1000 та з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також земельної ділянки площею 0,0500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Її земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства межує з землями Яворівської міської ради, а саме земельною ділянкою шириною 5,78 м та довжиною 31,24 м. Вказана вище земельна ділянка, яка належить Яворівській міській раді, є міжквартальним проїздом з [ADDRESS] . Також по даній земельній ділянці проходить потічок, в який стікаються дощові води із суміжних земельних ділянок. Відповідачка [PERSON] без жодної правової підстави, на вказаному міжквартальному проїзді в 2017 році розпочала будівництво бетонної огорожі, яка на даний час завершила його будівництво. Встановивши огорожу на проїзді загального користування, відповідачка самовільно зайняла проїзд загального користування, який належить до земель комунальної власності, що не може перебувати у власності відповідача. Відповідно до норм ДБН 360-02** «Містобудування. Планування і забудови міських, сільських поселень» мінімальна ширина даного проїзду має становити 3,5м. Проте, як встановлено актом комісії Яворівської міської ради від 03.05.2017 року [PERSON] було залито бетонний фундамент довжиною 6 м під нову огорожу, яка унеможливлює стік дощових вод в існуючий потічок та доступ до нього. Встановлення відповідачкою бетонної огорожі на проїзді загального користування, порушує права громадян, які проживають в м. Яворові, оскільки вони не можуть користуватися проїздом загального користування, а також існування бетонної огорожі перешкоджає нормальному функціонуванню потічка, в який стікаються дощові води з суміжних земельних ділянок. Бетонна огорожа збудована [PERSON] з порушенням державних будівельних норм та без дозволів і погоджень з органами місцевого самоврядування, а також порушує права суміжних землекористувачів. В матеріалах справи є достатньо доказів того, що саме [PERSON] будувала дану огорожу. Враховуючи викладене, позовну заяву вважає обґрунтованою, підтримує в повному обсязі і просить її задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та додатково зазначила, що збудована [PERSON] бетонна огорожа не дає можливості користуватись проїздом та потічком, в який стікаються дощові води з суміжних земельних ділянок, що в свою чергу підтоплює їх будинки. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, підтримали надані письмові пояснення та просили позов задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Зозуля А.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив такий задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач загородила загальний проїзд та збудувала бетонну огорожу, що порушує права громадян, які проживають на вказаній вулиці, оскільки вони не можуть користуватися проїздом загального користування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2021 року зазначила, що працює начальником загального відділу Яворівської міської ради Львівської області та пояснила суду, що у зв`язку із неодноразовими скаргами мешканців [ADDRESS] , 03.05.2017 року виходила в складі комісії міської ради на вул. Заводській, 16 в м.Яворові, де було виявлено встановлення самовільної огорожі на земельній ділянці, що не приватизована та жодних документів не має. Відповідач перебувала на місці під час складання акту та була попереджена про усунення вказаної огорожі. Територія на якій встановлена огорожа належить Яворівській міській раді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2021 року зазначила, що працює головним спеціалістом земельного відділу Яворівської міської ради Львівської області та пояснила суду, що ситуація описана у позовні заяві триває тривалий період часу, швидше була встановлена металева сітка на самовільно захопленій земельній ділянці, згодом відповідач залила бетонний фундамент без дозвільних документів. [PERSON] було роз`яснено, що вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності, однак вона вважає за необхідне зробити саме так. Стосовно приведення земельної ділянки в попередній стан відповідач сказала, що подумає, хоча вони її попереджали та роз`яснювали. У 2014 році коли ще була встановлена металева сітка, було винесено рішення та комунальники викопали та розгородили сітку. Відповідач зверталась щодо передачі спірної земельної ділянки в її власність, однак рішення не було прийнято, оскільки на земельній ділянці проходить потічок стічних вод. Відповідач чітко зазначала, що вона побудувала фундамент і говорила, що залила бетонний фундамент, оскільки так економніше. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05.05.2014 року [PERSON] звернулась до міського голови Яворівської міської ради Львівської області із заявою, в якій просить створити комісію по вивченню питання щодо підсипання [PERSON] потічка, що в свою чергу зменшує можливість протоку води, а дощові води зосереджуються на її подвір`ї та будинку. Відповідно до акту перевірки фактів викладених у заяві, затвердженого міським головою Яворова 20.05.2014 року, комісія Яворівської міської ради Львівської області встановила, що земельна ділянка в [ADDRESS] [PERSON] , загороджена [PERSON] , через неї проходить потічок, в якій стікаються дощові води, зі слів суміжних землекористувачів через загородження унеможливлюється стік дощових вод в даний потічок. На підставі наведеного комісія пропонує виконавчому комітету розглянути питання щодо зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку Яворівської міської ради для відновлення стоку дощових вод. 17.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до міського голови м.Яворова із заявою, в якій просять міри по розгородженню земельної ділянки по [ADDRESS] , яку незаконно загородила [PERSON] , що в свою чергу призвело до підтоплення їхніх будівель, через дії [PERSON] вони не можуть провести дринаж. Відповідно до акту підтвердження фактів викладених у заяві, затвердженого міським головою Яворова 27.10.2014 року, комісією Яворівської міської ради Львівської області при обстеженні земельної ділянки [PERSON] у [ADDRESS] було встановлено, що дана земельна ділянка площею 0.1000га та 0.0500га перебуває у власності [PERSON] , земельна ділянка через яку проходить потічок для відведення стічних вод самовільно загороджена [PERSON] , якій було запропонувано розгородити самовільно захоплену ділянку, що не було виконано. 20.10.2014 року комісією було розгороджено вказану земельну ділянку. Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №174 від 22.10.2014 року, зобов`язано [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , розгородити самовільно захоплену земельну ділянку в [ADDRESS] для відновлення стоку дощових вод. Вважати земельну ділянку шириною 6м, яка знаходиться біля земельної ділянки [PERSON] на [ADDRESS] та виходить до [ADDRESS] , територією для обслуговування та розчищення потічка в якій стікаються дощові води. 03.05.2017 року жителі [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] звернулись до міського голови м.Яворова із заявою, в якій просять вирішити питання щодо зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку (демонтувати бетонну огорожу) біля буд. [ADDRESS] , відведену під дорогу шириною 6м та виконати рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №174 від 22.10.2014 року. Відповідно до акту встановлення факту викладеного у заяві жителів [ADDRESS] , 21, [ADDRESS] , затвердженого міським головою Яворова 03.05.2017 року, комісія Яворівської міської ради Львівської області, при обстеженні земельної ділянки у [ADDRESS] комісією було встановлено, що [PERSON] незважаючи на рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради №174 від 22.10.2014 року, було залито бетонний фундамент довжиною 6м під нову огорожу, яка зі слів суміжних землекористувачів унеможливлюватиме стік дощових вод в існуючий потічок та доступ до нього. На підставі наведеного комісія пропонує виконавчому комітету Яворівської міської ради розглянути питання щодо зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку Яворівської міської ради для відновлення стоку дощових вод. Рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №92 від 03.05.2017 року, зобов`язано [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , розгородити самовільно захоплену земельну ділянку в [ADDRESS] в термін до 12.05.2017 року. Відповідно до акту перевірки виконання рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №92 від 03.05.2017 року, комісія 15.05.2017 року провела обстеження самовільно захопленої [PERSON] земельної ділянки та встановила, що [PERSON] не розгородила захоплену ділянку, зокрема не демонтувала самовільно встановлений бетонний фундамент довжиною 6м на [ADDRESS] розміщення та фототаблицею підтверджено місце знаходження вказаної земельної ділянки та бетонної огорожі. 29.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись із скаргою на сусідів по [ADDRESS] щодо незаконного встановлення двох колодязів. 30.06.2017 року [PERSON] звернулась до міського голови м.Яворова із заявою, в якій просить передати їй у власність земельну ділянку площею 0.0204га на [ADDRESS] для садівництва, за набувальною давністю. Окрім цього [PERSON] звернулась до міського голови м.Яворова із заявою, в якій зазначила, що з 1995 року і до цього часу безперервно та відкрито користується земельною ділянкою площею 0.0204га по [ADDRESS] , однак не має на неї документів. У 2000 році на дану територію було видано будівельний паспорт згідно проектних пропозицій по закріпленню земельних меж, а тому просить передати вказану земельну ділянку у власність для отримання в Яворівській міській раді рішення про долучення земельнох ділянки та замовити державний акт на землю. 03.07.2017 року [PERSON] звернулась до міського голови м.Яворова із заявою, в якій просить створити комісію для обстеження території за адресою: [ADDRESS] , де стоїть фундамент в якому закладено кусок труби діаметром 20-30см зі сторони вулиці зроблено великий зацементований жолобок для очищення стоку дощової води з даної вулиці. Згідно із актом обстеження земельної ділянки Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області №231-ДК/113/АО/10/01/-17 від 10.07.2017 року, було проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 0.0204га, комунальної власності, цільове призначення землі загального користування та встановлено, що така самовільно зайнята [PERSON] , огорожена капітальною огорожею із сторони [ADDRESS] , ширина огорожі 6м, матеріал бетон та шлакоблоки. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодаства за об`єктом земельної ділянки Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області №231-ДК/197/АП/09/01/-17 від 10.07.2017 року, встановлено, що [PERSON] самовільно захопила земельну ділянку на [ADDRESS] , шириною 6м, яка визначена як міжквартальний проїзд з [ADDRESS] , а також дана земельна ділянка використовується для відведення дощових та грунтових вод, чим порушено ст.ст. 125, 126 ЗК України та ст. 53-1 КУпАП. Постановою Яворівсього районного суду Львівської області від 10.12.2014 року в позові [PERSON] до виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення №174 від 22.10.2014 року «Про зобов`язання [PERSON] розгородити самовільно захоплену земельну ділянку у [ADDRESS] » відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Яворівського районного суду Львівської області від 10.12.2014 року - без змін. Рішеням Яворівського районного суду Львівської області від 16.03.2018 року, постанову про накладення адміністративного стягнення від 17.08.2017 року №231-ДК/0161 ПО/08/01/17 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 53 КУпАП визнано протиправною та скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 53 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Статтею 116 Земельного кодексу України унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з приписами ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р.). Відповідно до положень ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом б. ч.1 ст.211 та ст. 212 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням і охороною земель визначені Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Згідно зі статтею 1 вказаного Закону самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо відсутності доказів самовільнеого захоплення земельної ділянки саме відповідачем, оскільки такі спросовуються наданими в судовому засіданні показами свідків та письмовими доказами, зокрема скаргою [PERSON] від 29.06.2017 року, в якій вона визнає факт встановлення огорожі на самовільно зайнятій земельній ділянці, заявою [PERSON] від 03.07.2017 року до Яворівської міської ради Львівської області, якою підтверджує факт встановлення нею огорожі на самовільно зайнятій земельній ділянці. У заяві від 03.07.2017 року до Яворівської міської ради Львівської області відповідач підтверджує факт тривалого користування спірною земельною ділянкою, прилеглої до її земельної ділянки без будь-яких дозвільних документів. Судом встановлено, що доводи, на які посилається позивач, як на підставу позову, належним чином обґрунтовані та ґрунтуються на законі. Приймаючи до уваги те, що умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. У відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,0204 га, що прилягає до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , шириною 6,00 метрів, що фактично підтверджує факт самовільного зайняття земельної ділянки, а відтак за вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно змісту ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати пов`язані із розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому вимога позивача про стягнення із відповідача судових витрат, підлягає задоволенню.

Outcome: approved