Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання в формально спільному сумісному майні подружжя права власності, про поділ іншої частини майна подружжя та про визнання договору купівлі - продажу із державною реєстрацією права власності на частину майна подружжя удаваним та фіктивним. В обгрунтування позову покликається на те, що 30.08.2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який рішенням Долинського районного суду від 27.06.2017 року розірваний. За час шлюбу у 2007 році за кошти, отримані від свого батька [PERSON] у вигляді особистого подарунку, вона з [PERSON] відкрили магазин роздрібної торгівлі в [ADDRESS] , спільно займаючись підприємницькою діяльністю. За кошти, отримані від підприємницької діяльності, вони мали можливість взяти в оренду приміщення в Тисівській школі. У липні 2011 року вона отримала від [PERSON] 2800 євро та 20 000 грн. За її особисті кошти 2 800 євро (по офіційному курсу НБУ 11,56 грн./євро -32 368 (тридцять дві тисячі триста шістдесять вісім) гривень, 20 000 грн. та за їх спільні кошти в 2011 році вони придбали трьохкімнатну квартиру в [ADDRESS], сплативши за неї 43 000 доларів США (по офіційному курсу НБУ -7,97 грн./долар,що становить 342 710 гривень. Тобто в даній квартирі частка її особистої приватної власності становить за обчисленням 0, 1528 частка, а решта - їх спільна сумісна власність . В листопаді 2011 року вона з відповідачем отримали кредит в КС «Злет». За кредитні кошти придбали суміжну однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], оплативши за неї 30 000 доларів США (по офіційному курсу НБУ -станом на 10 листопада 2011 року-7,98 грн./долар ,що становить 239 400 гривень. Приблизно в цей же час їй були подаровані кошти в сумі 10 000 гривень [PERSON], які вона використала на погашення кредиту, взятого в КС «Злет» для придбання квартири [ADDRESS]. 9 лютого 2012 року вона продала квартиру [ADDRESS], що належала їй та матері [PERSON] на правах спільної власності, отримавши за неї 24 500 доларів США (по офіційному курсу НБУ - 7,99 грн./долар ,що становить 195 755 грн. Цими коштами 24 500 доларів США за згодою [PERSON] вона погасила кредит в КС "Злет", а також здійснили реконструкцію та об'єднання двох придбаних квартир за адресою [ADDRESS] та квартиру № 1 в одне приміщення із переведенням його в статус нежитлових приміщень. Отже, в об'єднаному нежитловому приміщенні її приватної особистої власності є такий склад - в колишній квартирі № 2 - 0, 1528 частки, в колишній квартирі № 1 - 0, 8595 частки (тобто понад 1/2 частки з усього об'єму двох квартир, об'єднаних в одне нежитлове приміщення, на яке 05 квітня 2013 року було видане свідоцтво на ім"я [PERSON] про право власності на нерухоме майно - торгово-офісне приміщення загальною площею 89,3 кв.м за адресою [ADDRESS], в якому її особиста приватна власність становить понад 1/2 частки, а решта- спільна сумісна власність подружжя. [PERSON] в порушення ст. 65 СК України, уклав договір оренди вказаного приміщення з ФОП [PERSON]. Орендну плату її колишньому чоловіку за цим договором сплачував особисто [PERSON] в сумі 1000 доларів США щомісячно на протязі всього терміну оренди 8 місяців 2013 року, 12 місяців 2014 року, 4 місяці 2015 року, в загальному 24 місяці, за що [PERSON] отримав коштів в сумі 24 000 доларів США, що орієнтовно в гривнях становлять 312 000 грн. З травня 2015 року по даний момент [PERSON] в порушення ч.3 ст. 65 України уклав договір з приватним підприємцем [PERSON] про оренду частини торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 кв.м. за адресом [ADDRESS] (щодо площі 46 кв.м), ціна договору 8000 грн. щомісячно. Виходячи з наведеного, орендна плата за період з травня 2015 по грудень 2015 року становить 64 000 гривень. Згоди на оформлення даного договору оренди вона не надавала, як і не отримувала свою частку від доходу за здачу вказаної нерухомості в оренду. Також її колишній чоловік отримував дохід від діяльності спільного з нею магазину, що знаходиться за адресом [ADDRESS]. За результатами спільної підприємницької діяльності, зокрема роботи закладів торгівлі вони отримували доходи, за які придбали в грудні 2015 року нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] площею 73,1 кв.м. вартістю 30 000 доларів США, яке було під обтяженням зі сторони ПАТ "ВТБ Банк". Борги попереднього власника [PERSON] у вказаному банку погашали за 4-сторонньою домовленістю між його представником [PERSON], представником банку, нею та її колишнім чоловіком. Однак, як стало відомо згодом, [PERSON], погашаючи спільно набутими у шлюбі коштами борг, дане приміщення зареєстрував як право власності [PERSON], набуте за договором купівлі-продажу, ввівши її в оману. Підтвердженням того, що вказана нерухомість придбалась за спільні кошти подружжя, підтверджується експертним шляхом на підставі кредитних та вкладних справ, які оформлялись [PERSON] в КС "Злет", в ПАТ КБ "ІдеяБанк" за період з 2013 року по 2015 роки. [PERSON] не мав і не міг мати, як пенсіонер дохід в 30 000 доларів США на придбання нерухомості по [ADDRESS]. Оскільки, згоди про добровільний поділ майна, набутого за час шлюбу між ними не досягнуто, вона змушена звертатись до суду з позовом про поділ майна подружжя примусово та про визнання судом на частку в цьому майні її права як особистої приватної власності, яка не була, не є і не може бути спільною сумісною власністю подружжя. В майні, яке формально можна вважати спільною сумісною власністю, особиста приватна частка її становить понад 1/2 частки, а решта - спільна сумісна власність як подружжя, яка і повинна підлягати поділу в натурі між ними. А тому буде правильним і законним щоб [PERSON] в право приватної власності відійшов магазин за адресою [ADDRESS], загальною площею 73,1 кв.м., договір купівлі-продажу на який та державна реєстрація права власності є удаваними, а їй в право приватної власності відійшло торгово-офісне приміщення загальною площею 89,3 квадратні метри за адресою [ADDRESS] (за підставами приєднання до частини її майна, яке з моменту його набуття є особистою приватною власністю, проте формально оформлена спільна сумісна власність за [PERSON]. На підставі заяви [PERSON] про забезпечення позову від 12.07.2017 року ухвалою Долинського районного суду від 12.07.2017 року накладено арешт на 1/2 частину нежитлового прміщення магазину за адресою [ADDRESS] загальною площею 73,1 кв.м., заборонено здійснювати дії на предмет будь-якого відчуження чи внесення в заставу (іпотеку) 1/2 частини торгово-офісного приміщення загальною площею 89,3 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Позивачкою 27.07.2017 року пропонувався текст мирової угоди, про що подано відповідну заяву, в якій пропонувалось її затвердити з умовами, які вказані в позовній заяві, однак відповідачі відмовились її затверджувати. Ухвалою Долинського районного суду від 09.10.2017 року задоволено клопотання [PERSON] про витребовування доказів з відділення Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанку» по пенсійних картках [PERSON]; з територіального відокремленого безбалансового відділення № 10008/0161 м. Долини АТ «Державного Ощадного банку України» копії квитанцій по валютообмінних операціях та виписки по вкладних рахунках [PERSON]; з Івано-Франківської обласної дирекції Правекс-Банк м. Івано-Франківськ по страхуванню, здійснені [PERSON]; з кредитної спілки «Злет» та Публічного акціонерного товариства КБ «ІдеяБанк» на ім"я [PERSON], з Калуського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про виплату пенсії [PERSON] 13.11.2017 року позивачка подала клопотання про повторне витребування доказів з уточненням попередньо поданих клопотань. 27.11.2017 року позивачка звернулась з клопотанням про витребування доказів, а саме нотаріальної справи в приватного нотаріуса Ананевич О.М. Подані клопотання ухвалою Долинського районного суду від 13.12.2017 року задоволено. 15.01.2018 року ухвалою Долинського районного суду задоволено клопотання позивачки про уточнення даних щодо витребування доказів з ПАТ КБ «Правекс-Банк». 06.02.2018 року позивачка звернулась з клопотанням про витребування доказів для правильного вирішення справи,а саме довідки про доходи [PERSON] та [PERSON] з Долинської ОДПІ. 12.02.2018 року [PERSON] просив суд задовольнити його клопотання про витребування доказів з КС «Злет» про укладання позивачкою та її матір»ю депозитних договорів та з КБ «Приватбанку» виписки по кредитних картках за 2013-2017 роки. Дані клопотання ухвалою Долинського районного суду від 26.02.2018 року задоволено. 17.04.2018 року позивачка подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме при поділі майна відступити від рівності часток: за нею визнати ѕ частки майна, а за [PERSON]- ј частку майна поряд з іншими позовними вимогами, яку ухвалою Долинського районного суду від 18.04.2018 року залишено без руху та надано час на усунення недоліків, а саме доплатити судовий збір. 07.05.2018 року [PERSON]подано заяву про збільшення позову та позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути на свою користь з [PERSON] 288 029, 50 грн. унаслідок відкриття останнім рахунків і розміщення на них коштів колишнього подружжя, якими він користувався одноособово і у власних інтересах. Визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення -магазину за адресою [ADDRESS], загальною площею 73,1 кв.м. із державною реєстрацією права власності на ім.»я [PERSON], що вчинений на частину майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] щодо придбання частини спільного майна цього подружжя удаваним та фіктивним. 17.12.2018 року позивачка подала заяву про узагальнення позовних вимог, відповідно до якої остаточними позовними вимогами є: припинити державну реєстрацію права власності на майно-нежитлове приміщення магазину за адресою [ADDRESS] загальною площею 73,1 кв.м, зареєстроване за [PERSON] та визнати договір купівлі-продажу на це майно удаваним правочином, визнати право власності а це приміщення за [PERSON] та [PERSON], як на спільну сумісну власність подружжя. Визнати право особистої приватної власності [PERSON] на 13.38 % в нежитловому приміщенні магазиу в [ADDRESS], загальною площею 73,1 кв.м., а 86,62 % приміщення визнати спільною сумісною власністю подружжя, яка складає 63.32 кв.м., поділивши її наступним чином- 3/4 частки [PERSON] та 1/4 частки- [PERSON]. Визнати право особистої приватної власності [PERSON] на 41,3301 % частки майна на підставі висновку спеціаліста ФОП [PERSON], яка є складовою торгово-офісного прміщення загальною площею 89,3 кв.м. в [ADDRESS]. А 58,6699% частки майна, яке формально є правом спільнї сумісної власності подружжя, поділивши її наступим чином: 3/4 частки-[PERSON] та 1/4 - [PERSON]. Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 3/4 частки коштів в сумі 576 059,00 грн., розміщених на депозитних рахунках [PERSON], які є спільними сумісними майновими правами подружжя, а саме- 432 044, 25 грн. Стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити уточнені позовні вимоги з підстав, наведених у позові та заявах до нього. Позивачка відмовилась від інших клопотань зазначених в позовній заяві.Також пояснила,що була присутня у нотаріуса Ананевич О.М. під час укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS] [PERSON] та розуміла наслідки його укладання. [PERSON] та його адвокат в судовому засіданні позов не визнали. [PERSON] пояснив, що квартири по [ADDRESS] були придбані за спільні кошти подружжя за цінами, вказаними у нотріально посвідчених договорах, та не заперечує про поділ об"єднаного приміщення по 1/2 частці порівно з позивачкою. Квартиру по [ADDRESS] придбали його батьки за власні заощадження та кошти, отримані в результаті підприємницької діяльності його матері. Стверджує, що мати його дружини не дарувала коштів позивачці, жодного договору дарування з цього приводу укладено не було, розписки також відсутні. У кредит брались неоднорозавово кошти, які йшли на об»єднання, реєстрацію та переобладнання квартир по [ADDRESS]. Деякі з кредитних коштів клались на депозити, а отримані відсотки за них використовувались в інтересах сім»ї. За дані кошти вони сім»єю жили,харчувались та відпочивали. На час припинення шлюбу з позивачкою кредити всі погашені, на депозитних рахунках кошти відсутні, а тому доводи його колишньої дружини щодо поділу майна у такому співвідношенні, який вказаний в уточненій заяві, вважає безпідставними. [PERSON] та його адвокат позовні вимоги щодо визнання договору купівлі- продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS], де відповідач є покупцем, не визнав, у їх задоволенні просять відмовити, оскільки дане приміщення було придбане за їх з дружиною кошти. Окрім цього адвокат Оленин О.Ф. зазначила, що позивачка не вказала ні в своїй позовній заяві, ні в заявах про збільшення позовних вимог дату укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS], дату посвідчення договору нотаріусом та реєстраційний номер договору, який вона просить визнати удаваним. Ставиться вимога про припинення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення по [ADDRESS], але не вказано рішення про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, хоч в розпорядженні позивачки були відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на приміщення за вказаною адресою, що вбачається з додатку до позовної заяви. В ході розгляду справи встановлено, що 28.12.2015 року проведена державна реєстрація на придбаний [PERSON] 28.12.2015 року на підставі купівлі- продажу магазину площею 73,1 кв. м. по [ADDRESS] за покупцем. Позивачка заявила вимогу про визнання договору купівлі-продажу удаваним, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON], як подружжя, не могли купити приміщення цього магазину, бо у них не було коштів. За приміщення оплачено 30 тис дол. США, які є спільними коштами її та [PERSON]. Проте, пояснення позивачки є непослідовними та суперечливими. В ході розгляду справи позивачкою не надано належних та допустимих доказів про удаваність правочину, позивачка та її представник не обґрунтували удаваність вчиненого договору купівлі-продажу та не надано належних доказів, які б спростували наявність у сторін наміру укладати договір купівлі-продажу, а також спрямованість їхньої волі. Також зазначила, що сторонами за договором купівлі-продажу є [PERSON] (продавець) і [PERSON] (покупець). Позивачка не є стороною договору. [PERSON], заявляючи позовну вимогу про визнання договору купівлі-продажу удаваним, вважає, що відповідачами по справі є [PERSON] та [PERSON], хоч за договором є ще одна сторона, це продавець [PERSON]. [PERSON], колишній чоловік позивачки, не має жодних претензій до укладеного договору купівлі-продажу. Також зазначила, що позивачка просить визнати в одному випадку у своїй уточненій заяві право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення по [ADDRESS], в іншому випадку- право особистої приватної власності на 13,38% нежитлового приміщення по [ADDRESS] та на 86,62% нежитлового приміщення по [ADDRESS] право спільної сумісної власності подружжя. Поділити 86,62% нежитлового приміщення, як право спільної сумісної власності подружжя таким чином: ѕ часток за [PERSON], а за [PERSON] право власності на ј частку цього приміщення. Єдиною підставою для визнання договору купівлі-продажу удаваним, на що посилається позивачка та її представник, є те, що [PERSON] разом з [PERSON] не могли придбати вказаний магазин через відсутність коштів. Вважає це тільки припущенням позивачки, а не доказ, що суперечить ст. 81 ЦПК України та не може братись судом до уваги. Позивачка в судовому засіданні підтвердила, що вона була присутньою в нотаріуса під час укладення договору купівлі- продажу магазину по [ADDRESS], що свідчить про її обізнаність про покупця, зокрема [PERSON]. Вона не підписувала жодних документів в нотаріуса. Тим більше, як пояснила позивачка, йшла мова про укладення договору купівлі продажу [PERSON]. З часу укладення договору продавець передав [PERSON] правовстановлюючі документи на придбане приміщення та ключі від купленого приміщення. Доводи позивачки про те, що фактично приміщення магазину по [ADDRESS] було куплене за більшу ціну, ніж зазначено в договору є необґрунтованими, нічим не підтверджені та є її припущенням. Укладенню договору передувала оцінка приміщення магазину. Згідно вказаного договору купівлі -продажу, відповідно до висновку про вартість майна, виданого 22.12.2015 року ТОВ «Віконт-Консалтинг», вартість майна, яке являється предметом договору, становить 198613 грн.. Сторони за договором підтвердили, що зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає. Позивачкою не надано жодного належного доказу на спростування вартості спірного приміщення, яка вказана в договорі, чи на підтвердження того, що воно придбане за 30 тис. дол. США. Позивачкою наданий звіт про оцінку майна - торгово-офісного приміщення по [ADDRESS] станом на 10.11.2017 року та висновок спеціаліста від 08.06.2018 року, однак вони жодним чином не стосуються приміщення по [ADDRESS]. Разом з тим, ні висновок спеціаліста, ні звіт про оцінку не є засобом доказування, не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Адвокат також зазначила, що суперечливими є пояснення [PERSON] та [PERSON], батьків позивачки , які допитані у даній справі в якості свідків, та пояснення позивачки в цій частині. А саме, позивачка вказує, що кошти подарували їй батьки, свідок [PERSON] зазначив, що кошти позичив [PERSON], а [PERSON] вказала про те, що гроші вони давали як дітям. Проте ні договору дарування коштів, ні розписки про позику грошей позивачка суду не надала. З вищенаведених підстав у задоволенні позову слід відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial