Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У жовтня 2018 року, представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 30.05.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1411168157, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 72956,83.00 гривень строком на 36 місяців зі сплатою 11,99 відсотків річних. 15 січня 2019 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя ухвалив заочне рішення, яким позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був задоволений у повному обсязі. Отримавши копію заочного рішення, відповідачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 26жовтня 2020 року заочне рішення суду від 15.01.2019 року було скасовано, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. До початку розгляду справи по суті, до суду звернувся [PERSON] із заявою про залучення його у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року, заяву [PERSON] було задоволено та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до розгляду справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача. У заяві просили суд ухвалити рішення, задовольнивши вимоги позивача у повному обсязі на підставі наданих письмових доказів та письмових пояснень з боку позивача. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки даний позов не заснований на Законі, є необґрунтований та безпідставний. Обґрунтовуючи свої заперечення, представник відповідача доводив суду, що позивачем не надано докази переходу права грошової вимоги за кредитним договором № 1411168157 від 30.05.16 р. від ТОВ ФК «ЦФР» до позивача ТОВ ФК «ЄАПБ». Отже, у ТОВ ФК «ЄАПБ» відсутні правові підстави вимагати від [PERSON] погашення заборгованості за кредитним договором № 1411168157 від 30.05.16 р. укладеним між ТОВ ФК «ЦФР» та відповідачем. Також, представник відповідача вважає, що судом помилково було стягнуто з [PERSON] заборгованість по платі за управління кредитом 26 399.33 грн.. оскільки вказана «плата за управління кредитом» кредитором була нарахована не законно, а також судом помилково було стягнуто з [PERSON] - 28 544, 94 грн. - сума заборгованості за пенею. З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача вважає, що у задоволенні такого позову має бути відмовлено. Представник третьої особи та [PERSON] вважають позовні вимоги ТОВ ФК «ЄАПБ» такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачка [PERSON] припинила оплату за кредитним договором, умови договору не оскаржувала, повідомлялась про усі дії з боку виконавчої служби щодо виставлення її квартири на електронні торги. З урахуванням вищевказаного [PERSON] просив суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що 30.05.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1411168157, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 72956,83.00 гривень строком на 36 місяців зі сплатою 11,99 відсотків річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтями 525 - 527 ЦК України передбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до реєстру боржників - додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 137717,75 грн., з яких: 72956,83 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9816,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; 26399,33 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 28544,94 грн. - сума заборгованості за пенею. На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, від імені ТОВ "ФК "ЦФР" направлено повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ"ФК"ЄАПБ". Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 14.07.2017 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню непогашена заборгованість за кредитним договором № 1411168157 від 30.05.2016р. в сумі 137717.75 грн., з яких: 72956,83 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9816,65 грн. - сума заборгованості за відсотками; 26399,33 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 8544,94 грн. - сума заборгованості за пенею. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2065,77 гривень. Доводи представника відповідача суд спростовує наступним: 14.07.2017 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено ДОГОВІР ГУПЛЕННЯ ПРАВА ВИМОГИ № 20170714 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає ФК "ЄАПБ" за оплату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Згідно п. 1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у реєстрі Боржників та набуває право грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за кредитними договорами. Підписанням Кредитного договору № 1411 168157 від 30.05.2016 Відповідач засвідчив, тобто підтвердив прийняття умов з надання кредитів в якості умов цього договору. Крім того, Кредитний договір № 1411168157 від 2016 року містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить усі умови передбачені законодавством України. Тобто, відповідач був ознайомлений зі усіма умовами кредитного договору , що підтверджується його підписом в договорі. Враховуючи те, що в реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 0714 від 14 липня 2017 року міститься інформація щодо великої кількості боржників, з метою підтвердження права вимоги за кредитним договором № 1411168157 від травня 2016 року, в матеріалах справи є копія реєстру Боржників до Договору відступлення, а вимоги № 20170714 від 14.07.2017, це перша сторінка, сторінка з інформацією про заборгованість боржника, остання сторінка. ( а.с.178-180), в якому відображені дані щодо заборгованості [PERSON] . Щодо посилань Представника Відповідача на застосування строків позовної давності про стягнення пені суд зазаначіає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: зхагальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦКУ). Зокрема, частина друга ст.. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд звертає увагуу, що твердження представника відповідача стосовно сплину строку позовної давності або саме по собі закінчення строку не припиняє зобов`язання, яке не було виконаним належним чином однією зі сторін. Відповідно до абз. 3 Графіку платежів згідно заяви № 1411168157 від 30.05.2016 року, отримання кредиту від ТОВ «ФК«ЦФР» передбачено, що підписанням цього позичальник засвідчує, що він ознайомлений з кредитним договором до його укладання, згодна з усіма його умовами. Уумови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» згодна отримати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця www.kreditmarket.ue. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, відповідно до п.7.2 умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (в редакції від 2015.03.3 діючі на момент укладення кредитного договору), до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років, а враховуючи п. 5.5 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» строк, на який надається кредит визначається, виходячи з умов кредитного договору, стану/характеру його виконання позичальником, та, як наслідок, припиняє свій у день належного виконання всіх грошових зобов`язань, що виникли у зв наданням позичальнику відповідного кредиту.» Зважаючи на вище викладене, заперечення представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності щодо суми заборгованості по кредитному договору № 1411168157 від 30.05.2016 в частині нарахованої пені не відповідає матеріалам справи та дійсний обставинам справи. Крім того, суд зауважує, що ніяких застережень або зауважень з боку позичальника, щодо її незгоди з умовами договору під час його підписання, а також жодних заперечнь з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами отримання кредиту представником відповідача не подано. Інші посилання представника відповідача суд вважає безпідставними, оскільки суду не надані будь які докази, які б спростовували висновки наданих позивачем документів. За викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості з відповідача відповідає вимогам закону та грунтується на отриманих у справі доказах. Відповідно до положень частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. За викладеного, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожен отриманий у справі доказ зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов грунтується на отриманих у справі доказах та вимогах закону, тобто є обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню. При цьому суд враховує практиу Європейського суд з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved