Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №МКТWGK01270176 від 11.05.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 17 000 доларів США строком до 09.05.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач [PERSON]уклав договір іпотеки №МКТWGK01270176 від 11.05.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №750. Згідно з п. 1.2 договору іпотеки відповідач [PERSON]надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 68.20 вк.м., житловою площею 38.70 кв.м., який розташований в с.Тячівка, вул.. Димитрова, 25, Тячівського району Закарпатської області, яке належить відповідачам на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. А у порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10 лютого 2014 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, житловий будинок загальною площею 68.20 вк.м., житловою площею 38.70 кв.м., який розташований в с.Тячівка, вул.. Димитрова, 25, Тячівського району Закарпатської області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк". Посилаючись на норми ст. 40 Закону України "Про іпотеку" , ст. 109 Житлового кодексу України, ст.ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: с.Тячівка, вул. Димитрова, 25, Тячівського району Закарпатської області. Представник позивача в судове засідання не зявився, так як згідно до поданої заяви просив розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив\~, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були\~ належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. \~ \~На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося.\~ Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. В судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №МКТWGK01270176, відповідно Банк зобовязався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 17 000 доларів США строком до 09.05.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором(а.с. 6-7). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки №МКТWGK01270176, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 68.20 вк.м., житловою площею 38.70 кв.м., який розташований в с.Тячівка, вул.. Димитрова, 25, Тячівського району Закарпатської областіі який належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.8-10). Зазначений договір підписаний від імені іпотекодавця-позичальника [PERSON] та від імені іпотекодавця-майнового поручителя [PERSON]. Рішенням Тячівського районного суду від 10 лютого 2014 року, яке набуло законної сили, у звязку з невиконанням умов вказаного кредитного договору з боку відповідача [PERSON] ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКТWGK01270176 від 11.05.2005 року в розмірі 567 757.49 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», [PERSON] та [PERSON], договору іпотеки від 11.05.2005 року посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №750,- житловий будинок №25, загальною площею 68.20 вк.м., житловою площею 38.70 кв.м., по вул.. Димитрова в с.Тячівка Тячівського району, Закарпатської області, який в рівних чстинах належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], шляхом продажу вказаного будинку іпотеко держателем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах , підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанку» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій , необхідних для продажу предмету іпотеки з встановленням початкової цінина рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна на час реалізації предмета іпотеки ( а.с. 11-13). Будь яких даних щодо звернення до виконання і виконання вказаного рішення суду сторонами не надано. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. А згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.\~\~ Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК\~України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК\~України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок\~чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК\~України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють повинно бути визначено у рішенні суду. Зміст зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення на підставі ст.. 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються\~як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті\~109 ЖК\~України. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України в постановах від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-875цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6- 1449цс15. Оскільки позивачем в даній справі не надано доказів того, що переданий в іпотеку житловий будинок був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів,\~то суд вважає, що передбачених законом підстав для виселення мешканців із\~цього\~будинку без надання їм іншого постійного житла\~немає, а тому в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про виселенняслід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed