Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Позов мотивував тим, що 29.08.2007 року між ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»» та [PERSON] укладено кредитний договір №MKMOAN02001112 згідно якого відповідачу був наданий кредит в сумі 11047.03 доларів США на купівлю автомобіля та на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2014 року. Умови кредитного договору відповідач належно не виконує та станом на 10.04.2014 року заборгувала позивачу 4656.82 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач 29.08.2007 року уклали договір застави, згідно якого [PERSON] надала в заставу транспортний засіб автомобіль марки "DAEWOO", модель: NEXIA 1.5 GLE, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] В рахунок стягнення заборгованості позивач просить звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави. Представник позивача Олексик В.В. в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини її неявки суду невідомі. Суд, у відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України, дійшов висновку вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. В судовому засіданні встановлено, що 29.08.2007 року між ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»» та [PERSON] укладено кредитний договір №MKMOAN02001112 згідно якого відповідачу був наданий кредит в сумі 11047.03 доларів США на купівлю автомобіля та на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2014 року. Однак, відповідач [PERSON] в порушення вимог договору свої зобов'язання в частині погашення кредиту, згідно розрахунку заборгованості по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом не виконує і станом на 10.04.2014 року заборгувала позивачу 4656.82 доларів США, що за курсм НБУ від 10.04.2014 року складає 58722,50 грн. (а.с.8-12). Відповідно до договору застави від 29.08.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] надала в заставу транспортний засіб автомобіль марки "DAEWOO", модель: NEXIA 1.5 GLE, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, [PERSON] забов'язання за кредитним договором не виконує, застави в заклад банку не передала. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок. заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та умов цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ "Приватбанк" заявлено позов саме з підстав, вказаних у попередньому абзаці, виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю, - неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні ПАТ КБ "Приватбанк". Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Outcome: approved