Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та Новгород-Сіверської міської ради про визнання недійсним рішення Новгород-Сіверської міської ради від 17 січня 2012 року в частині затвердження документації з землеустрою та про безкоштовне передання у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №886407 від 26.06.2012 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] є суміжними землекористувачами. В 2012 році вона звернулась до Новгород-Сіверської міської ради за наданням дозволу на приватизацію земельної ділянки, після ухвалення відповідного рішення від 16 жовтня 2012 року звернулась до землевпорядної організації за виготовленням технічної документації з землеустрою. Після її виготовлення в 2013 році з'ясувалося, що за виготовленою документацією з її користування виявилася виключена земельна ділянка , яка перебуває в її фактичному користуванні, що в свою чергу перешкоджає їй в реалізації права на приватизацію земельної ділянки, яка фактично перебуває в її користуванні. Вважає, що всупереч вимогам закону орган місцевого самоврядування прийняв рішення про передачу у власність відповідачам земельної ділянки при тому, що межі земельної ділянки не були погоджені з суміжними землевласниками ( з нею). А державний акт на право власності відповідачам був виданий при тому, що встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки не здійснювалося (спірна земельна ділянка продовжує бути в її користуванні, їй ніхто не пропонував підписати акт погодження меж, або акт про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, за яким вона мала відмовитися від спірної земельної ділянки, її ніхто не запрошував до міської ради або до суду з пропозицією вирішити спір між суміжними землекористувачами в встановленому порядку тому просила суд визнати недійсним рішення Новгород-Сіверської міської ради від 17 січня 2012 року в частині затвердження документації з землеустрою та про безкоштовне передання у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №886407 від 26.06.2012 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні . В судовому засіданні відповідачи [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача Новгород-Сіверської міської ради Коршун М.І. позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, пославшись на те, що оскільки позивач як суміжний власник відмовився підписувати погоджувальний акт, тому земельна ділянка відповідачів була оглянута комісійно в складі депутатів та порушень земельного законодавства при огляді не встановалено даний факт був врахований міською радою при підготовці технічної документації. Відповідачі приватизували 0.0600 га земельної ділянки, яка від цього не збільшилась у площі за рахунок суміжного землекористувача. Позивач фактично користується земельною ділянкою міської ради до 0.0800 га. яка від приватизація відповідачами не зменшилась і тому оскаржуване рішення міської ради є законним та винесене без будь яких порушень. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є депутатом Новгород-Сіверської міської ради та одночасно головою комісії з питань земелих ресурсів та екології Новгород-Сіверської міької ради. На звернення гр..[PERSON] та [PERSON] , що сусіди відмовляються підписувати акт погодження земельної ділянки комісійно проводився огляд на місцевості, було візуально встановлено наявність будівель на земельній ділянці заявників та відповідно до наданих документів з врахуванням нормативів ДБН для обслуговування будівлі з відступом 1 метр від стіни були визначені межі 0.0600га. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він також є депутатом Новгород-Сіверської міської ради, в 2012 році він займав посаду головного архітектора району, брав участь в обстеженні земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] та за результатами комісійного обстеження підписав акт про відповідність меж відступивши 1 метр від стіни так як це вимагає ДБН, якими встановлюються відповідні нормативи, а саме відстань від стіни будівлі та межею суміжної ділянки.Така практика існує, якщо суміжні землекористувачі неможуть зустрітись або між ними якісь недобросусідськи відносини. Погодження меж дещо змінило конфігурацію, але це необхідно було зробити дотримуючись вимог п.3.25 ДБН, про те земельна ділянко позивачки не зменшилась а відповідачів відповідно не збільшилась в плані зміни площі земельної ділянки, ніяких відхилень цьому не було. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та Новгород-Сіверської міської ради про визнання недійсним рішення Новгород-Сіверської міської ради від 17 січня 2012 року, в частині затвердження документації з землеустрою та про безкоштовне передання у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №886407 від 26.06.2012 року , слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі -продажу житлового будинку від 31.05.1999 року відповідачі [PERSON], [PERSON] придбали житловий будинок за адресою [ADDRESS], який був розташований на земельній ділянці Новгород-Сіверської міської ради площею 600 (шістьсот) кв.м. (а.с.45) Рішенням Новгород-Сіверської міської ради від 17 січня 2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для безкоштовної передачі у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд, що раніше були надані у користування в межах м.Новгород-Сіверський відповідачам [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS], площею 0,0600 га та безкоштовно передано у власність. (а.с.54). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №886407 від 26 червня 2012 року відповідачі є власниками земельної ділянки площею 0.0600 га яка розташована за адресою [ADDRESS]. На замовлення позивачів ПП «ЕЛІТЗЕМ» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.0600 га за адресою: [ADDRESS], в яку входить заява відповідачів про вирішення земельного питання щодо приватизації земельної ділянки за вищевказаною адресою, комісійно , оскільки суміжний власник земельної ділянки [PERSON] не підписує акту погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі по невідомій причині та акт комісійного огляду земельної ділянки, яка належить відповідачам [PERSON] та [PERSON], згідно якого вбачається що з боку відповідачів будь-яких порушень земельного законодавства немає. Фактично межі сусідньої земельної ділянки, якою користується [PERSON] не порушені. (а.с.35-55). В судовому засіданні позивач та її представник наголошували на тому, що АКТ визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі не підписаний, межі земельної ділянки з відповідачами не погоджені.(а.с.50) та орган місцевого самоврядування розглянув фактично земельний спір з порушенням встановлених законом процедур. Виходячи з аналізу ст.ст. 126, 198 ЗК України у зміст терміну "погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами" покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у т.ч. і за рішенням суду. Стаття 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки...". З положень ст.198 ЗК України не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Крім того, чинне законодавство України не передбачає обов'язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок. У цьому випадку відмова позивача у наданні згоди відповідачам на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для відповідачів негативні наслідки, однак це не може розцінюватись як зловживання позивачем своїми правами, або як порушення прав відповідачів, так як така відмова є формою реалізації позивачем свого права. Оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони позивача відбулося у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку відповідачів, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність. За положеннями ч.ч. 1, 10,11 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу . Відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Також згіно п.3.25 ДБН для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстано до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1.0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Позивачем не надано суду доказів того, що в результаті прийняття Новгород-Сіверською міською радою рішення від 17 січня 2012 року щодо приватизації відповідачами земельної ділянки площею 0.0600 га. на якій розташований будинок та надвірні споруди площа приватизованої земельної ділянки збільшилась. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Факт оформлення права власності на земельну ділянку підтверджується внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також отриманням документу, що підтверджує проведення державної реєстрації права на земельну ділянку. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документом, який підтверджує факт виникнення права власності при здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно (факт проведення державної реєстрації права власності) - є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Однак, таке свідоцтво надається не у всіх випадках здійснення державної реєстрації прав. Тому законом передбачена видача іншого документа, який підтверджує наявність у особи права власності чи іншого на земельну ділянку - витягу з Державного реєстру прав. Згідно з ч. З ст. 158 Земельного кодексу України (надалі ЗК України ) органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії. Відповідно до ст. 160 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Виконання рішення щодо земельних спорів здійснюється органом, який прийняв це рішення. Виконання рішення щодо земельних спорів може бути призупинено або його термін може бути продовжений вищестоящим органом або судом. Відповідно до роз'яснень, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" , згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України містить норму про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не доведено, з уваги на наявні в матеріалах справи доказів, порушення її прав, а саме того, що оскаржуваним рішенням Новгород-Сіверської міької ради в неї зменшилась площа земельної ділянки (посилання позивачки, що вона здійснює оплату за користування більш ніж 0.0900 га на увагу суду не заслуговує) а тому позов, який не знайшов свого підтвердження в суді, задоволенню не підлягає. Виходячи з вище викладеного та

Outcome: dismissed