Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

3 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, про видачу обмежувального припису стосовно колишньої дружини [PERSON], яким просив визначити наступні обмежувальні заходи: усунути перешкоди у користуванні аліментами, що добровільно сплачуються батьком та є особистою приватною власністю дитини [PERSON], [INFO]; накласти стягнення за адміністративне порушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП та направити [PERSON] на проходження корекційної програми; витребувати у [PERSON] підтверджувальні документи щодо витрачання на дитину отриманих аліментів з жовтня 2015 року по теперішній час. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO]. З 07.10.2015 року, дати розлучення, заявником самостійно сплачуються аліменти на дитину, оплачується навчання доньки англійській мові, заняття хореографією, рахунки на харчування, відвідування дитячого садочка. При цьому, з 06.02.2018 року [PERSON] відмовилась від отримання аліментів. Таким чином, на думку заявника, відмова від отримання аліментів матір'ю дитини є свідченням чинення економічного насильства, що виражається в умисному позбавленні дитини належних їй на праві власності коштів. У судовому засіданні [PERSON] підтримав подану заяву та наполягав на її задоволенні. [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечила щодо поданої заяви та будь-яких звинувачень на свою адресу стовно вчинення протиправної поведінки. При цьому пояснила, що із заявником у них дійсно склались неприязні стосунки, однак вона потребує коштів на утримання дитини і ніколи від допомоги батька дитини не відмовлялась. Дане непорозуміння пояснює технічними проблемами роботи «Укрпошти», неконтрольованістю сплати [PERSON] добровільних платежів та бажанням останнього створити їй додаткові незручності. Представник Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації категорично заперечила проти заяви [PERSON] та пояснила в судовому засіданні, що жодне зі звернень останнього до служби щодо неправомірної поведінки матері дитини не підтверджено. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них є спільна донька [PERSON], [INFO]. 07.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу батько дитини добровільно надає кошти на утримання дитини у розмірі, який визначив самостійно. [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні отримання від [PERSON] коштів грошовими переказами у розмірах які визначав сам батько дитини. При цьому пояснила, що дійсно не отримала один із грошових переказів, однак не тому, що відмовлялась від додаткових коштів на утримання дитини, яких вкрай не вистачає, а тому, що не може контролювати виплат які не прив'язані до конкретних дат оплати і залежать лише від особистої волі та бажання [PERSON] На підтвердження добросовісності своїх дій надала суду «скрін шот» зі свого мобільного телефону з відомостями про надходження грошових переказів, які невідкладно отримувала. При цьому, роздруківки повідомлень не містять відомостей про надходження поштового переказу в лютому місяці 2018 року. П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. П. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні не підтверджено належними та допустимими доказами факту економічного насилля [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed