Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою, заінтересована особа - [PERSON], про видачу обмежувального припису. Свої вимоги заявник обгрунтовувала тим, що з 02 лютого 2011 року вона та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі з [PERSON] у [PERSON] народилися син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Заявник зазначила, що 23 вересня 2017 року [PERSON] вчинив домашнє насильство: 10 грудня 2017 року, в той час, коли заявник знаходилась в м. Херсоні, [PERSON] забрав малолітніх дітей на прогулянку, не повідомивши про це заявника, відвіз дітей до м. Києва та у період з 10 грудня 2017 року до 19 грудня 2017 року переховував їх. [PERSON] вказала, що 19 грудня 2017 року вона знайшла дітей у матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS], батька з дітьми не було, діти були хворі та знаходились в пригніченому психологічному стані. 19 грудня 2017 року заявник забрала дітей, проте особисті речі індивідуального користування залишились у [PERSON] 11 січня 2018 року адвокатом заявника [PERSON] було надіслано вимогу про добровільну передачу особистого одягу, майна дружини та дітей. Однак, на даний час [PERSON] продовжує вчиняти економічне насильство стосовно неї та дітей та відмовляється передати особисті речі. Також [PERSON] зазначила, що 04 січня 2018 року [PERSON] в присутності представників Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації своєю протиправною поведінкою вчинив фізичне насильство в присутності малолітніх дітей, без дозволу та з застосуванням фізичної сили увірвався разом з двома чоловіками до квартири заявника та намагався забрати дітей, застосував до [PERSON] фізичне насилля, а діти зазнали психологічної травми, внаслідок чого стали погано спати, бояться приходу батька, а також бояться виходити на вулицю з квартири. Крім того, 25 січня 2018 року адвокат заявника разом із [PERSON] перебувала в приміщенні Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, де також перебував [PERSON], який почав чіплятися до заявника, психологічно на неї тиснути, поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою адвокату заявника. Таким чином, заявник вважає, що [PERSON] жорстоко поводиться з дітьми, не забезпечує їх матеріально, переслідує та погрожує фізичною розправою, створює умови, які негативно впливають на інтереси дітей, вживає спиртні напої, поводить себе агресивно, неодноразово здійснював фізичне та психологічне насильство в сім'ї. З цих підстав, заявник просила суд видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалих осіб, строком на шість місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї обов'язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; заборонити [PERSON] перебувати в місцях перебування [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні особистою приватною власністю (особистими речами індивідуального користування) [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; заборонити [PERSON] наближатися на відстань, меншу ніж 100 м до місця перебування та навчання малолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON]; заборонити [PERSON] переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON], малолітніми [PERSON] та [PERSON]; заборонити [PERSON] вести листування та телефонні переговори з [PERSON] У судовому засіданні представник заявника заяву [PERSON] підтримала, просила суд її задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] та його представник проти задоволення заяви [PERSON] заперечували, пояснили суду, що звинувачення [PERSON] у застосуванні насильства щодо заявника та дітей є безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №97 (а. с. 21). [INFO] року у подружжя народився син [PERSON] (а. с. 22), а [INFO] року - донька [PERSON] (а. с. 23). На сьогодні [PERSON] з дітьми мешкає окремо від чоловіка за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] покликалась на те, що її чоловік систематично застосовує насильство до неї та їх дітей (23 вересня 2017 року, 10 грудня 2017 року, 19 грудня 2017 року, 04 січня 2018 року, 25 січня 2018 року), у зв'язку з чим вона просила застосувати обмежувальний припис до [PERSON] П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. П. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З'ясовуючи наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON], суд виходить з такого. Заявник стверджувала, покликаючись на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року у справі №755/15109/17 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що [PERSON] 23 вересня 2017 року вчинено домашнє насильство. Однак, як вбачається зі змісту указаної постанови Дніпровського районного суду м. Києва, [PERSON] не було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного правопорушення, натомість адміністративний матеріал було скеровано до Управління патрульної поліції м. Києва для усунення недоліків, зазначених у постанові суду. Серед іншого судом було зазначено, що у справі, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення [PERSON] адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 24). Також заявник вважала випадком домашнього насильства, що [PERSON] 10 грудня 2017 року без дозволу матері вивіз дітей з м. Херсона до м. Києва, не дбав про них, унаслідок чого малолітні [PERSON] та [PERSON] захворіли. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Малолітні [PERSON] та [PERSON] не досягли десяти років, їх батьки мешкають окремо, вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Отже, зважаючи на те, що спір щодо місця проживання дітей не вирішений уповноваженим органом, підстави стверджувати, що [PERSON] не мав права повернути дітей до місця їхнього постійного проживання, відсутні. Крім цього, надані заявником докази не засвідчують, що малолітні [PERSON] та [PERSON] захворіли на гостру респіраторну вірусну інфекцію унаслідок дій чи бездіяльності [PERSON] Твердження заявника з приводу того, що [PERSON] вчинив економічне насильство, відмовляючись передати [PERSON] її особисті речі та речі дітей, зазначені у вимозі від 11 січня 2018 року, надісланій представником заявника адвокатом [PERSON] [PERSON], суд відхиляє, позаяк не доведено факту перебування цих речей у заінтересованої особи. Також суд звертає увагу, що, надсилаючи вимогу про повернення речей, у адвоката [PERSON] були відсутні повноваження на вчинення будь-яких дій в інтересах [PERSON], оскільки договір про надання професійної правничої допомоги був укладений між ними лише 01 лютого 2018 року (а. с. 13, 14), а інших документів на підтвердження існування правовідносин представництва між [PERSON] та адвокатом [PERSON] заявником суду на час розгляду справи не надано. Також заявник, стверджувала, покликаючись на наданий суду відеозапис, що 25 січня 2018 року у приміщенні Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] вчинив щодо неї домашнє насильство, однак на указаному відео не зафіксовано протиправної поведінки заінтересованої особи. У судовому засіданні встановлено, що 04 січня 2018 року при обстеженні комісією Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації матеріально-побутових умов у квартирі [ADDRESS] [PERSON] зайшов до цієї квартири з метою поспілкуватись з з малолітніми [PERSON] та [PERSON] Заявник категорично заперечувала проти присутності у її житлі заінтересованої особи, унаслідок чого між ними виник конфлікт. Відеозапис згаданої події, наданий заявником, не дозволяє достовірно з'ясувати факт застосування [PERSON]фізичного насильства чи словесних образ, погроз, принижень чи інших дій, які свідчать про вчинення психологічного насильства щодо [PERSON] та дітей. Не свідчать про доведеність вчинення [PERSON] насильства в сім'ї внесення за заявами [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення. Так, за приписами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Отже, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. Протоколи психоконсультативного дослідження [PERSON] та [PERSON] (а. с. 46-49), інформаційна довідка за результатами роботи з психологом [PERSON] та [PERSON] від 22 січня 2018 року №25-10-25 (а. с. 66-67) засвідчують конфліктні взаємовідносини їх батьків, проте не підтверджують конкретних фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якій формі. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed