Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 Доларів США, на строк до 25 липня 2017 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 31 липня 2015 року становить у розмірі 78 970,28 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 32 005,52 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 21599,00 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 3095,82 доларів США, пені у розмірі 18 498,21 доларів США, фіксованої частини штрафу у розмірі 11,57 доларів США, процентної складової штрафу у розмірі 3759,94 доларів США. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 78970,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2015 року становить у розмірі 1706547,69 грн. 02 листопада 2015 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. 25 лютого 2016 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 Доларів США, на строк до 25 липня 2017 року. Вважає, що кредитний договір є недійсним оскільки банком не дотримано процедуру валютного обігу та регулювання. Також позивачем не надано інформації щодо кредиту, його суми та строків, умови та порядок його видачі та погашення, розмір та порядок нарахування та виплата процентів, детального розпису сукупної вартості кредиту, всіх умов кредитування та іншої інформації, як це передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» чергу свідчить про нечесну підприємницьку практику. У зв`язку з чим просить визнати кредитний договір № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] недійсним. 14 листопада 2016 року ухвалою суду у задоволенні заяви [PERSON] про визнання фальшивим доказу відмовлено. Крім того, 14 листопада 2016 року ухвалою суду у задоволенні заявленого клопотання [PERSON] про призначення судово-економічної експертизи відмовити. 24 лютого 2017 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. Крім того, 24 лютого 2017 року ухвалою суду у задоволенні заявленого клопотання [PERSON] про призначення судово-економічної експертизи відмовлено. 30 березня 2017 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відібрані у відповідач [PERSON] зразки підписів і почерків та приєднані до матеріалів справи. Зразки підпису і почерку відповідачем виконані правою рукою у положеннях сидячи за столом та у незручному положенні. 07 квітня 2017 року ухвалою суду призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: Чи придатний текст та підпис на копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року для дослідження з метою ідентифікації виконавця? Чи виконаний підпис наданої для дослідження копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року [PERSON] або іншою особою? Чи виконаний текст та підпис наданої для дослідження копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року з наслідуванням почерку та підпису [PERSON] або іншою особою? Чи в один день виготовлений текст заяви(як цілісний документ виготовлений в один термін часу) на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року? Чи має текст заяви ознаки до вироблення в іншому часі від дати виготовлення? 25 липня 2017 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. 19 грудня 2017 року ухвалою суду призначено по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити такі питання: Чи придатний підпис на копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року для дослідження з метою ідентифікації виконавця? Чи виконаний підпис наданої для дослідження копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року [PERSON] або іншою особою? Чи виконаний підпис наданої для дослідження копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року з наслідуванням почерку та підпису [PERSON] або іншою особою? Чи містить текст в копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року ознаки додрукування, якщо так то який фрагмент документу був додрукований? У якій послідовності був виконаний друкований текст копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року та підписи в ньому? Чи відповідає копія заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року додатку № 8 до «Інструкції про касові операції в банках України», яка затверджена постановою Правління НБУ № 337 від 14 серпня04 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України вересня 2003 року за № 768/8089? Чи може копія заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року використовуватися в бухгалтерському обліку у випадку відсутності обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документу (п.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, який затверджено постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.98, п. 2.3 "Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України", затвердженої постановою Правління НБУ від 20.10.2004 № 495. п.4 гл. 3 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.04): відсутній обов`язковий реквізит - «дебет»; відсутній обов`язковий реквізит - номер поточного рахунку [PERSON] ; в кредит рахунку № [NUMBER] вписана невідома валюта «СР»; відсутній обов`язковий реквізит «зміст операції». Яка іноземна валюта визначена по кредиту рахунку № [NUMBER] в копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року? Чи підтверджує копія заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року факт отримання кредиту готівковою іноземною валютою в сумі 60 280 доларів США з операційної каси ПАТ КБ «Приватбанк» з поточного рахунку [PERSON] .? Чи підтверджує копія заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року факт отримання кредиту готівковою іноземною валютою в сумі 50 000 доларів США з операційної каси ПАТ КБ «Приватбанк» з поточного рахунку [PERSON] .? Чи є порушенням вимог бухгалтерського та податкового обліку використання банком балансового рахунку № 2909.0.053114.901 для зарахування готівкової іноземної валюти в операційну касу банку? Чи є порушенням вимог бухгалтерського обліку договірне списання з метою погашення заборгованості за кредитним договором з рахунків № 2909.0.053114.901? 28 березня 2018 року ухвалою суду відновлено провадження у справі. 27 квітня 2018 року ухвалою суду призначено по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити такі питання: Чи придатний підпис на оригіналі заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року для дослідження з метою ідентифікації виконавця? Чи виконаний підпис наданого для дослідження оригіналу заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року [PERSON] або іншою особою? Чи виконаний підпис наданої для дослідження оригіналу заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року з наслідуванням почерку та підпису [PERSON] або іншою особою? Чи містить текст в оригіналі заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року ознаки додрукування, якщо так то який фрагмент документу був додрукований? У якій послідовності був виконаний друкований текст оригіналу заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року та підписи в ньому? Чи відповідає оригінал заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року додатку № 8 до «Інструкції про касові операції в банках України», яка затверджена постановою Правління НБУ № 337 від 14 серпня04 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України вересня 2003 року за № 768/8089? Чи може оригінал заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року використовуватися в бухгалтерському обліку у випадку відсутності обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документу (п.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, який затверджено постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.98, п. 2.3 "Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України", затвердженої постановою Правління НБУ від 20.10.2004 № 495. п.4 гл. 3 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.04): відсутній обов`язковий реквізит - «дебет»; відсутній обов`язковий реквізит - номер поточного рахунку [PERSON] ; в кредит рахунку № [NUMBER] вписана невідома валюта «СР»; відсутній обов`язковий реквізит «зміст операції». Яка іноземна валюта визначена по кредиту рахунку № [NUMBER] в копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року? Чи підтверджує оригінал заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року факт отримання кредиту готівковою іноземною валютою в сумі 60 280 доларів США з операційної каси ПАТ КБ «Приватбанк» з поточного рахунку [PERSON] .? Чи підтверджує оригінал заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року факт отримання кредиту готівковою іноземною валютою в сумі 50 000 доларів США з операційної каси ПАТ КБ «Приватбанк» з поточного рахунку [PERSON] .? Чи є порушенням вимог бухгалтерського та податкового обліку використання банком балансового рахунку № [NUMBER] для зарахування готівкової іноземної валюти в операційну касу банку? Чи є порушенням вимог бухгалтерського обліку договірне списання з метою погашення заборгованості за кредитним договором з рахунків № [NUMBER]? 15 травня 20202 року ухвалою суду відновлено провадження у справі. 29 вересня 2020 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду. 29 вересня 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача Огієнко А.А. підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги. Представництва інтересів здійснював [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] первісні позовні вимоги не визнав. Дав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, який долучено до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № KIL0GA00000101, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 Доларів США, на строк до 25 липня 2017 року (а.с.8-10, том 1). Згідно заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США, що еквівалентно у розмірі 252500,00 грн. (а.с. 11, том 1). Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року станом на 31 липня 2015 року становить в розмірі 78 970,28 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 32 005,52 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 21599,00 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 3095,82 доларів США, пені у розмірі 18 498,21 доларів США, фіксованої частини штрафу у розмірі 11,57 доларів США, процентної складової штрафу у розмірі 3759,94 доларів США (а.с.3-6, 166-192, том 1). 24 жовтня 2013 року відповідачем подано до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з заявою про відмову від отримання грошових коштів за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року (а.с.76-81, том 1). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 005,52 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки банком не відкрито поточний рахунок в іноземній валюті та позивачем не отримано фінансовий кредит готівкою. В матералах справи відсутні первинні бухгалтерські долкументи. Позивач не мав наміру виконувати кредитний договір, який не був спрямовани й на реальне настання правових наслідків шляхом надання відповідачу кредиту іноземною валютою, що є поркушенням ч.5 ст. 203 ЦК України (а.с.64-75, том 1). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. 19 березня 1992 року Національним банком України видано Закритому акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» банківську ліцензію № 22 (а.с. 104, том 1) та дозвіл (а.с. 105, том 1), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником [PERSON] належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Тому утворилась заборгованість за невиконання умов договору станом на 31 липня 2015 року у розмірі 32005,52 Доларів США, яка складається із строкова заборгованость по кредиту у розмірі 16 474,87 доларів США та прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 15530,65 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та подав заяву про застосування строків позовної давності. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18). Судом встановлено, що 17 лютого 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 січня 2015 року залишено без змін, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору відмовлено (а.с. 1-5, 6-11, том 3). У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у вересні 2013 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі щодо погашення останнім спірної кредитної заборгованості за тілом кредиту. Зі змісту кредитного договору вбачається, що кредит надано на строк до 25 липня 2017 року, до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся у жовтні 2015 року, а тому позов щодо дострокового стягнення тіла кредиту у розмірі 16 474,87 доларів США подано в межах строку позовної давності, Щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15530,65 доларів США, суд вважає таке. Оскільки позивач у вересні 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся у 07 жовтня 2015 року, а тому з урахуванням строку позовної давності з відповідач підлягає стягненню прострочена заборгованість за тілом кредиту з 07 жовтня 2012 року по 07 вересня 2013 року у розмірі 15530,65 доларів США. За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 005,52 доларів США частково: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»), код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження за адресою: 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, заборгованість тілом кредиту за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року станом на 31 липня 2015 року у розмірі 16 474,87 доларів США. Та заборгованість за простроченим тілом кредиту за період з 07 жовтня 2012 року по 07 вересня 2013 року у розмірі 13 046,10 доларів США. Крім того, позивач просить про стягнення процентів за користування кредитним коштами у розмірі 21599,22 доларів США, пені у розмірі 18 498,21 доларів США, фіксованої частини штрафу у розмірі 11,57 доларів США, процентної складової штрафу у розмірі 3759,94 доларів США. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно п. 7.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 7.4 Кредитного договору згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі2,40 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Оскільки, у вересні 2013 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому такими діями позивач змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Отже, оскільки у вересні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 07 жовтня 2015 року, тому суд приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 07 жовтня 2012 року по 07 вересня 2013 року у розмірі 4446 доларів США 94 центи, що є в межах строку позовної давності. Крім того, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для нарахування пені у розмірі 18 498,21 доларів США, фіксованої частини штрафу у розмірі 11,57 доларів США та процентної складової штрафу у розмірі 3759,94 доларів США, оскільки у позивача відсутнє право нараховувати передбачені договором пеню та штраф у зв`язку із зверненням у вересні 2013 року до суду із позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки чим було змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Також, позивач просить про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 3095,82 доларів США. Згідно п. 7.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Однак оскільки в п. 7.1 Кредитного договору, яким передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0.20% від суми виданого кредиту, не зазначено, які саме послуги за вказану винагороду надаються споживачу, тому суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 3095,82 доларів США. За встановлених обставин позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»), код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження за адресою: 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, заборгованість за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року станом на 31 липня 2015 року в розмірі 33 967 (тридцять три тисячі дев"ятсот шістдесят сім) доларів США 91 цент, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно у розмірі 734 046 (сімсот тридцять чотири тисячі сорок шість) грн. 54 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 474,87 доларів США., заборгованості за простроченим тілом кредиту за період з 07 жовтня 2012 року по 07 вересня 2013 року у розмірі 13 046,10 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 07 жовтня 2012 року по 07 вересня 2013 року у розмірі 4446 доларів США 94 центи. В решті позовних вимог відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 734046,54 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1571,22 грн. (734046,54 грн. х 100% : 1706547,69 грн. = 43 % х 3654,00 грн.).

Outcome: partial