Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди громадянину незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. На підставу своїх вимог спирається на те, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12015250210000083 від 05.03.2015 року відносно позивачки слідчим відділенням Маньківського відділення Уманського відділу головного управління національної поліції в Черкаській області за процесуальним керівництвом прокурорів Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури було незаконно проведено ряд слідчих дій. 21.09.2016 року позивачку повідомили про підозру та звинуватили в тому, що вона у серпні 2008 року отримавши від представників ТОВ «Кищенці», юридична адреса якого: с. Кищенці Маньківського району Черкаської області, вул. Генерала Андрія Дрофи проект додаткової угоди про договір оренди землі, що зареєстрований за №156 від 17 грудня 2004 року, укладеного між позивачки чоловіком [PERSON] та ТОВ «Кищенці», який є офіційним документом, в період часу до 9 вересня 2008 року, ознайомившись з умовами та встановивши, що додаткова угода змінює умови основного договору, які впливають на підвищення розміру виплат за користування орендарем земельною ділянкою, а саме те, що орендна плата згідно договору оренди землі від 21 вересня 2004 року становила (грн. з ПДФО) - 1,5 % від нормативної грошової оцінки, а орендна плата згідно з урахуванням додаткової угоди від 10 вересня 2008 року становила (грн. з ПДФО) - 5 % від нормативної грошової оцінки, усвідомлюючи свої протиправні дії, позивачка діючи умисно та з метою матеріального збагачення, не маючи на те відповідних повноважень, поставила свій підпис у графі орендодавця в бланку додаткової угоди про договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Кищенці» і в подальшому передала підроблений офіційний документ представникам ТОВ «Кищенці», маючи намір отримати певні права обумовлені в умовах угоди, а саме те, що ТОВ «Кищенці» згідно додаткової угоди від 10 вересня 2008 року проводили щорічні виплати орендодавцям в розмірі 5 % від проіндексованої грошової земельної ділянки, що на 3,5% більше ніж вказано в п. 9 договору оренди землі, за №156 від 17 грудня 2004 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Кищенці». На підставі вказаної додаткової угоди ТОВ «Кищенці» було здійснено відповідні виплати [PERSON] за користування земельною ділянкою на загальну суму чотирнадцять тисяч триста вісімнадцять гривень три копійки. Зокрема, стосовно позивачки проведено незаконне досудове розслідування, повідомлено незаконну підозру та обвинувачення. Знаходячись під слідством позивачка не могла налагодити своє особисте життя, через постійні непорозуміння в сім`ї, періодичні виклики як до слідчого так і в судові засідання в суд. Через це в позивачки погіршився емоційний стан та стан здоров`я загалом. В зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Маньківської ЦРЛ з 19.01.2018 по 27.01.2018 року з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба 2 ст. Гіпертензивне серце. Гіпертензивний криз 2 порядку. Астеноневротичний синдром». Також з погіршенням здоров`я позивач перебувала на амбулаторному прийомі в Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» 27.02.2018 року. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015250210000083 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України було складено 07.11.2016 року т.в.о. слідчого СВ Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Браславським В.А., який затвердив прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручко Р.П. 08.11.2016 року в.о. прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Я. Шапваловою до Маньківського районного суду Черкаської області було направлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12015250210000083 за обвинуваченням позивачки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України для розгляду по суті. Вироком Маньківського районного суду Черкаської області у складі головуючого судді Калієвського І.Д. позивачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 680 грн. 29.03.2018 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 27.04.2017 року щодо позивачки скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 22.08.2019 року Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду виніс постанову, якою ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29.03.2018 року щодо позивачки залишив без змін, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача не визнає та просить справу слухати у його відсутності. Представник Черкаської обласної прокуратури в судовому засіданні позов визнав частково. Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з?явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести засідання без представника Міністерства внутрішніх справ України, на підставі наявних матеріалів справи. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні їм правовідносини: під час досудового розслідування кримінального провадження № 12015250210000083 від 05.03.2015 року відносно позивачки слідчим відділенням Маньківського відділення Уманського відділу головного управління національної поліції в Черкаській області за процесуальним керівництвом прокурорів Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури було проведено ряд слідчих дій. 21.09.2016 року позивачку повідомили про підозру та звинуватили в тому, що вона у серпні 2008 року отримавши від представників ТОВ «Кищенці», юридична адреса якого: с. Кищенці Маньківського району Черкаської області, вул. Генерала Андрія Дрофи проект додаткової угоди про договір оренди землі, що зареєстрований за №156 від 17 грудня 2004 року, укладеного між позивачки чоловіком [PERSON] та ТОВ «Кищенці», який є офіційним документом, в період часу до 9 вересня 2008 року, ознайомившись з умовами та встановивши, що додаткова угода змінює умови основного договору, які впливають на підвищення розміру виплат за користування орендарем земельною ділянкою, а саме те, що орендна плата згідно договору оренди землі від 21 вересня 2004 року становила (грн. з ПДФО) - 1,5 % від нормативної грошової оцінки, а орендна плата згідно з урахуванням додаткової угоди від 10 вересня 2008 року становила (грн. з ПДФО) - 5 % від нормативної грошової оцінки, усвідомлюючи свої протиправні дії, позивачка діючи умисно та з метою матеріального збагачення, не маючи на те відповідних повноважень, поставила свій підпис у графі орендодавця в бланку додаткової угоди про договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Кищенці» і в подальшому передала підроблений офіційний документ представникам ТОВ «Кищенці», маючи намір отримати певні права обумовлені в умовах угоди, а саме те, що ТОВ «Кищенці» згідно додаткової угоди від 10 вересня 2008 року проводили щорічні виплати орендодавцям в розмірі 5 % від проіндексованої грошової земельної ділянки, що на 3,5% більше ніж вказано в п. 9 договору оренди землі, за №156 від 17 грудня 2004 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Кищенці». На підставі вказаної додаткової угоди ТОВ «Кищенці» було здійснено відповідні виплати [PERSON] за користування земельною ділянкою на загальну суму чотирнадцять тисяч триста вісімнадцять гривень три копійки. Знаходячись під слідством позивачка не могла налагодити своє особисте життя, через постійні непорозуміння в сім`ї, періодичні виклики як до слідчого так і в судові засідання в суд. Через це в позивачки погіршився емоційний стан та стан здоров`я загалом. В зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Маньківської ЦРЛ з 19.01.2018 по 27.01.2018 року з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба 2 ст. Гіпертензивне серце. Гіпертензивний криз 2 порядку. Астеноневротичний синдром». Також з погіршенням здоров`я позивач перебувала на амбулаторному прийомі в Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» 27.02.2018 року. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12015250210000083 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України було складено 07.11.2016 року т.в.о. слідчого СВ Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Браславським В.А., який затвердив прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручко Р.П. 08.11.2016 року в.о. прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Я. Шаповаловою до Маньківського районного суду Черкаської області було направлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12015250210000083 за обвинуваченням позивачки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України для розгляду по суті. Вироком Маньківського районного суду Черкаської області у складі головуючого судді Калієвського І.Д. позивачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 680 грн. 29.03.2018 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 27.04.2017 року щодо позивачки скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 22.08.2019 року Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду виніс постанову, якою ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 29.03.2018 року щодо позивачки залишив без змін (а.с. 33-37, 47-58, 65-70). Згідно із ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Особа має право на відшкодування такої шкоди внаслідок подій наведених у ч. 1 ст. 1 та випадках, визначених ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а такожвизнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістомст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. З урахуванням вказаних вимог ст. 1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року № 6, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року. Процедура застосування даного закону врегульована Положенням прозастосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянніскладу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів длядоведеннявинуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону). В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральноїпрокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Згідно ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду», передбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Ст. 3,4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язкуз наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно пункту 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, до сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним врахунок оплати витрат адвоката у зв`язк із поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Крім того, позивач зазначає, що незаконними діями органи дізнання та досудового розслідування завдали йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 203643 грн. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під варту або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч .5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органівдосудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, (стаття 13 вказаного Закону). Так як Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, суд приймає за основу для розрахунку розміру заподіяної моральної шкоди мінімальну заробітну плату в розмірі, що був встановлений станом на час розгляду справи. Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена. Як вбачається з матеріалів справи 21.09.2016 року позивачку повідомили про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, що підтверджується копією постанови від 21.09.2016 року (а.с. 12-14). 29.03.2018 року Апеляційним судом Черкаської області апеляційну скаргу прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручка Р.П. залишено без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченої [PERSON] задоволено. Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року щодо [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 47-57). Таким чином, [PERSON] , перебувала під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з 21.09.2016 (дата пред`явлення підозри) по 29.03.2018 (дата набрання законної сили ухвалою апеляційного суду суду), тобто 1 рік 6 місяців. У Законі України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у 2021 році у місячному розмірі з 01.01.2021 по 30.11.2021 року становить 6000 грн. З огляду на викладене, у [PERSON] , виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 108000 гривень (1 рік 6 місяців х 6000 грн.), тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved