Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

25.06.2008 року [PERSON] уклав з ВАТ "Ерсте банк" кредитний договір №014/1721/3/18661, згідно якого Банк надав позичальнику на умовах повернення, строковості та платності кредит в сумі 38000 доларів США зі сплатою 14,5 % на місяць, з кінцевим терміном погашення до 24.08.2018 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір поруки з [PERSON] від того ж числа. Сплату по кредиту та процентах відповідач провів частково. В квітні 2014 року ПАТ"Фідобанк", який є правонаступником ВАТ "Ерсте банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 437 350,11грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором кредиту від 25.06.2008 року. В подальшому, за заявою представника позивача, позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що пред'явлена в тому числі до [PERSON] залишено без розгляду. В частині вимог про стягнення заборгованості представник позивача уточнив зміст позову та просить стягнути солідарно з двох відповідачів-40379,92 доларів США та 10300,15 грн. заборгованості за договором кредиту від 25.06.2008 року №014/1721/3/18661 (з яких 11 840,28 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 22 982,50 доларів США строкова заборгованість по кредиту, 5 405,38 доларів США прострочені відсотки, 151,76 доларів США строкові відсотки) В обгрунтування позовних вимог представник банку посилається на те, що заборгованість за кредитом не погашається згідно умов договору, існує значне прострочення сплати кредиту. В судовому засіданні представник позивача Ткачук О.А. наполягає на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник відповідачки [PERSON] проти позову до його довірительки заперечив, оскільки порука [PERSON] є припиненою. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки встановлено, що позичальник прострочив сплату кредиту та відсотків по кредитному договору №014/1721/3/18661 від 25.06.2008 року, що укладено з ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк». Станом на 26.03.2014 року заборгованість за вказаним кредитом складає: 40379,92 доларів США (з яких 11 840,28 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 22 982,50 доларів США строкова заборгованість по кредиту, 5 405,38 доларів США прострочені відсотки, 151,76 доларів США строкові відсотки) та 10300,15 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 16.07.2013 року по 26.03.2014 року. Дані факти підтверджуються: кредитним договором №014/1721/3/18661 від 25.06.2008 року; повідомленням про умови надання кредиту; графіком погашення кредиту; договором поруки; договором іпотеки; листами-вимогами від 25.09.2012 року; копіями паспортів позичальника та поручителів; розрахунками заборгованості; статутом ПАТ «Фідокомбанк», випискою з протоколу загальних зборів акціонерів від 30.10.2013 року; договором про приєднання. Відповідно до ст.1054 ЦК України "За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти". Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ч.2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Право Банку вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за його користування, у випадку невиконання позичальником зобов'язань за цим Договором, сторони передбачили і в п.6.5 кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Свої зобов'язання перед банком, за договором кредиту, позичальник виконує неналежним чином, що є підставою для стягнення з нього суми несплоченого кредиту, нарахованих процентів та пені. Згідно ст. 554 ЦК України «У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки». За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі №6-53цс/14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, остання проплата за договором кредиту по тілу кредиту здійснена 06.11.2012 року, по процентах 29.05.2013 року. Графіком погашення кредиту передбачено черговість платежів за договором кредиту, кожного 15 числа відповідного місяця. При цьому, судом враховано, те, що зобов'язанням боржника, а відтак і поручителя є повернення суми кредиту та процентів за кредитом, сплачуючи його частинами (внесення щомісячних платежів) згідно з графіком платежів. Системний аналіз вищезазначеної постанови Верховного Суду України свідчить про те, що терміном виконання зобов'язань в такому випадку є дата внесення чергового щомісячного платежу у відповідності до графіку погашення. Тобто недотримання графіку платежів слід вважати невиконанням зобов'язання за договором, а як вбачається з розрахунку заборгованості прострочення внесення платежів виникло у позичальника значно раніше періоду повного припинення оплати, зокрема ще у 2009 році, таким чином, навіть з врахуванням умови пункту 5.2.3 договору поруки від 25.06.2008 року, щодо її дії в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов'язання у відповідності до п.4 ст.559 ЦК, подавши до суду позов 17.04.2014року ПАТ «Фідобанк» пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя, а відтак порука [PERSON] є припиненою, тому в позові до неї слід відмовити. Судові витрати становлять 3654 грн. і розприділяються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial