Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач в позовній заяві ,уточнюючи позовні вимоги , просить розірвати договір №82038 про відкриття поточного рахунку, що є рахунком завантаження, укладений 12 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» в особі т.в.о. завідуючого відділенням Банку «Демарк» в місті Ніжині [PERSON] та [PERSON] з дати -13 серпня 2014 року та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» МФО 353575, ідентифікаційний номер 19357516 на її користь залишок грошових коштів в сумі 10112. 09 (десять тисяч сто дванадцять) грн., встановлений індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 404. 48 грн., три проценти річних від простроченої сумгі за весь час прострочення в сумі 60. 67 грн., пеню у розмірі трьох відсотків вартості послуги за весь час прострочення в , сумі 60. 67 грн., а всього стягнути 10637. 91 (десять тисяч шістсот тридцять сім) грн. 91 коп., посилаючись на слідуючі обставини: 12 жовтня 2011 року укладено договір №82038 між ПАТ «Банк «Демарк» та нею про відкриття поточного рахунку в національній валюті №262011118/94980082038100, що є рахунком завантаження, пророзрахункове обслуговування пенсіонера, видана платіжна картка НСМЕП. Згідно до п.4.1 "договору №82038 від 12.10.2011 Банк гарантує наявність коштів, що зберігаються на рахунках клієнта, яикй відповідно : до п.5,1 цього договору має право самостійно розпоряджатися коштами на поточному рахунку, до п.5.3- використовувати картку для одержання готівки, до- п.5.4 має право вимагати своєчасного і повного надання послуг, обумовлених цим договором.Відповідно до п.6.1 Банк зобов'язується виконувати умови цього договору. Дані вище викладені пункти договору №82038 від 12.10.2011 ігноруються та не виконуються Банком, пояснення які маються на офіційному сайті Банку Головою правління Оніщенко Л.О. є не прозорими та такими, що не повинні заслуговувати на увагу клієнтів Банку. Банком відмовлено в задоволенні заяви про повернення коштів та нарахованих процентів з поточного рахунку, на який зараховувалася із УПФ України в м.Ніжині та Ніжинському районі пенсія в зв'язку з відсутністю можливості для виплати та рекомендовано очікувати призначення тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не повідомивши в який строк буду мати можливість отримати кошти у іншому банку. Також Банком відмовлено у задоволенні надісланої нею заяви про розірвання договору №82038 від 12.10.2011 року з посиланням на те, що розірвання договору можливе в разі відсутності коштів на поточному рахунку, що є рахунком завантаження. 12 серпня 2014 року Банком було отримано заяву про розірвання договору №82038, нею дотримані п.10.1, п.11.2, п.11.3 Договору щодо звернення із заявою до Банку, попередженням другої Сторони та поясненням причини розірвання договору. Тобто дата 12 серпня 2014 року є точкою відліку щодо заявлених нею вимог до Банку щодо розірвання договору та виплати всіх належних мені коштів та процентів, до п.10.1 Договору, який може бути розірваний за заявою Клієнта. В цьому випадку датою закриття вважається наступний після проведення останньої операції за цими рахунками день, тобто на її вимогу викладену в заяві про розірвання договору, отримана Банком 12.08.2014р. та в цей же день Банком повинна бути проведена остання операція за цими рахунками, що узгоджується із ч.2 ст.1060 ЦК України, п.3.3. глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, а вже 13 серпня 2014 року є датою закриття згідно до п.10.1 Договору, кошти їй не повернуті із зарахованими відсотками, то саме дата - 13 серпня 2014 року є днем розірвання договору та відповідно з 13 серпня 2014 року згідно до ст.611 ЦК України для Банка настають правові наслідки порушення зобов'язання. Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інше в договорі №82038 не встановлено. Умовами договору, (п.6.1), зазначено, що Банк зобов'язується виконувати умови цього договору.П.12.1передбачено,що, якщо сторони не дійшли згоди,то заява підлягає розгляду у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Права та інтереси позивача, тобто споживача врегульовані ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі, коли виконавець, тобто Банк не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Виходячи з вищенаведеного, вона за договором про відкриття поточного рахунку є споживачем послуг банку (клієнтом банку), зокрема у сфері залучення коштів на поточний рахунок. Відповідно захист її прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Згідно з п.13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Кошти, які їй безпідставно та необгрунтовано не повертає Банк через надумані обставини є вкрай необхідні для лікування захворювань, про які зазначено у висновку від 24.07.2014 року комп'ютерної томографії поясничного відділу позвоночника. В судове засідання позивач не з'явилась, в письмовій заяві просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Клопотань про відкладення розгляду справи не надав. В письмовому запереченні від 26.09.2014 р. зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Банк "Демарк" заперечує проти позову, вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У заяві позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, безпідставно просить стягнути три відсотки річних, нарахованих на суму залишку грошових коштів, та встановлений індекс інфляції. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором, який було укладено між банком та позивачем, встановлений розмір відсотків, то застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є безпідставним. Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі трьох відсотків вартості послуги, посилаючись на ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та- основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають з договору про відкриття поточного рахунку та не є предметом регулювання Закону України "Про захист прав споживачів", а врегульовані § 3 "Банківський вклад" глави 72 Цивільного кодексу України та Законом України "Про банки та банківську діяльність". Зокрема ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, а ст. 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує, проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Тобто, банківський рахунок не є а ні роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), а ні продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України "Про захист прав споживачів". Банк, при розміщенні коштів на поточному-рахунку, не отримує -винагороди, а навпаки, сплачує проценти (дохід) за період їх використання. Кошти, які знаходяться на банківському рахунку аж ніяк не можуть розглядатися як "вартість робіт (послуг)" та/або "загальна вартість замовлення", а договір про відкриття поточного рахунку не містить понять "вартість робіт (послуг)" та/або "загальна вартість замовлення" у сенсі положень ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з договору відкриття поточного рахунку, не підпадають під предмет регулювання Закону України "Про захист прав споживачів" і положення цього Закону не застосовуються де відносин банківського рахунку. Відтак, Закон України "Про захист прав споживачів може застосовуватися лише, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом. Отже, враховуючи все вище викладене, вимоги позовної заяви є необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не явились. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про відкриття поточного рахунку, що є рахунком завантаження, картрахунку, видачу платіжної картки НСМЕП і розрахункове обслуговування фізичної особи № 82038 від 12.10.2011 р. Згідно п. 1.1. вказаного договору Банк на підставі письмової заяви Клієнта відкриває йому поточний рахунок, що є рахунком завантаження, та картрахунки і видає платіжну картку № 5900050000030728401 Національної системи масових електронних платежів з функціями платіжних додатків (електронного чека та гаманця), з параметрами та лімітами, установленими згідно із заявою-анкетою, і здійснює обслуговування розрахунків з її використанням. Відповідно до п. 5.1. цього договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на поточному рахунку, що є рахунком завантаження, та картрахунках у межах встановлених лімітів використовуючи платіжні додатки картки, з дотриманням вимог чинного законодавства. 11.08.2014 р. позивач звернулась до відповідача з вимогою про розірвання договору № 82038 від 12.10.2011 р. та видати залишок грошових коштів, які маються на рахунку згідно до платіжної картки № 5900050000030728401. 19.08.2014 р. відповідачем було відмовлено в задоволенні заяви позивача від 11.08.2014 р. Як вбачається з розрахунку відповідача на спірний рахунок нараховувалась пенсія позивача (а.с. 9). Згідно чеку-квитанції від 19.08.2014 р. залишок коштів на спірному рахунку становить 10112,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні дослідженими доказами було встановлено, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання по укладеному договору і залишок грошових коштів в сумі 10 112,09 грн. позивачу відповідачем не повернутий, чим порушенні законні права позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Позивачем суду надано розрахунок річних та індекс інфляції, що підлягають стягненню з відповідача, правильність якого перевірена судом. Що стосується вимог у частині стягнення пені суд виходить з наступного. За правилами ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня - це грошова санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів» з наступними змінами та доповненнями, оскільки Закон «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно з п. 20 даної постанови Пленуму неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Умовами Договору строкового банківського вкладу сторони не визначили відповідальності банку за невиконання взятих на себе зобов'язань у вигляді пені. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. В іншій частині позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.79 ,88 ЦПК України ПАТ «Демарк» на користь держави підлягають стягненню судові трати.

Outcome: partial