Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

03 вересня 2018 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду в порядку окремого провадження з заявою, про видачу обмежувального припису стосовно колишнього чоловіка [PERSON], яким просила визначити наступні обмежувальні заходи, а саме: видати кривднику [PERSON], [INFO], який мешкає: [ADDRESS] обмежувальний припис про заборону наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; про заборону в будь-який спосіб контактувати з [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що від зареєстрованого шлюбу з [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] та [INFO] народилася донька - [PERSON]. На даний час діти мешкають разом із матір'ю. 12.07.2018р. між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва. Також у сторін є спір про поділ майна, яке було придбано під час шлюбу, та [PERSON] подано позов про визначення місця мешкання малолітніх дітей разом з нею. За час шлюбу у сім'ї склались важкі відносини. Вже після укладення шлюбу заявник дізналась про те, що у її чоловіка наявне психічне захворювання Біполярний розлад із шизофреним синдромом. Багато років [PERSON] лікується і приймає різноманітні сильнодіючі препарати. Під час шлюбу відносини між подружжям були важкі, постійний тиск на дітей здійснювався [PERSON] Заявник постійно намагалась мирним шляхом врегулювати всі питання, тому що розуміла, що у випадку скандалу її хворий чоловік може фізично зашкодить дітям та їй. Але він постійно морально принижує [PERSON], ображаючи її словами та діями, висловлюється в присутності дітей ненормативною лексикою по відношенню до [PERSON] та до її рідних. Після того, як [PERSON] подала документи на розлучення і на розподіл майна, психологічний стан [PERSON] погіршився. Він став ще більше агресивним, та психологічно впливає на сина, якому нав'язує, що батько є центром всього, а мати «ніщо». Багато разів [PERSON] ініціював та утворював конфлікти і принижував її в присутності дітей. 13 липня 2018 року [PERSON] звернулась до органів опіки та піклування за допомогою, з метою проведення профілактичної бесіди із [PERSON] Але після цієї розмови поведінка [PERSON] ще більше погіршилась. Відносини фактично настільки загострились, що кожна розмова переходила у конфлікт із погрозами по відношенню до заявника. Фактично останнім часом [PERSON] примушував заявника звільнити квартиру, де вони разом мешкали, та зазначав, що діти залишаться разом з ним, без можливості спілкуватись з дітьми. 24 - 25 серпня 2018 року [PERSON] розпочав новий конфлікт вдома і 25.08.2018р. завдав [PERSON] тілесних ушкоджень. Відібрав особистий мобільний телефон заявника і поводився дуже агресивно відносно неї. Заявник була вимушена викликати поліцію зі стаціонарного телефону. І лише перед тим, як зайшла поліція [PERSON] повернув мобільний синові, який передав його [PERSON] [PERSON] звернулась до поліції та зараз триває досудове розслідування. У сім'ї [PERSON] систематично відбувається психологічне і фізичне насилля над заявником та її дітьми: [PERSON] і [PERSON]. Принижується жіноча та материнська гідність перед дітьми. [PERSON] постійно отримує від [PERSON] щипання, штовхання, заборони проводити час разом із дітьми та багато інших принижуючих дій. [PERSON] постійно нав'язує свої думки дітям, і переконує їх в тому, що матір погана. Фактично, діти залякані, і в присутності батька бояться будь-що сказати проти нього. 31.08.2018р. представником заявника була подана заява до Святошинського ВП ГУНП м. Києва про отримання термінового заборонного припису, але на час подачі цієї заяви співробітники поліції не відреагували на заяву, і не ухвалили рішення про терміновий заборонний припис. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали подану заяву та наполягали на її задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні категорично заперечували щодо поданої заяви та будь-яких звинувачень на адресу [PERSON] стовно вчинення протиправної поведінки. При цьому пояснили, що із заявником у них дійсно склались неприязні стосунки та розірвано між ними шлюб, однак ніякого домашнього насильства [PERSON] не вчиняв. Також просили у своїй заяві, відмовити у задоволенні заяви [PERSON] та видати обмежувальний припис, яким протягом шести місяців з часу винесення рішення суду заборонити [PERSON], [INFO], наближатися до дитини, - [PERSON], [INFO] у відсутність батька дитини [PERSON]; видати обмежувальний припис, яким протягом шести місяців з часу винесення рішення суду заборонити [PERSON], [INFO], наближатися до дитини, - [PERSON], [INFO], якщо біля дитини немає хоч однієї з таких осіб: або батька дитини [PERSON] або дідуся дитини [PERSON] або бабусі дитини - [PERSON]; видати обмежувальний припис, яким протягом шести місяців з часу винесення рішення суду заборонити [PERSON], [INFO], перебувати в місці спільного проживання з постраждалою дитиною - [PERSON], [INFO]. В своїй заяві [PERSON] повідомляє, що кривдником дітей є [PERSON], яка чинить психологічне насилля по відношенню до членів своєї сім'ї, є неврівноваженою особою, не рахується з думкою інших членів родини, ігнорує їх побажання,принижує честь та гідність свого сина, є джерелом сварок, під час сварок поводить себе агресивно, безпричинно застосовує насилля до свого сина, формує у дітей хибну уяву , що піклування над дітьми здійснюється тільки з боку матері. Просить заяву задовольнити в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації зазначила, що передбаченого в ЦПК України часу для розгляду зазначеної категорії справ дуже мало для надання офіційних висновків їх службою. Таким чином, просила винести рішення на користь та в інтересах дітей. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них є спільні діти, [PERSON] [INFO] та донька - [PERSON] [INFO] (а.с. 6). Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14). Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір'ю. Відповідно до заяви від 13 липня 2018 року, [PERSON] звернулась до органів опіки та піклування за допомогою, з метою проведення профілактичної бесіди із [PERSON] (а.с. 7-8). Згідно талону-повідомлення 25.08.2018 року. Святошинським УП ГУНП у м. Києві № 03414 заяву про тілесні ушкодження прийнято у [PERSON], реєстраційний номер 71482 (а.с. 15) та складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення старшим інспектором СЮП ВП Святошинського Головного управління Національної поліції у м. Києві (а.с. 16) та відібрано пояснення (а.с. 18-19). Відповідно до довідки № 11934 КМКЛ № 7 травмпункт, яка видана [PERSON] 1978 р.н. в тім, що вона звернулась до травмпункту 25.08.2018 року з кримінальною травмою множинні забої обох верхніх кінцівок (а.с. 20). Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що насильства в сім'ї не помічали, що [PERSON] та [PERSON] завжди піклувались про дітей, були гарною сім'єю. Свідок [PERSON], брат заявника, суду пояснив, що зі слів його сестри [PERSON] йому відомо, що [PERSON] здійснював фізичне насилля над нею протягом тривалого часу. 25.08.2018 року [PERSON] побив заявницю та вона викликала поліцію. Пояснив, що явного застосування насильства з боку [PERSON] до дітей не було. п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Єдине звернення заявника до Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації та поліції, що по відношенню до неї та дітей вчиняється домашнє насильство розцінюється судом, як наявність тривалого конфлікту на ґрунті судових спорів між заявником та [PERSON], але не підтверджує того, що заінтересована особа [PERSON] вчинив по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Особисті пояснення заявника та надана суду інформація про наявність кримінального провадження, щодо вчинення відносно [PERSON] домашнього насильства, не підтверджуються на даний час жодним дослідженим в судовому засіданні іншим доказом по справі, оскільки заперечуються [PERSON], і суд на час розгляду заяви не може розглядати, як доказ того, що було вчинено домашнє насильство зі сторони [PERSON] по відношенню до заявника. Інших доказів, зі сторони заявника, як і заінтересованими особами, що доводять вчинення [PERSON] по відношенню до заявника домашнього насильства, до суду не надано. Зважаючи на зазначене вище, суд не знаходить підстав для задоволення заяви [PERSON] так і заяви [PERSON], у зв'язку з недоведеністю сторонами обставин викладених у змісті поданих заяв та не доведеності того, що [PERSON] та [PERSON] підпадають під ознаку кривдника відповідно до Закону України " Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови [PERSON] та [PERSON] у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed