Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

22 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування заяви посилалася на те, що [INFO] у Державній бюджетній установі охорони здоров`я Республіки Крим «Симферопольський клінічний пологовий будинок № 1» вона народила дочку [PERSON] , що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 35 № 058140 від 08 лютого 2020 року, яке видане Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Симферопольський клінічний пологовий будинок № 1», але, у зв`язку з тим, що його видано на тимчасово окупованій території України, вона позбавлена можливості провести державну реєстрацію народження дитини, позаяк медичне свідоцтво про народження дитини є недійсним та не створює правових наслідків. Посилається, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому [INFO] , є громадянкою України. Вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа, дитину народила в м. Сімферополі, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , а тому факт народження дитини їй необхідно підтвердити на території України. У зв`язку з наведеним, посилаючись на положення\~ст. 317 ЦПК України, заявниця просить суд встановити факт народження [PERSON] , [INFO] , у м. Сімферополі, Автономна Республіка Крим, Україна, у графі «батько» - зазначити [PERSON] , у графі «мати» - [PERSON] . Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року відкрито провадження у справі. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила розглядати справу за її відсутності, заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані заявником докази, приходить до наступного. Пунктом 8 частини 1\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом установлено, що [PERSON] є громадянкою України, народилась [INFO] у місті Сімферополь, РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , наданим суду у засвідченій заявником копії. [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що знаходить своє підтвердження довідкою № 6328-4759 від 27.12.2014, фактичне місце проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому 22 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] . Довідкою № 15 від 11.02.2021, виданою Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Симферопольський клінічний пологовий будинок № 1» знаходять своє підтвердження обставини того, що [PERSON] перебувала у вказаній установі з діагнозом вагітність 39 тижнів, 05.02.2021 народила дівчинку, вагою 3780 грами, на зріст 52 см. 08 лютого 2021 року Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Симферопольський клінічний пологовий будинок № 1» було видане медичне свідоцтво серії [NUMBER] про народження у [PERSON] , [INFO] , 05 лютого 2021 року в м. Сімферополь - дівчинки, вагою 3 780,00 грами, зріст 52 см. Згідно зі свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 10 лютого 2021 Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON] , про що Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, складений відповідний актовий запис № 110219910000600553004. Установлено, що заявниця [PERSON] звернулася до Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про реєстрацію народження дитини, але їй було відмовлено в проведенні державної реєстрації народження, з посиланням на те, що заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, виданий на території, де орган державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності до\~ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"\~підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Пунктом 1 "Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні", затверджених\~наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5\~(надалі - Правила), установлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 2 глави 1 розділу III вищевказаних Правил, установлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Отже, надані заявником медичне свідоцтво про народження дитини, видане Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Симферопольський клінічний пологовий будинок № 1» та свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , видане 10 лютого 2021 Відділом реєстрації народження м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, не є документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація народження дитини у позасудовому порядку. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"\~(далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Стаття 4 цього Закону\~передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4\~ст. 9 зазначеного Закону\~передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 Закону\~громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону, у разі порушення його положень державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та керуються нормами міжнародного права з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Заявницею доведено, що встановлення юридичного факту необхідне [PERSON] для реалізації її батьківських прав стосовно новонародженої дитини, в іншому, окрім судового, порядку реалізувати вказане право вона не має можливості, у зв`язку із чим, суд вважає за можливе задовольнити заяву та встановити факт народження. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім`я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Крім того, ухвалюючи рішення, суд бере до уваги, що відповідно до ст. ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини"\~(Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії"\~(Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії"\~наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи надані заявницею докази, суд доходить висновку, що у судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявниця, у зв`язку з чим, вимоги про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved