Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

25 листопада 2014 року до Путивльського районного суду Сумської області надійшла позовна заява Путивльської районної державної адміністрації Сумської області (далі - Путивльська РДА) , як Органу опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав, а також стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач [PERSON] має двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження якої в органі ДРАЦС не зареєстровано. Відповідач [PERSON] співмешкає з громадянином [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON], [INFO], записаний відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Перевіркою стану виконання батьківських обов'язків відповідачем [PERSON] було встановлено, що сім'я вела замкнений спосіб життя, медичних працівників та працівників сільради до помешкання не впускали, від медичної допомоги та профілактичних щеплень дітям відмовлялись, земельна ділянка біля помешкання не оброблялась. Службою у справах дітей спільно з Чорнобривкинським сільським головою, представниками органів охорони здоров'я, Путивльського РВ УМВС України в Сумській області, Путивльського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово робились спроби обстеження умов проживання дітей, але до помешкання членів комісії впустили лише двічі, 17.11.2011р. та 05.10.2012р. Під час обстежень фіксувались антисанітарні умови, відповідач [PERSON] попереджалась про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. В липні 2013 року Путивльська РДА зверталася до Путивльського районного суду з позовом до [PERSON] про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. Але сім'я відповідачки виїхала з с. Трудове у невідомому напрямку. Ухвалою Путивльського районного суду від 17.09.2013р. за заявою Путивльської РДА зазначена позовна заява була залишена без розгляду. Тривалий час місце проживання сім'ї відповідача було невідоме. 19.11.2014р. від Путивльського РВ УМВС України в Сумській області надійшла інформація про можливе місце знаходження [PERSON] та її дітей. Того ж дня комісією у складі представника Путивльської РДА, працівників органів внутрішніх справ, органу охорони здоров'я було виявлено відповідача [PERSON] з дітьми та співмешканцем, які проживали на території Сафонівської сільської ради Путивльського району в урочищі "Займище" біля річки Звань. Відповідач [PERSON] відмовилась від будь-якого виду допомоги їй та її малолітнім дітям, а також була попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. У зв'язку із наведеним Путивльська РДА, як Орган опіки та піклування, просить суд відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник Путивльської РДА, як Органу опіки та піклування, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Прокурор в судовому засіданні у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Враховуючи зазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в ній доказів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Путивльської РДА, як Органу опіки та піклування, необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Із фотокопії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00012442610 від 12.07.2013р., виданого відділом ДРАЦС РС Путивльського РУЮ у Сумській області вбачається, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]., при цьому відомості про батька вказаної дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.6). Із фотокопії довідки виконавчого комітету Чорнобривкинської сільської ради Путивльського району Сумської області від 04.04.2013р. № 74 вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], народження останньої при цьому не зареєстровано (а.с.17). Як вбачається із довідки Путивльського РС УДМС України в Сумській області від 26.11.2014р. № 2178 зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.32). Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України. Ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. З актів обстеження житлово-побутових умов від 17.11.2011р., від 05.10.2012р. та від 23.05.2013р. уповноваженими комісіями встановлено, що сім'я відповідача [PERSON] потребує соціальної, правової, педагогічної, матеріальної, психологічної та медичної допомоги (а.с.26-28). Допитані в судовому засіданні у якості свідків головний спеціаліст служби у справах дітей Путивльської РДА Зайцев І.П. та оперуповноважений Путивльського РВ УМВС України в Сумській області Бокатов В.Ю. суду показали, що 19.11.2014р. комісією, до складу якої входили у тому числі й вони, було виявлено, що [PERSON], її діти та її співмешканець [PERSON] проживають у лісі у землянці біля річки Звань на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, при цьому [PERSON] та [PERSON] було роз'яснено про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежне виконання ними батьківських обов'язків. Як вбачається із фотокопії акту від 19.11.2014р., складеного у ході попереджувально-профілактичного рейду "Сім'я", за результатами вказаного рейду було встановлено місце проживання [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], а саме - встановлено, що вони проживають у лісі у землянці біля річки Звань на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.29). При цьому, після огляду дітей лікарем-педіатром було встановлено, що діти на зовнішній вигляд здорові. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права, у відповідності до п. 4, 5 ч. 2 ст. 18 СК України. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Пунктом 3 статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Порядком розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров'я України № 564/836/945/577 від 19.08.2014 визначено, що жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною в сім'ї або поза нею, у тому числі: втягнення дитини в заняття проституцією або примушування її до зайняття проституцією з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини або із застосуванням чи погрозою застосування насильства; примушування дітей до участі у створенні творів, зображень, кіно- та відеопродукції, комп'ютерних програм або інших предметів порнографічного характеру; ситуації, за яких дитина стала свідком кримінального правопорушення, внаслідок чого існує загроза її життю або здоров'ю; статеві зносини та розпусні дії з дитиною з використанням: примусу, сили, погрози, довіри, авторитету чи впливу на дитину, особливо вразливої для дитини ситуації, зокрема з причини розумової чи фізичної неспроможності або залежного середовища, у тому числі в сім'ї; будь-які незаконні угоди щодо дитини, зокрема: вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини. Відповідно до роз'яснень п.15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Наявний в матеріалах справи висновок Путивльської РДА від 21.11.2014р. № 01-21/3074, як Органу опіки та піклування, про доцільність відібрання малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, як і інші надані позивачем матеріали, не містять належних доказів того, що наявні передбачені ч. 1 ст. 170 СК України підстави для відібрання вказаних дітей від їх матері - відповідача у справі (а.с.7). На момент розгляду справи встановлено, що відповідач до кримінальної та адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків не притягувалася. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, на які посилається орган опіки та піклування, не можуть бути підставами для відібрання дітей від матері, доказів загрози життю та здоров'ю дітей з боку матері суду не надано. Крім цього, відібрання дітей від матері є одним із крайніх заходів впливу на особу. При обстеженні житлово-побутових умов сім'ї відповідача Органом опіки та піклування було констатовано, що для допомоги сім'ї [PERSON] необхідний комплексний підхід, а саме: соціальна, правова, педагогічна, матеріальна, психологічна і медична допомога. Однак, позивачем не було надано суду належних доказів, які б свідчили про те, що Органом опіки та піклування було вжито та вичерпано у повному обсязі весь комплекс передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на надання допомоги сім'ї відповідача [PERSON] Також судом в силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" враховано рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України", де зазначено, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. За таких обставин справи, з метою реалізації права дітей на піклування батьків, суд дійшов висновку, що дітей не слід позбавляти батьківського піклування, а відповідача можливості проживання разом із дітьми, а тому в позові Органу опіки та піклування слід відмовити.

Outcome: dismissed