Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в Верховинський районний суд Івано-Франківської області із позовом про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу до [PERSON] освіти Верховинської РДА. Вимоги мотивовано тим, що наказом відділу освіти Верховинської РДА №198-К від 31 серпня 2009 року її було прийнято на роботу вчителем географії Ільцівської [PERSON] ступенів з неповним тижневим навантаженням з 01.09.2009 року. Наказом №325-К від 29.09.2010 року її було призначено на посаду директора даної школи з 04.10.2010 року по 03.10.2015 року на умовах викладених у контракті. Наказом №657 від 25.12.2013 року її було призначено на посаду директора даної школи з 25.12.2013 року. Наказ №325-К від 29.09.2010 року визнано таким, що втратив чинність. Наказом №57-К від 25.02.2014 року її було незаконно звільнено з посади вчителя та директора Ільцівської [PERSON] ступенів. 01.07.2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ виніс Ухвалу про задоволення її позовних вимог, залишивши в силі рішення Косівського районного суду, де було постановлено поновити її на попередній роботі директора та вчителя Ільцівської [PERSON] ступенів. Дані рішення вищезазначених судів [PERSON] освіти Верховинської РДА не виконувалися. Головним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, Пищ Маряною Степанівною, була винесена постанова про накладення штрафу на [PERSON] освіти Верховинської РДА у сумі 680 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду у повному обсязі, про поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора та вчителя географії Ільцівської ЗОШ І-ПІ ступенів. Наказом [PERSON] освіти Верховинської РДА № 449-К від 05.10.2015 року її було звільнено повторно із посади директора Ільцівської [PERSON] ступенів, на якій на той момент, вона не працювала, а тому змушена була знову звернутися до Верховинського районного суду про відміну даного наказу про звільнення її з роботи директора Ільцівської [PERSON] ступенів та про поновлення на роботі директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 05.10.2015 року. Судами І та II інстанцій її позов був задоволений, а наказ [PERSON] освіти Верховинської РДА № 449-К від 05.10.2015 року «Про звільнення [PERSON]І.» був визнаний недійсним та поновлено її на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015 року. Виконавцем відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області видано Постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2016 року ВП № 5142208, згідно виконавчого листа №340/47/16-ц від 02.06.2016 року про поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІП ступенів з 06.10.2016 року. Однак відповідач до цього часу не поновив її на роботі, а тому вимушений прогул продовжується. Нею була написана заява до начальника [PERSON] освіти Верховинської РДА [PERSON] про те, скільки б становила її заробітна плата за час вимушеного прогулу на посаді директора та вчителя Ільцівської ЗОШ I- III ступенів з 05.10.2015 року по 30.06.2016 року. Їй надійшла відповідь від начальника [PERSON] освіти [PERSON], де було зазначено, що сума нарахованої заробітної плати за посадою директора Ільцівської [PERSON] ступенів за період з 05.10.2015 року по 30.06.2016 року становить 39565.40 грн. Якщо зняти податок, то сума повинна б становити 32443.63 грн. на руки з 05.10. 2015 року по 30.06.2016 року за час вимушеного прогулу на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача на її користь 39565,40 грн., тобто суму нарахованої заробітної плати за посадою директора Ільцівської [PERSON] ступенів за період з 05.10.2015 року по 30.06.2016 року згідно довідки [PERSON] освіти. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.28,31,34), про причини неявки суд не повідомив, а тому суд прийшов до висновку, що позов слід розглядати без участі представника відповідача відповідно до вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та поновлено її на попередній роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів та на посаді вчителя географії з 25.02.2014 року (а.с.20-23). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] та залишено в силі рішення Косівського районного суду від 14.11.2014 року (а.с. 17-19). На виконання рішення суду від 14.11.2014 року Косівським районним судом видано виконавчий лист №347/1531/14-ц від 03.08.2015 року. 07.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження до негайного виконання. Постановою про накладення штрафу від 21.08.2015 року по виконавчому провадженні №48373533 головним державним виконавцем Пищ Маряною Степанівною відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції в Івано-Франківській області, за невиконання без поважних причин рішення суду в повному обсязі накладено на боржника [PERSON] Освіти, сімї молоді та спорту Верховинської РДА штраф у розмірі 680,00 грн. (а.с.7). Наказом [PERSON] освіти Верховинської РДА № 449-К від 05.10.2015 року [PERSON] було звільнено повторно із посади директора Ільцівської [PERSON] ступенів, у звязку з чим, вона повторно звернулася до Верховинського районного суду про відміну даного наказу про звільнення її з роботи директора Ільцівської [PERSON] ступенів та про поновлення на роботі директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 05.10.2015 року. Рішенням Верховинського районного суду від 17.03.2016 року та Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.05.2016 року позов [PERSON] був задоволений, а наказ [PERSON] освіти Верховинської РДА № 449-К від 05.10.2015 року «Про звільнення [PERSON]І.» був визнаний недійсним та поновлено її на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015 року (а.с.9). Виконавцем відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області видано Постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2016 року № 5142208, згідно виконавчого листа №340/47/16-ц від 02.06.2016 року виданого Верховинським районним судом про поновлення [PERSON] на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІП ступенів з 06.10.2015 року. Як зазначено позивачкою в позовній заяві та стверджено в судовому засіданні, відповідач на час розгляду справи в суді не поновив її на роботі, а тому вимушений прогул продовжується. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст. 235 КЗпП України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові ВС України від 21.01.2015року у справі №6-203цс14 - відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, а затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання такого наказу без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України). У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України "Про виконавче провадження", а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, на думку суду є достовірно встановленими обставини про те, що після постановлення Верховинським районним судом Івано-Франківської області 17.03.2016 року рішення про поновлення [PERSON] на роботі відповідачем, відділом освіти Верховинської РДА, якого у виконавчому листі, виданому 02.06.2016 року Верховинським районним судом визначено в якості боржника без поважних причин не було видано наказ про поновлення позивача на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015 року, а тому є підстави вважати, що має місце факт затримки з вини відповідача виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, у розумінні ст. 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Позивачка з уточненням позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 39565,40 грн. за період з 05.10.2015 року по 30.06.2016 року. Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи, виданої відділом освіти Верховинської РДА за вих. №8/01-25/01 від 02.07.2016 року, сума нарахованої заробітної плати за посадою директора Ільцівської [PERSON] ступенів за період з 05.10.2015 року по 30.06.2016 року становить 39565,40 грн.(а.с. 6). Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає до розрахунку у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Таким чином, уточнені позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відділу освіти Верховинської РДА на користь [PERSON] заробіток за час вимушеного прогулу на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів за період з 05.10.2015 року по 30.06.2016 року в сумі 39565,40 грн. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн, оскільки при подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved