Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення іпотеки. В позові вказав, що 01.03.2007 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №PLPOGK00000067 на отримання 96736 грн. з метою купівлі квартири, з річною ставкою 16,08% строком до 01.03.2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором також був укладений договір іпотеки від 01.03.2007 року, за яким банку передано в іпотеку належну позивачу квартиру №158 по вул.Червоноармійській (нова назва - Гвардійська), 4 в м.Лубнах Полтавської області. В подальшому 01.02.2009 року банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитним договором з 16,08% до 27,42% річних. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру. Водночас, частково задоволено зустрічні позовні вимоги [PERSON] та визнано нікчемними умови кредитного договору щодо підвищення розміру процентної ставки зав кредитним договором. Рішенням Пирятинського районного суду від 20.04.2011 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто на користь [PERSON] надмірно переплачені за кредитним договором кошти в сумі 6687 грн. 16 коп. Рішенням Пирятинського районного суду від 20.02.2012 року розірвано кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Рішенням Пирятинського районного суду від 28.10.2015 року відмовлено в задоволенні позову банку до [PERSON] про стягненя заборгованості за кредитним договором у звязку зі спливом строку позовної давності. На початку жовтня 2017 року позивач звернувся до банку з проханням зняти обтяження за кредитним договором та повернути правовстановлюючі документи на заставлене майно, однак, отримав відмову, мотивовану необхідністю закрити кредитний договір. Позивач вважає, що основне зобов'язання припинилося у зв'язку з пропуском строку позовної давності банком, а оскільки іпотека належного йому нерухомого майна є похідною від основного зобов'язання, то договір іпотеки також необхідно припинити. Позивач прохає суд: припинити і виключити з Державного реєстру іпотек договір іпотеки 01.03.2007 року, укладений між ним та банком; зобов'язати банк повернути йому оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що є предметом іпотеки; скасувати і виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна заборону відчуження належної йому квартири, що є предметом іпотеки. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», свого представника в судове засідання не направив, причин неявки представника не повідомив, відзив на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до положень ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу [PERSON], направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 1 березня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав на купівлю квартири кредитні кошти в сумі 81600 грн., а також 15136 грн. на сплату страхових платежів, на строк з 01.03.2007 року по 01.03.2027 року, з умовою щомісячної сплати відсотків у розмірі 1,34% на суму залишку заборгованості за кредитом, та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Період сплати встановлено з 18 по 25 число кожного місяця. /а.с.6-8/ В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язання за кредитним договором між ним та банком 01.03.2007 року також був укладений договір іпотеки. В якості предмета іпотеки [PERSON] надав належну йому двохкімнатну квартиру по вулЧервоноармійській, 4, кв.158. /9-14/ При цьому, [PERSON] передав банку оригінал правовстановлюючого документа на предмет іпотеки: договір купівлі-продажу від 01.03.2007 року ВЕЕ №438824. В подальшому між банком та [PERSON] виникали спори з приводу укладеного кредитного договору. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2010 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.06.2010 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приват банк" до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ 'Приват- банк' про визнання умов кредитного договору щодо підвищення розміру процентної ставки нікчемними задовольно частково. Визнано умову п.2.3.1 кредитної угоди №PLPOGK00000067 від 01.03.2007 року укладеною між [PERSON] та ПАТ КБ 'Приват банк' щодо підвищення розміру процентної ставки нікчемною. В частині позовних вимог щодо зобов'язання ПАТ КБ "Приват банк" здійснити перерахунок по кредитному договору №PLPOGK00000067 від 01.03.2007 року з урахуванням сплачених коштів відмовлено. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.04.2011 року позов [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» на користь [PERSON] кошти в сумі 6687 (шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 16 коп. як надмірно переплачені відповідно до кредитної угоди, що визнана нікчемною. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.10.2015 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 02.03.2012 року відмовлено у звязку зі спливом позовної давності. Вказане рішення суду першої інстанції залишено в силі постановою Верховного Суду України від 24 травня 2017 року. /а.с.21-26/ Крім того, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.02.2012 року задоволено зустрічний позов [PERSON] Розірвано кредитний договір №PLPОGК00000067 від 01 березня 2007 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», з 09 вересня 2011 року. На звернення [PERSON] банк 05.10.2017 року надав відповідь, в якій вказав, що не може виконати його вимоги, оскільки в постанові ВСУ не зазначено, що потрібно закрити кредитний договір №PLPОGК00000067 від 01 березня 2007 року та надати правовстановлюючі документи на нерухомість. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобовязання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобовязанням. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Такий правовий висновок сформував 15.05.2017 р. Верховний суд України розглядаючи справу № 6-786цс17. Водночас, 9 вересня 2015 року по справі №6-939цс15 Верховний Суд України сформував правовий висновок, згідно якого розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Таким чином, аналізуючи згадані положення законодавства та правові висновки Верховного Суду України, можна дійти висновку, що для визнання договору іпотеки припиненим необхідне встановлення двох факторів одночасно: 1) припинення основного зобов'язання (в даному випадку - кредитного договору), 2) сплив позовної давності до основних та додаткових вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором. Рішенням суду укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитний договір розірвано з 09 вересня 2011 року, а рішенням суду від 28.10.2015 року відмовлено у задоволенні вимог банку про стягнення кредитної заборгованості за повний період дії кредитного договору до моменту його розірвання відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності. Отже основне зобов'язання, передбачене кредитним договором, є припиненим з 09.09.2011 року, а в задоволенні стягнення заборгованості, яка виникла раніше, банку відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності. Відомостей про наявність інших зобов'язань за укладеним кредитним договором банк не надав. За таких обставин, суд вважає, що укладений договір іпотеки слід вважати припиненим, а правовстановлюючий документ на предмет іпотеки таким, що слід повернути власнику. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про виключення з Державного реєстру іпотек спірного договору іпотеки, а також скасування і виключення з Державного реєстру заборон на відчуження майна заборони відчуження на предмет іпотеки, то на думку суду ці вимоги є передчасними. Саме по собі рішення про припинення договору іпотеки є достатньою підставою для виключення відповідних відомостей з реєстрів, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial