Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач ФОП « [PERSON] » в особі представника адвоката Трикоз Д.Є. звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 15 054,62 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11 863,80 грн. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] (надалі - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 7398073-02-21-01 від 16.08.2019 (надалі - Договір), предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 25.11.2019 в м. Харкові о 10 год. 10 хв., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ssang Tong Korando», державний реєстраційний номер « [NUMBER] під керуванням [PERSON] (надалі - Відповідач), та автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб ««Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Європротокол) від 25.11.2019. Згідно Європротоколу від 25.11.2019, 25.11.2019 року о 10 год. 10 хв. водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ssang Tong Korando», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в порушення п.10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпеці руху та скоїв наїзд на транспортний засіб «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно рахунку на оплату №87 від 29.11.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » склала: 35 199, 84 грн. За заявою [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту №15441-02 від 05.12.2019 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 35 199, 84 грн. Факт ДТП 25.11.2019 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого (через автосервіс), в сумі 35 199, 84 грн. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 35 199,84 грн. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 05.12.2019. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 35 199, 84 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 25.11.2019, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 35 199, 84 грн. У свою чергу відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного засобу «Ssang Tong Korando», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А03479247 на момент ДТП в АТ "СК "АРКС". Акціонерне товариство "СК "АРКС" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 20 145, 22 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати, що була здійснена AT "СК "АРКС", винуватець ДТП для повного відшкодування заподіяної ним шкоди, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням його страховиком, що склала: 15 054, 62 грн. Також вказує, що 07.09.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07.09.2020, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 7398073-02-21-01 від 16.08.2019. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу. З метою досудового врегулювання спору, 06.10.2020 відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №0102120948226, який повернувся за закінченням встановленого терміну зберігання), але відповідач проігнорував дану вимогу та не почав проводити ніяких платежів позивачу. В зв`язку з тим, що відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п. 8 ч. 2 ст. 16). Щодо судових витрат зазначено, що 08.09.2020 між ФОП « [PERSON] », з одного боку (надалі - «Клієнт»), та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУЄ», ЄДРПОУ 43390517 в особі Голови Адвоката Самойленко Петра Миколайовича, який діє на підставі Статуту та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 24.01.2019 № 6314 (надалі - Адвокат), був укладений договір № 07 про надання правової (правничої) допомоги від 08.09.2020. Попередній розмір судових витрат становить - 12 704 грн. 60 коп. (840, 80 грн., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 11 863, 80 грн., на оплату правової (правничої) допомоги адвоката відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 та актом приймання - передачі правової (правничої) допомоги №2 від 26 жовтня 2020 року. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача у справі та 20.12.2020 отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 15054 грн. 62 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 11.01.2021 відповідач отримав 03.02.2021 (а.с.63). 08.02.2021 на електронну адресу суду надійшла заява, направлена представником відповідача адвокатом Шумейко Я.В., про виклик та допит у якості свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.49). Також 08.02.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання, направлене представником відповідача адвокатом Шумейко Я.В., про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.53). У вказаному клопотанні представник посилається на те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають зменшенню, попередній розмір понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 11 863,80 грн., на думку сторони відповідача, є безпідставно завищеною, об`єктивно не підтвердженою складністю справи, такою, що не відповідає витратам на професійну правничу допомогу по справі, що розглядається у спрощеному провадженні. Відповідно до Додаткової угоди №2 до договору про надання правової (правничої) допомоги №07 від 08,09.2020 на вивчення матеріалів справи адвокатом втрачено нібито 3 години, вартість цієї послуги становить 2636,40 гри. Проте не зазначено, чому адвокатом було витрачено саме 3 години, а не наприклад 5 або 1 годину, що саме вивчав адвокат 3 години та яким чином він формував правову позицію. Вважають, що для вивчення матеріалів справи необхідно та достатньо 40 хвилин. Також, за нібито підготовку та відправку адвокатських запитів до поліції та страхової про отримання матеріалів по ДТП витрачено 1 годину, що становить 878,80 гри. Але в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які запити до поліції та страхової компанії, крім того матеріали справи були передані позивачу за договором відступлення права вимоги, тому посилання на цей вид ніби то наданої правової допомоги с безпідставним. На підготовку позовної заяви нібито витрачено 2 години, що становить 1757.60 гри. Вважають, що підготовка позовної заяви займає близько 1 години, тому вказаний час є завищеним, тим паче, нібито, на вивчення матеріалів справи витрачено 3 години, а на написання позову 2 години, що суперечить один одному. За підготовку процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову витрачено також 2 години, що становить 1757,60 гри. Вважають, що вказані витрати є явно завищеними, оскільки підготовка позовної заяви і включає підготовку примірника для суду та відповідача з додатками; не вказано, які ж саме процесуальні документи підготовлено, в якій кількості. Вважають, що для здійснення ксерокопіювання позовної заяви з додатками враховуючи кількість додатків достатньо 10 хвилин. За підготовку заяви, клопотання до суду нібито витрачено 0.5 години, що становить 439, 40 грн. Час явно завищений, не вказано які ж саме заяви та клопотання готувались, якою це заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, то для її підготовки достатньо 15 хвилин. Будь-яке клопотання в додатках до позову не зазначено, тому немає доказів для стягнення таких витрат з відповідача. За представництво інтересів позивача за цим позовом витрачено 2 години, що становить 4394 грн., однак за представництво у малозначних справах з ціною лозову 15 054.62 грн. адекватною ціною є 350 грн. за годину представництва у суді. Також, не надано доказів сплати цих 11 863.80 грн. адвокатському об`єднанню. Справа є нескладною, розглядається у спрощеному провадженні, ціна позову становить 15 054.62 грн., що майже дорівнює витратам на правову допомогу в розмірі 11 863.80 грн., є явна не співмірність наданих послуг з їх ціною, їх не співмірність зі складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони. Ухвалою від 11.02.2019 №335/9780/15-ц Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Судова практика свідчить, що при вирішенні питання відшкодування витрат на правову допомогу, судами застосовується тлумачення критерію розумності, викладене у рішенні Європейського суду з прав людини «Лавенте проти Латвіі (п. 154) від 28.11.2002. У рішенні зазначено, що відшкодуванню підлягають лише такі витрати, які мають розумний розмір, а також підтверджуються необхідними документами донесення таких витрат. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить зменшити витрати на правову допомогу, яка була надана позивачу по справі №953/20831/20 (а.с.53-54). Ухвалою суду від 11.02.2021 постановлено здійснювати розгляд справи у режимі відеоконференції з позивачем та його представником (а.с.60). 18.02.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.65-67). Так, представник відповідача вказує наступне. Ознайомившись з позовною заявою та додатками до неї вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Вважає, що у правовідносинах між ПрАТ «СК «ВУСО» та відповідачем має місце не регрес, а суброгація. Норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацісю, а отже позивачем не правильно визначено підставу позову. Щодо виникнення у ФОП [PERSON] права вимоги до відповідача. Позивач не довів належними доказами виникнення у нього права вимоги до відповідача, оскільки не падав доказів сплати ціни договору відступлення прав вимоги відповідно до п.4.1 Договору №07/09/2020 року від 07.09.2020 року. 07.09.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою - підприємцем ФОП [PERSON] укладено договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги до боржників - осіб, які винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків первісному кредитору ПрАТ «СК «ВУСО», перелік яких міститься в додатку І до цього договору. Відповідач як боржник зазначений в додатку 1 під номером 31, сума боргу 15 054,62 гри. Позивач грунтує свої вимоги до відповідача в силу договору про відступлення права вимоги №07/09/2020 від 07.09.2020 та положеннях статті 514 ПК України, згідно якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За 11.2.1. договору №07/09/2020 первісний кредитор передає\\відступає\\ новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та в строки, встановлені цим договором. В п. 4.1. договору №07/09/2020 зазначена ціна договору 92 967 грн. 77 коп. Відповідно до п.4.2 даного договору новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, вказаного у п. 12 цього договору протягом 7 (семи) банківських днів з дня укладення сторонами цього договору. Оплата вважається здійснена з моменту перерахування коштів в сумі, що вказана в п.4.1. цього Договору, на рахунок первісного кредитора, вказаний в п. 12 цього Договору. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом п.3.1.3 Договору №07/09/2020 від 07.09.2020, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати ФОП [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» коштів в розмірі ціни договору згідно умов договору про відступлення права вимоги, на які вказано вище, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. Враховуючи, що за змістом п.3.1.3 Договору №07/09/2020 від 07.09.2020 право вимоги переходить до ФОП [PERSON] виключно після перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, та те. що до суду не надано доказів такого перерахування, тому у суду відсутні підстави вважати, що до ФОП [PERSON] перейшло право вимоги до відповідача. При цьому, стороною відповідача не ставиться під сумнів правомірність цього правочину, питання полягає у відсутності доказів виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про відступлення права вимоги, при тому, що саме за умови їх виконання у позивача і виникає право вимоги до відповідача. Наведені обставини є підставою для відмови ФОП [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Такий висновок правозастосуваиня викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 910/16109/19 та від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16. Щодо доказів, наданих позивачем стосовно розміру матеріального збитку, завданого в ДТП. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові ВСУ від 19.09.2018 року по справі №753/21177/16-ц - «Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами)». Всупереч вказаним нормам, позивачем на підтвердження вартості матеріального збитку не надано звіту (акту) про оцінку майна, виконаного оцінювачем або висновок автотоварознавчої експертизи, які були б проведені компетентними особами та у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів. Позивачем до позову додано лише витяг з бюлетня автотоварознавця, який ніким не підписаний, а лише посвідчений представником позивача, розрахунок коефіцієнту фізичного зносу ДТП (виконавець Зінченко М.В.) та розрахунок суми страхового відшкодування (виконавець Федоренко Д.А.). Будь-яких документів, про наявність у [PERSON] , [PERSON] , представника позивача [PERSON] спеціальних знань у галузі оцінки колісних транспортних засобів, свідоцтв оцінювачів не надано. Щодо позовних вимог про стягнення в порядку регресу збитків з відповідача зазначив, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підстав ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, мас право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа і зробила або мусить зроби ти для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, мас право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на його користь збитків в порядку регресу. Відповідно Полісу серії АО № 003479247, ліміт за шкоду життю та здоров`ю становить 260 000,00, ліміт за шкоду майну становить 130 000,00 гри. Відповідно ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, та здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за заподіяний збиток. AT «CK «АРКС» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 20 145,22 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом № АО № 003479247 склала: 15 054.62 грн. Тобто, AT «СК «АРКС» повинно відшкодувати матеріальну шкоду згідно рахунку на оплату №87 від 29.11.2019 в межах ліміту відповідальності відповідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Отже, позов поданий до неналежного відповідача, а тому у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Стосовно пошкоджень автомобіля та обставин його огляду. Позивач, враховуючи характер спірних правовідносин, повинен був довести розмір завданої шкоди, оскільки будь-який виплачений розмір страхового відшкодування на може бути безумовним, а підлягає доведенню поряд з іншими обставинами справи. Акт (протокол) огляду транспортного засобу від 26.11.2019 має розглядатись судом критично, оскільки цей акт складено без запрошення іншого учасника ДТП - відповідача. Акт в частині відображення характеру пошкодження автомобіля NISSAN Qashqai 2012 року випуску д.н.з. [NUMBER] суперечить Європротоколу, хоча між складанням цих документів минув день. Так, у Європротоколі вказані пошкодження автомобіля NISSAN Qashqai 2012 року випуску д.н.з. [NUMBER] не співпадають з тими пошкодженнями, які зазнав автомобіль позивача з пошкодженнями, вказаними у акті (протоколі) огляду транспортного засобу від 26.11.2019. Відповідач для участі в огляді автомобіля NISSAN Qashqai 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] не запрошувався, участі в огляді не приймав, ставить під сумнів нарахований розмір збитків та необхідність заміни всіх деталей, вказаних у акті огляду цього транспортного засобу, оскільки в Європротоколі зазначені наступні пошкодження: подряпини, погнуте крило ліве переднє у автомобіля NISSAN Qashqai 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Матеріали справи не містять повідомлення про відправлення відповідачу запрошення для участі у огляді цього транспортного засобу, також не містять доказів отримання відповідачем зазначеного повідомлення. В акті огляду цього транспортного засобу вказані лише пошкоджені деталі, а в чому суть пошкоджень не зазначено, хоча особа, яка проводила огляд повинна була вказати, то наприклад пошкоджена підмоторна балка та зазначити суть пошкодження деформована, чи мається вм`ятина, чи мається розрив металу, що дозволило би віднести певні деталі до тих. які підлягають заміні, а інші - до тих, які підлягають відновленню. В графі цього акту навіть вказано те, що повинен зафіксувати оглядач автомобіля - «Назва деталі, опис пошкодження та тип ремонтної операції». ФОП [PERSON] вказав лише назви деталей - бампер передній та інше, без зазначення суті пошкоджень кожної деталі. До матеріалів позовної заяви не надано фотографій пошкоджених деталей, зазначених у акті огляду автомобіля. Відповідно до п.5.2. розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів - у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, то викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Розділ V.Технічний огляд КТЗ: п. 5.1. Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні Дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. П. 5.5.5.5. під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: г) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Оцінювачем не зазначено обсяг і характер пошкоджень (в акті (протоколі) технічного огляду КТЗ. З метою отримання доказів - фотографій у електронному вигляді автомобіля NISSAN Qashqai після ДТП акту огляду та звіту про оцінку завданого збитку власнику цього автомобіля, даних про те, чи викликався відповідач для участі у огляді цього автомобіля, інформації про те, де знаходяться замінені деталі з цього автомобіля представником відповідача було направлено адвокатський запит до ПрАТ «СК «ВУСО» та до позивача. Крім того, було направлено адвокатський запит до ПраТ «СК «АРКС» з метою отримання детального розрахунку страхового відшкодування відносно автомобіля NISSAN Qashqai 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Наразі відповіді на вказані адвокатській запити не надійшли, ці адвокатські запити отримані. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. 22.03.2021 представником відповідача подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 06.04.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив за підписом представника позивача (а.с.89а-91). Так, представник вказує, що відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: 1. позивачем не правильно визначена підстава позову; 2. Відсутні докази виникнення у позивача права вимоги до відповідача; 3. Недостатньо доказів стосовно матеріального збитку; 4. Позов поданий до неналежного відповідача. Відтак, представник позивача вбачає необхідність подання додаткових пояснень на спростування доводів відповідача. По-перше, на відміну від суброгації, у страхових відносинах, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється, коли, наприклад, страховик сплачує потерпілому страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності, та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить зі змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Тобто під час регресу право зворотної вимоги не переходить від однієї особи до іншої, воно є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням. Це право виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. При регресі право регресної вимоги виникає, у третьої особи після виконання такою особою обов`язку за боржника та, відповідно, після припинення основного (деліктного) зобов`язання, тоді й виникає нове - регресне зобов`язання. Отже, виплативши за договором страхування страхове відшкодування, страховик виконує обов`язок відшкодувати шкоду третім особам, завдану його страхувальн иком, після чого у нього може у певних випадках виникнути право регресної вимоги. Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 України), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, шо виникає в особи внаслідок здійснення платежу Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обгрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. По-друге, на спростування передчасної позиції представника відповідача надає копію квитанції №Т798-ХМ19-К2Р1-А1АК від 15.09.2020 та квитанції №В7ТК-Р00Т-11А7-8251 від 16.09.2020 про сплату ціни договору відповідно до п. 4 Договору про відступлення права вимоги №07/09/2020 від 07,09.2020, який помилково не було додано до Договору при поданні позовної заяви. По-третє, розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався працівниками ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі автотоварознавчого дослідження з визначення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу NISSAN, д.н.з. « [NUMBER] » та рахунку з СТО, де проводився ремонт пошкодженого автомобіля. В свою чергу, відповідач не позбавлений права самостійно звернутись до ПрАТ «СК «ВУСО» з клопотанням про витребування доказів та отримати необхідні йому докази. По-четверте, твердження відповідача щодо подачі позову до неналежного відповідача є хибним, оскільки шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статей 1166. 1187 ТТК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно Європротоколу від 25.11.2019 відповідач свою вину визнав. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо- транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. В даному випадку позивач пред`явив вимогу до винної особи про відшкодування непогашеної частини повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, відповідач помилково вважає, що повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в цілому повинна відшкодовуватись АТ «CK «АРКС» у сумі 35 199, 84 грн. Оскільки АТ «СК «АРКС» виплатило страхове відшкодування за шкоду, що спричинена внаслідок ДТП 25.11.2019, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, то позивач має право на отримання різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка одержана від страховика, а саме суми в розмірі 15 054, 62 грн. з відповідача - [PERSON] . У зв`язку з викладеним представник позивача просить продовжити процесуальний строк на подання відповіді на відзив та долучити до матеріалів справи дану відповідь на відзив на позовну заяву; посилання відповідача, викладені у поданому відзиві на позовну заяву вважати необгрунтованими та такими, що не мають значення для справи; задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив на позовну, відповідь на відзив на позовну заяву Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » по цивільній справі №953/20831/20 за позовною заявою Фізичної особи-підприємця « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу залишено без розгляду (а.с.120-122). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просив про її задоволення. Відповідач та представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, тобто юридично закріпленою можливістю використовувати передбачені законом заходи правоохоронного характеру з метою відновлення порушеного права шляхом застосування відповідних способів та засобів захисту. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб Nissan Qashqai, легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , повна маса 1860, маса без навантаження 1310, об`єм двигуна 1997, тип пального бензин, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] (а.с.10). 16 серпня 2019 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №7398073-02-21-01, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Nissan Qashqai, 2012 року випуску, номер кузову (шасі) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , колір сірий. Страхова сума за Договором є неагрегатною та складає 351 400,00 грн., страховий тариф складає 3,65%. Страховим випадком за договором є, зокрема, дорожньо-транспорта пригода, за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, і ця особа не водій застрахованого ТЗ (а.с.4). 25.11.2019 в м. Харкові о 10 год. 10 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ssang Tong Korando, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER] - під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Nissan Qashqai, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видимі пошкодження транспортного засобу цодряпини, погнуто крило ліве переднє, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 25.11.2019 (а.с.8). 26.11.2019 оцінювачем/ (спеціалістом ПРАТ «СК «ВУСО») [PERSON] складено Акт (Протокол) огляду ТЗ заява на виплату. Здійснено огляд ТЗ Nissan Qashqai, 2012 року випуску, сірого кольору, св-во про реєстрацію [NUMBER] , показання одометру 97955 км., кузов № [NUMBER] , власник [PERSON] , при огляді були присутні: [PERSON] . Під час огляду ТЗ виявлено (назва деталі, опис пошкодження та тип ремонтної операції): бампер передній, заміна, фарб; крило переднє ліве ремонт, фарб; розширювач колісної арки передньої лівої заміна; облицювання противотуманной фари лівої передньої заміна; фара ліва заміна; кронштейн переднього бампера лівий заміна (а.с.9). Зазначені пошкодження отримані при обставинах від 25.11.2019. ФОП [PERSON] складено рахунок на оплату №87 від 29.11.2019, відповідно до якого було проведено наступні роботи/придбано товари: бампер передній, накладка крила, кронштейн, фара передня ліва, витратні матеріали (фарба/грунт/скотч/гермет і т.д.), накладка противотуманки лівої, КР, технологічна мийка, підбір колера емалі за зразком, подкрилок переднього крила з/у, бампер в зборі передній с/в бампера в зборі, бампер в зборі передній с/в і розбирання бампера, фара з/в, накладка крила з/з, крило переднє ліве з/в на кузові, крило переднє ліве - ремонт З (знятого), кронштейн бічний лівий ремонт 2, крило переднє ліве підготовка, грунтування, крило переднє ліве зовнішнє забарвлення (із запчастин), бампер передній підготовка, грунтування, бампер передній забарвлення по грунтованій поверхні, фара перевірка і регулювання. Всього найменувань на суму 39 111,60 грн., знижка 3911,76 грн., до сплати 35 199,84 грн. Покупець [PERSON] , держ.номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (а.с.13). 05.12.2019 заступником директора із супроводження подій Департаменту врегулювання моторних ризиків ПрАТ «СК «ВУСО» затверджено Страховий акт №15441-02 до Договору страхування наземного транспорту №7398073-02-21-01 від 16.08.2019. Згідно з вказаним Актом, подію від 25.11.2019 10:10:00 у [ADDRESS] визнано страховим випадком, здійсненим з вини [PERSON] та було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування в розмірі 35 199,84 грн., отримувач страхового відшкодування ФОП [PERSON] згідно заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 26.11.2019 (а.с.14). 05.12.2019 ПрАТ`СК «ВУСО» сплатило 35199,84 грн. ФОП [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №32785 (а.с.18). Транспортний засіб Ssang Yong Korando державний номер [NUMBER] , він код [NUMBER] , тип ТЗ В2, легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб.см. застраховано у АТ «СК «АРКС» відповідно до полісу АО 003479247, ліміт за шкоду майну 130000,00 грн. (а.с.17). 04.02.2020 ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось із Регресною вимогою на суму 35199,84 грн. до АТ «СК «АРКС», за полісом АО3479247 (а.с.94). АТ «СК «АРКС» було здійснено Розрахунок страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ та за результатами вивчення обставин та матеріалів про подію, що сталася 25.11.2019, було прийнято рішення про виплату на користь ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування в розмірі 20145,22 грн. (а.с.95-97). 07 вересня 2020 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Первіний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором (а.с.19-21). Право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, внаслідок чого Новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння Боржниками збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування із Первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). Ціна договору складає 92 967,77 грн., які ФОП [PERSON] було сплачено згідно квитанції №В7ТК-Р00Т-11А7-8251 від 16.09.2020, №Т798-ХМ19-К2Р1-А1АК від 15.09.2020 та №8116-7РТТ-501Р-2КТ8 від 02.03.2021 (а.с.104, 105). Право вимоги за №С/А 15441-02, номер договору страхування 7398073-02-21-01, страхувальник [PERSON] , боржник [PERSON] , сума страхового відшкодування 35199,84 грн., сума боргу 15054,62 грн., перейшло до ФОП [PERSON] згідно з Додатком №1 до Договору №07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07.09.2020 (а.с.22-23). 16.09.2020 ФОП [PERSON] направив на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги, яким повідомив [PERSON] про відступлення прав вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодування у порядку регресу, збитків завданих за договором добровільного страхування цивільної відповідальності № 7398073-02-21-01 від 16.08.2019 СПД - ФОП [PERSON] на підставі Договору № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року (а.с.25). Також 16.09.2020 ФОП [PERSON] направив на адресу [PERSON] . Акт (Вимогу) №15441-02 про відшкодування збитків в порядку регресу, у якому зазначив про те, що між ПАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] (надалі - Страхувальник), було укладено Договір страхування наземного транспорту № 7398073-02-21-01 від 16.08.2019 року (далі - Договір), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну майну страхувальника при експлуатації забезпеченого транспортного засобу Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] . Згідно Евро протоколу складеного 25.11.2019 о 10.10 год., в м. Харкові, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ssang Yong Korando державний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпеці руху та скоїв наїзд на транспортний засіб Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту № 15441- 02 по Договору страхування наземного транспорту № 7398073-02-21-01 від 16.08.2019, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі: 35 199,84 грн. що підтверджує платіжним дорученням. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, що відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший не встановлений законом. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 35 199,84 грн. заподіяну водієм [PERSON] внаслідок ДТП 25.11.2019, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до страхувальника або водія щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування та діє протягом 3 років. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Страхова компанія АТ СК «АРКС» перерахувало не повну Страхову суму в розмірі 20 145,22 грн., а отже до сплати [PERSON] становить 15 054,62 грн. До ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення суми - 15 054,62 грн., у зв`язку з чим останній просить перерахувати вказану суму 15 054,62 грн. у найкоротший термін, але не пізніше десяти календарних днів, з моменту отримання цього листа, за вказаними платіжними реквізитами (а.с.26). АТ «СК «АРКС» на запит адвоката Шумейко Я.В. надало розрахунок розміру страхового відшкодування, справа №1.102.19.0008567, договір страхування (поліс) №АО3479247, ліміт відповідальності Страховика по одному пошкодженому ТЗ 130000,00 грн. Потерпілий [PERSON] , ТЗ Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску. Розмір збитку нанесеного пошкодженому ТЗ або іншому майну [PERSON] визначається на підставі: Заява (регрес) вх.№1327/12 від 12.02.2020, ПрАТ «СК «ВУСО». Вартість відновлювального ремонту Свр=Ср+См=Сс 6758,54+2925+25516,30=35199,84. Вартість відновлювального ремонту (Свр) не перевищує ринкову вартість (С) ТЗ або іншого майна на моент ДТП. Коефіцієнт фізичного зносу 0,5900, додаткові витрати Потерпілого 0,00, розмір збитку визначається по формулі З=Ср+См+Сс(1-Ез) якщо Свр<С, або З=С, якщо Свр>С - 6758,54+2925+25516,30*(1-0,59) = 20145,22. Таким чином, розмір страхового відшкодування складає 20 145,22 грн. (а.с.85). Допитаний 06.07.2021 у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він не вважає себе винним в ДТП, що мало місце 25.11.2019 в м. Харкові за участю транспортного засобу «Ssang Tong Korando», державний реєстраційний номер « [NUMBER] під його керуванням та автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - під керуванням [PERSON] . На його думку, він є жертвою шахрайства. Європротокол підписав на прохання водія автомобіля. У автомобіля «Nissan Qashqai» були незначні пошкодження, а саме подряпини на капоті та вм"ятини фари з лівого боку. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Згідно п.35.1 ст.35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 МТСБУ) заяву по страхове відшкодування. Відповідно до ст. 11 ЦК України, передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова № 4 від 01.03.2013р.Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки) при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття регрес та суброгація. Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,ст.1191 ЦК), а такожст.38 Закону № 1961-IVПро обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст.27 Закону України Про страхування встановлено особливий правовий режим. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини мають ознаки регресу, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~ст.993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. З вимог\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~та\~ст.993 ЦК України\~вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положенняст.1191 ЦК Українита п. 38.2.1\~ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Після проведення\~виплати потерпілій\~особі у\~ПрАТ «СК\~ВУСО» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п.38.2.1. ст.38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність права ПрАТ «СК «ВУСО» звертатись з вимогами до [PERSON] про стягнення різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та компенсацією від АТ «СК «АРКС». Однак, як судом встановлено, 07 вересня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування. Відповідно до п. 2.2. вказаного договору права вимоги до боржників відступаються згідно реєстру прав вимог, оформлених додатком № 1 до вказаного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що заявлені ФОП [PERSON] є обгрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в якості відшкодування матеріальних збитків у порядку регресу сума 15054,62 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2\~ст. 76 ЦПК). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заперечуючи проти позову та наданих позивачем доказів в обгрунтування своєї позиції, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував доводи позивача, клопотань щодо витребування додаткових доказів в обгрунтування своїх заперечень в ході розгляду справи заявлено не було. Клопотань про проведення по справі експертизи з метою визначення вартості завданих збитків стороною відповідача також не заявлялося. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги в частині відшкодування завданих збитків в розмірі 15 054, 62 грн. Щодо розподілу судових витрат. В порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду (а.с.36). Що стосується вимог про стягнення коштів на правничу допомогу, суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. 08.09.2020 між Фізичною особою підприємцем « [PERSON] » з одного боку та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі адвоката Самойленко Петра Миколайовича, був укладений договір №07 про надання правової допомоги від 08.09.2020 (а.с.30-31). Згідно акту приймання-передачі правової допомоги, вартість наданих послуг становить 11 863,80 грн. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: 1) договір № 07 про надання правової (правничої ) допомоги від 08.09.2020 року, розділом 4 якого встановлено вартість послуг у розмірі 2 197 грн. за 1 годину роботи адвоката; 2) додаткова угода № 1 з актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08.09.2020 року, складеної 08.09.2020 року, якою зазначено перелік виконаної адвокатом роботи та її вартість у розмірі 11863,80 грн. Вказана сума включає в себе, зокрема, правову допомогу у виді: представництва інтересів позивача у Київському районному суді м.Харкова, вартість якої становить 4394 грн. 3) посвідчення адвоката Трикоз Д.Є. № 6070/10 від 18.05.2017 року; 4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 7 № 6070/10 від 18.05.2017 року; 5) ордер серії КС № 840165 від 13.11.2020 року про надання правової допомоги ФОП [PERSON] адвокатом Трикоз Д.Є. В той же час суд вбачає за необхідне зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу до суми\~7469 гривень 80 копійок - що є правомірним розподілом витрат з огляду на складність справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову, а також значенням справи для сторони. Так судом враховано, що представник позивача не приймав участь в судовому засіданні у даній справі. За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 р.). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам №816/2096/17, №826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 7469 гривень 80 копійок, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial