Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Снітинської сільської ради Лубенського району Полтавської області, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області про включення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та визнання права на земельну частку (пай). Позов мотивовано тим, що він 02 лютого 1996 року прийнятий в члени КСП "Жовтень", та був членом підприємства до 16 квітня 2000 року, коли підприємство було ліквідоване шляхом реорганізації в СТОВ агрофірму "Кснятин". 17 квітня 2000 року він прийнятий в члени товариства "Кснятин" згідно трудового договору. 15 жовтня 2002 року він був звільнений з роботи з посади тракториста в СТОВ агрофірмі "Кснятин" за власним бажанням. КСП "Жовтень" отримало Державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований 13.05.1996, серія ПЛ-14 площею 2742,5 га. До вказаного Державного акту додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, котрі відповідно набули права на земельну частку (пай). Однак, в 2018 році він дізнався, що з невідомих причин до вказаного списку не був включений, хоча на момент паювання земель працював у КСП "Жовтень". Згідно записів Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам СТОВ "Кснятин", розташованого на території Снітинської сільської ради Лубенського району Полтавської області, середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 3,61 га. Отже, він будучи членом колективного сільськогосподарського підприємства, мав право на земельну частку (пай) в розмірі 3,61 умовних кадастрових гектари, але не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що і змусило його звернутись до суду. Позивач прохає суд включити його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, зареєстрований 13.05.1996, серія ПЛ-14, виданий КСП «Жовтень», визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 3,61 в умовних кадастрових гектарах КСП «Жовтень», правонаступником якого є СТОВ агрофірма «Кснятин», що розташована на території Снітинської сільської ради Лубенського району Полтавської області. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач Снітинська сільська рада Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням слухати справу за відсутності її представника, проти задоволення позову заперечує. Відповідач ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надав суду відзив згідно якого прохав справу розглядати за відсутності його представника. Також прохав відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки він не є належним відповідачем по даній справі. Відповідач Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив у якому прохала суд розглядати справу за відсутності її представника, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , прохала в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що з моменту паювання земель КСП «Жовтень» пройшло 23 роки та позивачем пропущено строк на звернення до суду із даним позовом, про застосування якого вони заявляють. Крім цього, у відзиві зазначено, що [PERSON] ні на час формування списків, ні на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю не був членом КСП «Жовтень». Також, вона є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки не наділена повноваженнями на вчинення дій зазначених у позові. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 08 лютого 1996 р. [PERSON] прийнято в члени КСП «Жовтень» (а.с. 12), що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача та архівним витягом від 28.05.2019 р. з протоколу №3 зборів уповноважених членів КСП «Жовтень» від 12 червня 1996 р. Згідно протоколу уповноважених членів КСП «Жовтень» від 20.01.2000 р. №1 прийнято рішення реорганізувати КСП «Жовтень» шляхом його перетворення у СТОВ "Кснятин" (а.с. 57). В подальшому 03.08.2009 року СТОВ АФ «Кснятин» було припинено (а.с. 54-55). 17 квітня 2000 року позивач був прийнятий в члени товариста "Кснятин" згідно трудового договору, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача (а.с. 12). Державний акт на право колективної власності на землю отримано КСП «Жовтень» 13.05.1996 року, [PERSON] не включений до списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Жовтень», які мали право на земельну частку /пай/. (а.с. 13-15). Відповідно до довідки Снітинської сілької ради від 14.08.2018 р. розмір паю у КСП «Жовтень» становив 3,61 умовних кадастрових гектари (а.с. 16). Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на земельну частку (пай), суд враховує, що право на земельну частку (пай) має особа, яка є членом колективного підприємства на час передачі державного акту на право колективної власності на землю конкретному колективному підприємству. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. Необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Встановлено, що на час передачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Жовтень» - 13 травня 1996 року позивач [PERSON] був членом даного КСП з 08 лютого 1996 року, з КСП перебував в трудових відносинах, припинених лише 15.10.2002 року. Тому позовні вимоги [PERSON] у частині визнання за ним права на земельну частку (пай) суд знаходить обґрунтованими. З огляду на вищевказане суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 3,61 в умовних кадастрових гектарах КСП «Жовтень», правонаступником якого є СТОВ агрофірма «Кснятин», що розташована на території Снітинської сільської ради Лубенського району Полтавської області. Встановивши, що особа має право на земельну частку (пай) та її не було внесено до додатку 1 списку громадян- членів КСП «Жовтень» Лубенського району до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-14 від 13.05.1996 року, суд визнає за нею право на земельну частку (пай), що є належним та достатнім способом захисту та відновлення прав особи, яка помилково не була внесена до списку. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, зареєстрованого 13.05.1996 року, серія ПЛ-14, суд вважає за необхідне відмовити. При цьому суд враховує, що згідно Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року суд не є уповноваженим органом для внесення осіб до списків громадян- членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акту на право колективної власності на землю. Крім того враховуючи, що у відзиві відповідач Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області заявила клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. П. 24 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позивач будучи працівником КСП, звернувшись з відповідною заявою про включення до членів КСП, отримавши рішення Зборів уповноважених членів КСП «Жовтень» про задоволення його заяви з 08.02.1996 року, знав про те, що він вчинив всі передбачені Законом дії, є членом КСП, та має право на земельну частку (пай). Матеріали справи не містять даних про те, що позивач був обізнаний про своє порушене право та про невключення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, не знав про помилку, допущену при цьому до отримання листа від 30.05.2019 року від відділу у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, у якому до його відома було доведено, що він не включений до додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю від 13.05.1996 року. Також [PERSON] не повідомляли про перелік громадян - членів КСП «Жовтень» внесених у список та не ознайомлювали з ним. Таким чином, перебіг строку позовної давності в даній справі розпочався 30.05.2019 року, з моменту отримання повідомлення відділу у Лубенському районі ГУ ДГК у Полтавській області про те, що позивач не включений до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю від 13.05.1996 року. З огляду на вищезазначене суд вважає, що не має підстав вважати, що [PERSON] знав про не внесення його до додатку 1 списку громадян- членів КСП «Жовтень» Лубенського району до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-14 від 13.05.1996 року. Щодо задоволення позовних вимог до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області суд зазначає наступне. ГУ Держгеокадастру у Полтавській області діє відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, та реалізує покладені на нього повноваження згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України, які знаходяться за межами населених пунктів, тобто не розпоряджається землями колективної власності. Рішення щодо надання земельних ділянок у власність або користування, приймаються органами виконавчої влади видаються у відповідності та на підставах згідно вимог чинного законодавства, зокрема ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України. З ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України випливає, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області розпоряджається тільки вільними землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Згідно п. 21. Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Отже, на підставі вище викладеного у ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відсутні повноваження щодо розпорядження землями колективної власності та комунальної власності, а тому в задоволенні позовних вимог до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області слід відмовити. Суд вважає, що належними відповідачами у даній справі є Снітинська сільська рада Лубенського району Полтавської області та Лубенська районна державна адміністрація Полтавської області з огляду на те, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів, відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. При цьому підстав для залучення підприємства, якому видавався Державний акт на право колективної власності на землю або його правонаступника не має, оскільки воно станом на час розгляду справи припинено.

Outcome: partial