Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП "Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані" про стягнення заробітної плати. На обґрунтування вимог зазначив, що він був прийнятий на роботу до ПП "Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані" на посаду контролера-ревізора з 01.12.2015 року згідно наказу № 233 від 30.11.2015 року. За час його роботи ( з 17.11.2015 року до 15.05.2016 року) заробітна плата йому була виплачена не в повному обсязі, оскільки не враховано фактично відпрацьований ним робочий час та його роботу в нічні зміни. Тому він просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому заробітну плату у розмірі 30904 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити його. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач [PERSON] з 01.12.2015 року до 13.05.2016 року дійсно працював на посаді контролера-ревізора в ПП "Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані". Згідно штатного розпису, затвердженого приватним підприємством, у період з 01.12.2015 року по 29.02.2016 року посадовий оклад [PERSON] складав 1610 грн., а в період з 01.03.2016 року по 13.05.2016 року 1660 грн. Позивачу проведено нараховування та виплату заробітної плати у відповідності до умов трудового договору та штатного розпису. Під час роботи або після звільнення позивач з будь якими вимогами щодо неправильності нарахування заробітної плати не звертався ні до відповідача, ні до яких інших органів. Крім того, вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду, тому він просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно наказу № 233 від 30.11.2015 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ПП "Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані" на посаду контролера-ревізора з 01.12.2015 року. Він працював на цій посаді до 13.05.2016 року, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно штатного розпису, затвердженого 01.12.2015 року ПП "Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані", місячний посадовий оклад контролера-ревізора становить 1610 грн., а згідно штатного розпису від 01.03.2016 року цей оклад складає 1660 грн. Згідно наданих відповідачем розрахункових листів встановлено, що за період з грудня 2015 року до травня 2016 року [PERSON] була нарахована заробітна плата в сумі, визначеній штатним розписом. Нарахування цієї заробітної плати також здійснювалося відповідно до табелів обліку використання робочого часу, згідно яких позивач відпрацював визначений умовами трудового договору робочий час. Крім того, відповідач посилався на те, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду, з чим суд не погоджується з огляду на таке. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16). Під час судового розгляду справи позивачем було подано до суду клопотання, в якому він просив витребувати від Державної фінансової інспекції Одеської області документальне підтвердження правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності ПП "Хьюман ресорсис аутсорсинг кампані" відносно нарахування його заробітної плати. Але в судовому засіданні позивач сам визнав, що він не звертався ні до відповідача, ні до Державної фінансової інспекції Одеської області щодо перевірки правильності нарахування його заробітної плати. Позивач у зазначеному клопотанні не вказав, які конкретно докази він просить витребувати, не надав відомостей, що ці докази перебувають у віддані Державної фінансової інспекції Одеської області. Також позивачем не надано відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто. Тому в задоволенні клопотання було відмовлено ухвалою суду від 17.05.2017 року. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, на які посилається позивач, що відповідачем не враховано фактично відпрацьований ним робочий час та його роботу в нічні зміни, позивачем не доведені. Додані позивачем до позову копії документів із зазначенням виплати заробітної плати, графіків робочого часу ніким не підписані, не завірені. Вони не є офіційними документами, оскільки не оформлені і не засвідчені у встановленому порядку, тому суд ці докази не бере до уваги. За таких обставин позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed