Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана цивільна справа за позовом [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22 червня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області із ТДВ "Бровари-молоко" на його користь за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року було стягнуто заборгованість в розмірі 1 140 000 грн. Дане рішення суду набрало законної сили. Однак, незважаючи на набрання вказаним судовим рішенням законної сили, ТДВ "Бровари-молоко" заборгованість у повному обсязі не погашена. Позивач вважає, що за тривале невиконання відповідачем рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, ТДВ "Бровари-молоко" за період з 06 лютого 2020 року до моменту прийняття судом рішення, повинно сплатити на його користь інфляційні втрати, які на день подання позовної заяви становлять 28 572 грн. 90 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 16 234 грн. 06 коп. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 39). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Лемба А.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Обставини справи, що встановлені судом 22 червня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТДВ "Бровари-молоко" про стягнення боргу та зустрічним позовом ТДВ "Бровари-молоко" до [PERSON] про визнання правочину удаваним, із ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року в розмірі 1 140 000 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили та Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження № 53428776 з його виконання. Із листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) відкрито від 19 березня 2021 року ДВ/5 видно, що на виконанні у цьому Відділі перебуває зведене виконавче провадження № 53428776, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 361/7424/15-ц, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року про стягнення з ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] боргу в розмірі 1 140 000 грн. Станом на 19 березня 2021 року згідно із платіжними дорученнями на користь стягувача [PERSON] боржником ТДВ "Бровари-молоко" було перераховано грошові кошти в розмірі, що в загальному розмірі становить 687 649, 60 грн. та передано не реалізоване та торгах майно на суму 26 893, 58 грн. Заборгованість станом на 19.03.2020 р. по виконавчому документу 361/7424/15-ц становить 425 456, 82 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2, ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач ТДВ "Бровари-молоко" має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, тому у зв`язку із порушенням ним вказаного грошового зобов`язання, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 висловив правову позицію та зазначив, що ст. 625 ЦК України врегульовані правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою в розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України. Інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми не є також додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 520/5338/14-ц зазначив, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом наведеної вище норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що на день подачі позову до суду - 30 березня 2021 року відповідачем ТДВ "Бровари-молоко" рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року не виконано, сума боргу за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року у повному обсязі не сплачена, що підтверджується листом Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19 березня 2021 року, заборгованість ТДВ "Бровари-молоко" перед [PERSON] становить 425 456, 82 грн. Виходячи з наведених норм ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТДВ "Бровари-молоко" на його користь інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання ним встановленого рішенням суду грошового зобов`язання ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Пояснення відповідача ТДВ "Бровари-молоко" на те, що заборгованість зменшилась до суми 391 128, 26 гривень, суд не бере до уваги, оскільки платежі перераховувались після дня подачі позову до суду. Інші доводи відповідача ТДВ "Бровари-молоко" висновків суду не спростовують. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи із вказаної суми заборгованості відповідача, враховуючи індекси інфляції, період прострочення виконання грошового зобов`язання, перевіривши зроблений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що за період з 06 лютого 2020 року по 23 березня 2021 року з ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] підлягають стягненню кошти в розмірі 44 806, 96 грн. Стосовно стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми на момент прийняття судом рішення, суд прийшов до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не надано розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми у період із 24 березня 2021 року і до моменту прийняття судом рішення, заяву про збільшення розміру позовних вимог не подавав, а тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на вищевикладені норми чинного законодавства, беручи до уваги задоволення позову, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial