Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача суму вкладу за договором банківського вкладу №15-117640 від 07.12.2015 року у розмірі 650000 грн. нараховані проценти за вкладом в сумі 190666,72 грн., 3% річних - 17253 грн., інфляційні втрати - 64349,37 грн. та пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов'язань - 5124113,98 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.12.2015 року в між ТОВ «НВП «Грант-Хім», правонаступником якого є ТОВ «Граніт-Хім» та ПАТ «Укрінбанк» правонаступником якого є відповідач укладено Договір банківського вкладу №15-117640 на суму 650000 грн. на строк до 06.06.2016 року зі сплатою процентів в розмірі 22% річних. Вкладник звертався до банку із вимогою про виплату вкладу, проте банком не було вчинено дій по її виконанню. Банком не було виконано умов Договору та повернуто вкладнику суми внесених вкладником коштів в розмірі 650000 грн. та нарахованих процентів відповідно до умов договору, а також процентів за користування чужими грошовими коштами в період з 06.06.2016 року по 18.10.2016 року в розмір суми депозитних коштів та нарахованих процентів. 18.12.2016 року між ТОВ «Граніт-Хім» та [PERSON] було укладено Договір уступки права вимоги в повному обсязі за вищевказаним Договором банківського вкладу про що було повідомлено відповідача. Враховуючи те, що відповідач взятих на себе договірних зобов'язань не виконав, вважає, що такий зобов'язаний сплатити йому 3%річних, інфляційні втрати та пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов'язань. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, проте не зазначив причини своєї неявки, а тому суд розцінює таке клопотання як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, та такі його дії спрямовані на затягування розгляду справи. Відтак, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Матеріалами справи встановлено, що 07.12.2015 року між ПАТ «Український інноваційний банк», правонаступником якого є відповідач та ТОВ «НВП «Граніт-Хім», правонаступником якого є ТОВ «Граніт-Хім» укладено договір банківського вкладу «Стандарт» №15-117640-3 на суму 650000 грн. Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору банк нараховує та виплачує вкладникові проценти на фактичну суму Депозитного вкладу із розрахунку 22% річних. У п.3.1. вказаного договору визначено, що вкладних передає банку депозитних вклад на строк з 07.12.2-15 року по 06.06.2016 року. Днем повернення Депозитного вкладу вважається 06.06.2016 року. 07.04.2016 року ТОВ «НВП «Граніт-Хім» звернувся до відповідача із кредиторською вимогою про повернення вкладених коштів. 18.10.2016 року між ТОВ «Граніт-Хім» та позивачем укладено Договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором банківського вкладу, про що відповідача повідомлено листом від 21.12.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч.3 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" залучення у вклади (депозити) коштів від юридичних та фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів є фінансовою послугою. Правовідносини, що породжуються на підставі договору банківського вкладу виникають на підставі умови, згідно із якою вкладник передає банку вклад, а банк в свою чергу приймає вклад та розміщує його на своїх ресурсах. При цьому, метою вкладу є одержання вкладником прибутку у вигляді процентів від суми вкладу, який використовується банком у процесі своєї господарської діяльності. Тобто, в даних правовідносинах банк, використовуючи свої спроможності у сфері фінансових відносин, надає вкладнику фінансову послугу, результатом якої є прибуток для вкладника та певна вигода для банку. Частиною 2 ст.1060 ЦК України також передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог пункту 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, зобов'язання Банку за договорами банківських вкладів (депозитів) мають виконуватися Банком належним чином відповідно до умов договорів. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Однак, станом на день звернення до суду, відповідачем не виконано в повному обсязі умов вищезазначених договорів та не повернуто вищевказані кошти позивачу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором чи законом (зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди). У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надаються для задоволення суспільних потреб, послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуг за кожний день прострочення. Згідно із частиною 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 650000 грн. - суми банківського вкладу, 190666,72 грн. - нараховані проценти за вкладом, 3% річних - 17253 грн., інфляційні втрати - 64349,37 грн. та пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання зобов'язань - 5124113,98 грн. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 90695,75 гривень.

Outcome: approved