Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив зняти арешт з усього належного позивачу майна, накладеного відповідачем під час виконавчого провадження №\~35747194. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою відповідача від 29.11.2012 відкрито вищевказане виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 05.10.2012 №\~5023/2465/12 про стягнення з позивача на користь ФОП\~ [PERSON] боргу в розмірі 610962,33 грн. У ході виконання вказаного виконавчого листа відповідачем було винесено постанову про накладення арешту на все майно позивача. На теперішній час, строк пред`явлення вищевказаного виконавчого листа до виконання сплив, потреба в арешті майна позивача відпала, а права позивача вказаним арештом досі безпідставно звужуються. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. На судове засідання позивач не з`явився, до його початку від представника позивача, що діє на підставі ордеру, - адвоката Костіна О.Ю., надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позову наполягав. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, на судові засідання представник Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області не з`являвся, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце розгляду справи сповіщався своєчасно та належним чином. Третя особа - ФО- [PERSON] подав письмову заяву, в якій просив зупинити провадження у справі, оскільки на розгляді Господарського суду Харківської області перебуває заява третьої особи про поновлення строку на пред`явлення наказу від 05.10.2012 до виконання. Ухвалою суду від 18.12.2019 у задоволенні вказаної заяви відмовлено, оскільки ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.12.2019 у задоволенні вказаної вище заяви про поновлення строку на пред`явлення наказу від 05.10.2012 до виконання, відмовлено. Заперечень, пояснень по суті позову від третьої особи до суду не надходило. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом Господарського суду Харківської області від 05.10.2012 з ФОП [PERSON] на користь третьої особи стягнуто 431825 грн основного боргу, 43655,73 грн 3% річних, 123501,95 грн інфляційних витрат, 11979,65 грн судового збору. Суд установив, що постановою державного виконавця Габрієлової\~Н.\~Ю. від 29.11.2012 накладено арешт на майно ФОП [PERSON] та заборонено відчуження будь-якого майна, що належить боржнику. Постановою державного виконавця Габрієлової\~Н.\~Ю від 14.05.2013 накладено арешт на майно ФОП [PERSON] , що міститься на рахунках у ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Постановою державного виконавця Габрієлової\~Н.\~Ю від 14.05.2013 накладено арешт на ВАЗ\~21011, зеленого кольору, д/н [NUMBER] ; Mercedes-benz, зеленого кольору, д/н [NUMBER] . Відповідно до копії наказу Господарського суду Харківської області від 05.10.2012 (а.с. 22), строк його пред`явлення до виконання визначено до 19.09.2013. Наразі вказаний наказ не виконаний. Постановою державного виконавця Габрієлової\~Н.\~Ю. від 14.05.2013 виконавче провадження №\~35747194 за наказом Господарського суду Харківської області від 05.10.2012 зупинене. Постановою державного виконавця Габрієлової\~Н.\~Ю. від 26.11.2015 виконавчий документ повернутий стягувачу. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.12.2019 стягувачу за виконавчим провадженням №\~35747194 відмовлено у поновленні пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Вказана ухвала залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2020. Таким чином, наказ Господарського суду Харківської області від 05.10.2012 наразі не виконаний, виконавчий документ повернутий стягувачу, строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання пропущений, у поновленні строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання стягувачу відмовлено. З огляду на викладене, виконавчий документ фактично не може бути виконаний, а тому потреба у арешті майна позивача відпала. Частинами 1, 2 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Згідно з\~ч.\~ч.\~2,\~4,\~5\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у разі\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням про\~зняття арешту\~з майна\~боржника арешт\~з такого\~майна знімається\~згідно з\~постановою виконавця\~не пізніше\~наступного дня,\~коли йому\~стало відомо\~про такі\~обставини. Підставами\~для зняття\~виконавцем арешту\~з усього\~майна (коштів)\~боржника або\~його частини\~є: 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5)\~відсутність у\~строк до\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~виконавця,\~зазначеного у\~частині\~шостій\~статті 61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно; 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження\~наявності на\~одному чи\~кількох рахунках\~боржника коштів,\~достатніх для\~виконання рішення\~про забезпечення\~позову; 9) підстави, передбачені\~пунктом 1-2\~розділу XIII\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved