Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір про фінансовий лізінг №00007029 від 08.04.2013 року, укладений між ТОВ „Порше Лізінг Україна" та [PERSON], стягнути з ТОВ „Порше Лізінг Україна" 1058697 гривень (еквівалентно 40619,44 доларів США), стягнути в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 20000 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. Поданий позов обґрунтовує наступним, що 08.04.2013 року між ТОВ „Порше Лізінг Україна" та [PERSON] укладено було договір про фінансовий лізинг №00007029, згідно умов якого ТОВ „Порше Лізинг Україна" надає [PERSON] транспортний засіб VW CC 1.8 TSI, 2013 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], а [PERSON] зобов'язується сплатити вартість об'єкту лізінгу згідно до умов договору в розмірі 46010,40 доларів США. Сумлінно виконуючи умови договору лізингу, [PERSON] сплатив ТОВ „Порше Лізінг Україна" суму в розмірі 39211,41 доларів США, що на даний момент еквівалентно 1058697 гривень, а сума платежу на момент укладення договру в гривні становила 368080 гривень. Таким чином, на виконання умов договору в частині купівлі-продажу до передачі у користування автомобіля сплачено відповідачу авансовий платіж в розмірі 18404,16 доларів США, що становило 40 відсотків його вартості. Вважає, що під час укладення вищезазначеного договору [PERSON] було введено в оману, щодо обставин, які мають істотне значення, тому вважає даний договір недійсним, так як під час його укладення не було дотримано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізінгу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг та найм (оренду), купівлю-продаж, ЗУ „Про фінансовий лізинг". Згідно з ч.2 ст.1 Закону України „Про фінансовий лізинг", ч.1 ст.806 ЦК України за договором фінансовового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановленних лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якшо інше не встановлено законом. Договір фінансового лізингу за своєю природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України і відповідно до ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягав нотаріальному посвідченню, проте спірний договір нотаріально посвідчений не був і в силу ч.1 ст. 220 ЦК України його положення про оренду (найм)автомобіля є нікчемним. Статтею 18 Закону України „Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. За змістом частини п"ятої ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Спірний договір забезпечує захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами і обов"язками сторін. Спірний фінансовий договір лізингу є несправедливий відносно нього, а тому відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України та Закону України „Про захист прав споживачів" також повинен бути визнаний недійсним. Оскільки спірний договір підлягає визнанню недійсним, то слід стягнути з відповідача кошти, які сплачені за договором в сумі 1058697 гривень ( еквівалетно 40619,44 доларів США). Згідно з умовами договору про фінансовий лізинг від 08 квітня 2013 року всі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалентів у доларах США, оскільки сплачено 40619,44 доларів США) то еквівалетно в гривнях це становить відповідно до курсу гривні до долару США 1058697 гривень. Також діями відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до полоежнь ч.2 ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів". Моральну шкоду оцінює в сумі 10000 гривень. Відповідно до п.2 ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів" визначено, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання, щодо відшкодування моральної(немайнової) шкоди. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Також просить стягнути з відповідача понесені ним матеріальні збитки та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 20000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги та підстави викладені в позовній заяві та дали аналогічні пояснення з приводу заявлених позовних вимог. Просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача пред'явлені позовні вимоги не визнав, заперечував у задоволенні позову, надав письмові заперечення та в обгрунтування їх пояснив, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними та є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та не підлягають задоволенню. 08.04.2013 року між відповідачем та позивачем було укладено договір про фінансовий лізинг №00007029, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати у розпорядження позивачу об'єкт лізингу-транспортний засіб типу [NUMBER], двигун [NUMBER]. Позивач зобов"язався прийняти об"єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну, що становить еквівалент у гривні 46010,40 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить 18404,16 доларів США. Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до вимог ст. 626 ч.1 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України „Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується передати другій стороні лізингоодержувачу у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України „Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. З аналізу положень ст.806 ЦК України та ч.1 ст.6 Закону України „Про фінансовий лізинг", вбачається, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладено у письмовій формі та не підлягає нотаріальному посвідченню. Закон України „Про фінансовий лізинг" не передбачають обов"язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, а отже твердження позивача щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу є необґрунтованими та безпідставними. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про найм (оренду). При цьому до відносин, пов"язаних з лізингом, не можуть бути застосовані положення, які визначають правове регулювання різновидів договору оренди, зокрема договір оренди транспортного засобу з фізичною особою, а лише їх загальні положення. Оскільки між сторонами не було укладено договору найму (оренди) транспортного засобу, який передбачає нотаріального посвідчення, а договір фінансового лізингу укладений у письмовій формі та згідно з вимогами ч.1 ст.209 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, прямо встановлених законом або за домовленністю сторін, тому підстави для визнання недійсним договору про фінансовий лізинг відсутні. Також зазначив, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відповідач має право на надання послуг фінансового лізингу, так як Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових прслуг, її було взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу. При укладенні договору сторони погодили, що вартість об"єкта лізингу становить еквівалент у гривні 46010,40 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 18404,16 доларів США. Питання щодо розміру лізингових платежів та порядку розрахунків сторони також врегулювали в розділі 6 договору. При укладені договору сторони погодили лізинговий платіж, який складає еквівалент в розмірі 832,29 доларів США. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а отже укладаючи договір в еквіваленті іноземної валюти, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. При укладенні договору позивач вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені у ньому умови. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов"язковим до виконання сторонами. Між сторонами був укладений цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог. Сторони при укладені договору були спрямовані на настання взаємних прав та обов'язків. Майновий інтерес позивача полягав у отриманні обраного предмета лізингу у користування та набуття права власності на нього в результаті виконання умов договору, а майновий інтерес відповідача полягав у сплаті позивачем лізингових платежів у погодженому сторонами розмірі відповідно до плану відшкодування. Завдання шкоди позивачу, що є однією з підстав визнання умов договору несправедливими, не доведена позивачем. Сплата грошових коштів за договором, є виконання умов договору належним чином та не має ознак шкоди. Щодо позовних вимог заявлених позивачем про відшкодування моральної шкоди та відшкодування витрат на правову допомогу також є недоведеним, оскільки жодним чином не підтверджені та необгрунтовані. Суд вислухавши пояснення позивача, та його представника відносно заявленого позову, заперечення представника відповідача, дослідивши докази надані сторонами, вважає встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір профінансовий лізинг №00007029, відповідно до якого відповідач зобов"язався передати у розпорядження позивачу об"єкт лізингу-транспортний засіб типу [NUMBER], двигун [NUMBER], позивач зобов"язався прийняти об"єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів відповідно та згідно плану відшкодування на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 46010,40 доларів, авансовий платіж 18404,16 доларів США, лізинговий платіж еквівалент 832,39 доларів США. Також згідно умов договору п.4.1-4.2 відповідач Порше лізинг України за собою зберігає право власності на об"єкт лізингу, а позивач лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкту лізингу. Після завершення строку дії договору та сплати останнього лізингового платежу, сторони узгодили, що укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду. Позивач вважає, що його при укладенні договору було введено в оману, договір був заключений несправедливий по відношенню до нього, яким захищалися тільки інтереси відповідача та з порушенням вимог закону, тому звернувся з позовом про визнання договору „Про фінансовий лізинг" недійсним, так як даний договір не був нотаріального посвідчений. Позивачем в ході розгляду справи висувались і інші підстави визнання договору недійсним, однак в подальшому позивач від них відмовився і просив не враховувати в ході розгляду справи. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини із договру фінансового лізингу. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України „ Про фінансовий лізинг". Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодовець) передає або зобов"язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленності із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, втсановленних цим параграфом та законом. До відносин пов"язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму(оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою ст.760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 5 ЦК України. За загальними правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою ст.799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов"язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Дані обставини викладені в правовому висновку Верхого суду України у справі за №6-648-цс 16. З урахуванням правової позиції Верховного суду України, яка є обов"язковою для суду першої інстанції та вищезазначених вимог закону вказаних в мотивувальній частині рішення, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині недійсності договору „Про фінасовий лізинг" від 08.04.2013 року стосовно визнання його недійсним, що він не був нотаріально посвідчений, підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завданго збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наданих рахунків-фактур за 2013-2015 рік сплачував відповідачу лізингові платежі еквівалент у гривні 832,29 доларів США, та авансовий платіж 18404,16 доларів США, сплачував даний еквівалент у гривнях, що підтверджується доданими квитанціями, які були досліджені в судовому засіданні і містяться в матеріалах справи. Позивачем згідно квитанцій було сплачено відповідачу за 2013 рік з урахуванням авансового платежу по договору 210990,20 гривень, за 2014 рік 117323,85 гривень, за 2015 рік 69643,67 гривень, а всього сплачено 397957,72 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.216 ЦК України, а позовні вимоги позивача в цій частині відповідно підлягають частковому задоволенню. Стосовно відшкодування матеріальної шкоди в сумі 20000 гривень, моральної шкоди 10000 гривень, витрат на правову допомогу заявлених позивачем, суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони позивачем не доведені та документально не підтверджені. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 5969 гривень 35 копійок.

Outcome: partial