Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому , в уточнених позовних вимогах просить: Внести зміни до трудової книжки [PERSON], зокрема запис про звільнення викласти в наступній редакції - «Звільнити на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» борг по заробітній платі в сумі 38899,81 грн. Стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» на підстав ст.. 44 КЗпП України 25000 грн. вихідної допомоги. Стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» - 9985,12 грн. компенсації за не відбуті відпустки. Стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» середній заробіток за час затримки виплати грошових коштів належних при звільненні в сумі 60000 грн., за період по 15.10.2014 року. Стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» моральні збитки в сумі 30000 грн. Стягнути з ТДВ «Будівельні матеріали» витрати на юридичну допомогу в сумі 3000 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що працював у ТДВ "Будівельні матеріали" з 01.04.2011 року по 01.10.2013 року. Вказав, що між ним та [PERSON] (генеральний директор ТДВ "Будівельні матеріали"), після працевлаштування позивача [PERSON] останній зобов'язався виплачувати [PERSON] заробітну плату у розмірі 5000 грн. щомісячно. 01.10.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення на підставі ч.3 ст.36 КЗпП України, тобто у зв'язку із невиконанням відповідачем законодавства про працю однак у трудовій книжці у записі про звільнення не зазначено частину ст.38 КЗпП України згідно якої проведено звільнення. Так, відповідачем нерегулярно здійснювалась виплата по заробітній платі, заробітна плата не виплачувалась у повному обсязі, відповідачем було порушено його трудові права та не здійснено виплату всіх належних сум при звільненні. Такими неправомірними діями позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків і необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. У судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених позовній заяві, просять задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили за безпідставністю. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги до підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно копії трудової книжки позивача, 01.04.2011 року його було прийнято на посаду інженера з охорони праці. 01.10.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та цього ж дня був звільнений із займаної посади відповідно до наказу №5 від 01.10.2013 року із занесенням запису до трудової книжки - "Звільнений з посади інженера з охорони праці за власним бажанням (ст.38 КЗпПУ)". Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області від 25.10.2013 року №19-В-257/01-024, Територіальною державною інспекцією з питань праці у Тернопільській області, в межах наданих повноважень, розглянуто заяви [PERSON] від 20.09.20)3 року, переадресовані для розгляду прокуратурою Тернопільської області та прокуратурою Тернопільського району щодо порушення Ваших трудових прав адміністрацією ТДВ «Будівельні матеріали» Щодо фактів невиплати [PERSON], заробітної плати протягом 2013 року адміністрацією ТДВ «Будівельні матеріали», то за бухгалтерськими документами, наданими для перевірки, встановлено, що у відомостях № ВЗП 000007 від 08.02.2013 року, № ВЗП 000016 від 06.03.2013 року № ВЗП 000017 від 05.04.2013 року, № ВЗП 000022 від 25.04.2013 року, № ВЗП 000032 від 24.05.2013 року, № ВЗП 000034 від ; 10.06.2013 року навпроти прізвища [PERSON] стоять підписи про отримання грошових коштів. Також для перевірки було надане видатковий касовий ордер № 72 від 08.07.2013 ;. року про отримання ним заробітної плати за червень 2013 року в сумі 2 тис. грн., про щосвідчить підпис одержувача. З 01.07.2013 року по 15.07.2013 року, з 16.07.2013 року по 26.07.2013 року та з 17.09.2013 року 30.09.2013 року [PERSON] хворів, що підтверджується табелями обліку ! використання робочого часу за липень та вересень 2013 року та листками непрацездатності №102904, №119851 та №171296. На отримання коштів від ФССТВП бухгалтерією товариства по цих листках непрацездатності проведений розрахунок та 02.09.2013 року подана заява - розрахунок у Тернопільське відділення ФССТВП. Перевіркою стосовно [PERSON] виявлені порушення вимог ст.80 КЗпПУ в частині ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд та ст. 115 "КЗпП стосовно нерегулярності виплати заробітної плати. За бухгалтерськими документами встановлено, що станом на 01.10.2013 року [PERSON] не виплачено заробітну плату в сумі 1278,37 грн. В порушення вимог ст. 47 та ст.83 КЗпП України, при звільненні з роботи 01.10.2013 року не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані щорічні відпустки. Перевіркою вхідної документації ТзДВ «Будівельні матеріали» не виявлено документів, які би засвідчували, що [PERSON] пред'являв вимогу до адміністрації про надання довідки про роботу та розмір заробітної плати. На усунення виявлених порушень законодавства про працю керівнику ТзДВ «Будівельні матеріали» внесено припис, а за допущені порушення вжиті заходи впливу згідно до наданих інспектору повноважень. Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Тернопільській області від 30.07.2014 року №19-В-286/В-290/В-297/01-008/1447, згідно з штатним розписом з 01 січня 2013 року [PERSON] був встановлений місячний посадовий оклад в розмірі 1800 гривень. Без попередження, 01 серпня 2013 року згідно штатного розпису [PERSON] було встановлено місячний посадовий оклад в розмірі 1200 гривень, що суперечить вимогам частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України, оскільки [PERSON] не було письмово попереджено більш ніж а два місяці про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення. В порушення вимог частини 2 статті 30 Закону України.«Про оплату праці» у ТДВ «Будівельні матеріали» не забезпечений достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Так, за даними табелю обліку використання робочого часу в червні 2013 року [PERSON] відпрацював повну норму робочого часу - 18 днів (143 години) за що [PERSON] було нараховано 1500 гривень заробітної плати, хоча посадовий оклад на той час був встановлений в розмірі 1800 гривень. З 01 по 15 липня 2013 року та з 16 по 26 липня 2013 року [PERSON] хворів, що підтверджено листками непрацездатності № 102904 та № 119851. По останньому у непрацездатності [PERSON] повинен був приступити до роботи 27 липня 2013 однак згідно табелю обліку використання робочого часу [PERSON] був відсутній на роботі з 29 по 31 липня 2013 року. Заявка-розрахунок у Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на відшкодування матеріального забезпечення товариством була здана 02.09.2013 року. Виплата по даних лікарняних листках Фондом була профінансована 24.10.2013 р., а [PERSON] була проведена товариством - 29.10.2013 року (касовий ордер від 29.10.2013 р. N° 146). У відповідності до пояснення головного бухгалтера [PERSON] оплата перших днів по лікарняному листу № 102904 за рахунок коштів товариства була проведена [PERSON] 13 вересня 2013 року по касовому ордеру від 13.09.2013 р. № 111. Згідно табеля обліку робочого часу в серпні 2013 року [PERSON] відпрацював 21 (84 годин - по 4 години кожного дня). За що [PERSON] було нараховано 600,00грн. заробітної плати. В табелі обліку робочого часу за серпень 2013 року відображено, що [PERSON] працював неповний робочий день (по чотири години кожного дня). У вересні 2013 року згідно табелю обліку робочого часу [PERSON] відпрацював 2 (4 години: по дві години працювали 02 та 16 вересня), за які йому було нараховано 28,57 грн. заробітної плати. З 3-го по 13-те вересня в табелі обліку використання робочого часу навпроти прізвища [PERSON] проставлена неявка з нез'ясованих причин, а з 17.09.2013 по 30.09.2013 року [PERSON] хворів, що підтверджується листком непрацездатності № 171296. У день звільнення (01 жовтня 2013 року) [PERSON] відпрацювали 8 год., що підтверджує табель обліку використання робочого часу за жовтень 2013 року. При звільненні [PERSON] було нараховано 3126,11 гривень розрахункових коштів, із яких: заробітна плата за 1 день жовтня в розмірі - 48,39 грн.; компенсація за 68 днів використаної щорічної відпустки в розмірі - 2311,32 грн.; оплата за листком ^працездатності № 171296 (за період з 17.09. - по 30.09.2013 р.) в розмірі - 766, гривень. Із вказаної вище суми утримано обов'язкові платежі в розмірі 554,15 гривень. Всупереч вимог статті 116 Кодексу законів про працю ці кошти [PERSON] виплачені не були. Адміністрацією ТДВ «Будівельні матеріали» для перевірки були надані касові документи згідно яких, як пояснили керівник підприємства [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON], [PERSON] були виплачені кошти за період роботи на підприємстві з 01 червня 2013 року по 01 жовтня 2013 року. Однак: 1) Видатковим касовим ордером № 72 від 08 липня 2013 року на суму 2000 грн. [PERSON] було виплачено заробітну плату за червень 2013 року. У стрічці «підпис одержувача» стоїть підпис та прізвище [PERSON]; 2) у видатковому касовому ордері № 111 від 13 вересня 2013 року на суму 2700 гривень, в стрічці «підстава» виплати було вказано «Заборгованість [PERSON]...», однак даний запис було закреслено і повторно вказано - «оплата праці». У стрічці «підпис одержувача» стоїть підпис про отримання цих коштів; 3) У видатковому касовому ордері № 146 від 29.10.2013 року на суму 1043,63 в графі «підстава» виплати зазначено «матеріальне забезпечення застрахованої особи (лікарняні)», однак конкретно не вказано які листки тимчасової непрацездатності [PERSON] оплачені. У стрічці «підпис одержувача» стоїть підпис про отримання цих коштів. Вищезгадані касові документи були видані з порушенням вимог Положення ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Під час попередніх перевірок адміністрацією ТДВ «Будівельні матеріали» подана розрахункова відомість по заробітній платі за вересень 2013 року Навпроти прізвища [PERSON] на кінець місяця стояло сальдо - 1278,37 грн. заборгованість підприємства перед працівником). Під час проведення перевірки липня 2014 року адміністрацією підприємства для перевірки надана розрахункова відомість по заробітній платі за вересень 2013 року, де навпроти його прізвища вказано, що [PERSON] заборгував підприємству - 1421,63 гривень, обидва ці документи належним чином були завірені ТДВ «Будівельні матеріали». Суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що за попередньою домовленістю між ним та [PERSON] (генеральний директор ТДВ "Будівельні матеріали"), за яким останній зобов'язався виплачувати [PERSON] заробітну плату у розмірі 5000 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Судом встановлено, що відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату у повному обсязі, не проведено виплати йому усіх належних сум при звільненні. Так, у відповідності до розрахунку, представленого позивачем, виходячи із заробітку у розмірі 5000грн. на місяць, заборгованість по заробітній платі складає 38899,81 грн., заборгованість по виплати вихідної допомоги - 25000 грн., заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку - 9985,12 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати - 60000грн. за період з 01.10.2013 року по 15.10.2014 року. Аналізуючи наведені обставини у їх сукупності, з метою захисту трудових прав позивача, слід стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 38899,81 грн., 15000грн. вихідної допомоги, тобто в межах тримісячного заробітку, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9985,12 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 60000грн. за період з 01.10.2013 року по 15.10.2014 року. Також підлягають до задоволення і вимог про зміну формулювання звільнення, вказавши формулювання звільнення [PERSON] з посади інженера з охорони праці ТДВ "Будівельні матеріали" наступним чином: "Звільнений з посади інженера з охорони праці за власним бажанням (ч.3 ст.38 КЗпПУ)", оскільки відповідачем у записі про звільнення не зазначено частину ст.38 КЗпП України, на підставі якої його звільнено. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, даних у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 9000грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial