Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить: ухвалити рішення про розкриття інформації АТ «ОТП Банк», яка містить банківську таємницю про реєстрацію та місце проживання ФОП - [PERSON] у якого відкритий розрахунковий рахунок № [NUMBER]. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що у жовтні 2015 року через мережу інтернет уклав договір про купівлю шинів марки «Bridgestone Blizzak Revo» з фізичною особою підприємцем - [PERSON] Для оплати вартості товару заявнику було виставлено рахунок-фактуру з реквізитами для перерахування грошей. Після обумовленої оплати, 12.10.2015 року по замовленню №20-Н3280 від 10.10.2015 року через відділення ПАТ «ПриватБанк» на рахунок АТ «ОТП Банк» № [NUMBER] відкритий на ім'я [PERSON], заявник перерахував 3100 грн.. За домовленістю через 2-3 дні після оплати товар мав бути доставлений на адресу заявника. Після закінчення строку виконання зобов'язання, продавець за телефоном, повідомив, що товару можна не чекати. Посилається на те, що запитувана інформація про реєстрацію та місце проживання фізичної особи підприємця - [PERSON], необхідна для визначення підсудності звернення до суду в позовному провадженні про стягнення коштів за сплачені та не отримані автомобільні шини. В судове засідання заявник не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду клопотання, в якому просив розглянути справу у його відсутність. Підприємство, відносно якого розкривається інформація, в судове засідання не з'явилися, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Відповідно до ст. 288 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, серед іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Також суд звертає увагу на те що згідно зі ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Слід звернути увагу на те, що Закон не містить будь-яких обмежень розкриття обсягу інформації, яка містить банківську таємницю, на письмовий запит власника інформації, а також на вимогу рішення суду. Водночас щодо органів прокуратури, служби безпеки, органів внутрішніх справ, державної податкової служби, державної виконавчої служби, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу обсяг розкриття такої інформації містить чітко визначені Законом межі. Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: 1) на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи; 2) за рішенням суду; 3) органам прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу; 4) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику: а) на його письмову вимогу щодо наявності банківських рахунків; 5) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, на його запит щодо фінансових операцій, пов'язаних з фінансовими операціями, що стали об'єктом фінансового моніторингу (аналізу) згідно із законодавством щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, а також учасників зазначених операцій. 6) органам державної виконавчої служби на їх письмову вимогу з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", стосовно стану рахунків конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності; 7) Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку у випадках самостійного подання банком інформації про банк як емітент та адміністративних даних відповідно до законів про цінні папери та фондовий ринок; 8) за рішенням суду Національному агентству з питань запобігання корупції стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності відповідно до Закону України "Про запобігання корупції"; 9) іншим банкам у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно частини першої ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Всупереч вищенаведеному заявником не доведено, що його права порушені банком, та не було надано доказів, що підтверджують його звернення до банку з вимогою про розкриття банківської таємниці та відмови банку у вчиненні зазначених дій, а тому судом не вбачається існування спору щодо не розкриття банківської таємниці. Судом встановлено, що заявником не надано жодного підтвердження про неможливість вчинення ним дій, щодо отримання інформації від банку, що містить банківську таємницю, передбачених законодавством, а тому не має достатньо підстав, за наявності яких існує необхідність розкриття інформації, що містить банківську таємницю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed