Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

29 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач наймає квартиру [ADDRESS] . Відповідачу було видано ордер на вказану квартиру на сім`ю, яка складалась із п`яти чоловік, а саме: позивача, відповідача та дочок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На сьогоднішній день крім позивача у даній квартирі зареєстровані відповідач та дочка [PERSON] . На початку 2012 року відповідач за власною ініціативою залишив квартиру, забравши всі свої особисті речі та переїхав жити до родичів у смт. Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, не повертаючись до квартири. Шлюб між сторонами розірвано. На протязі останніх п`яти років відповідач не бере участі у витратах на утримання квартири, позивач змушена сплачувати за нього квартплату та комунальні послуги, що ставить її у скрутне матеріальне становище. 12 грудня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження в даній справі. Заочним рішенням Кузнецовського міського суду від 12 лютого 2018 року задоволено позов [PERSON] та визнано відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 травня 2018 року прийнято заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, яку задоволено судом 30 травня 2018 року. Судом скасовано заочне рішення від 12 лютого 2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представником позивача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач [PERSON] отримав ордер на вселення у спірну квартиру де з ним були зареєстровані інші члени його сім`ї на той момент, зокрема і позивач [PERSON] . З часом позивач розпочала аморальний спосіб життя та почала перешкоджати відповідачу проживати у спірній квартирі: виганяла з квартири, знищувала та викидала його речі. Це призвело до розірвання шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON] та переїздом останнього на проживання до смт.Рафалівка. Відповідач намагався повернутися до квартири, але позивач замінила замки і не дає відповідачу ключі. Відповідач понад шість місяців з поважної причини був відсутній за зареєстрованим місцем проживання, оскільки з 24.07.2017 року по 02.05.2018 року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , а тому жиле приміщення зберігається за відповідачем. [PERSON] утримував спірну квартиру, оскільки кошти вираховувалися із його заробітної плати. У судовому засіданні позивач підтримала свою позовну вимогу в повному обсязі з підстав наведених у позові. Вказала, що не чинить перешкод відповідачу у користуванні квартирою, однак не надасть ключі від спірної квартири відповідачу до рішення суду. У квартирі є спільне майно її та позивача, яке вони нажили у шлюбі. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що має намір проживати у спірній квартирі, однак йому в цьому перешкоджає позивач, яка замінила вхідні двері до квартири і не надає йому ключів. У квартирі знаходяться його особисті речі та документи, які він не може отримати і змушений виробляти їхні дублікати. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що відповідач став наймачем спірної квартири після смерті своєї матері. Просила відмовити у позові у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази, надані на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступних\~ висновків. Копією договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду №343 від 27.02.2003 року та копією ордеру на жиле приміщення №16274 підтверджується, що відповідач [PERSON] та члени його сім`ї отримали у безстрокове користування квартиру [ADDRESS] . Згідно копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.06.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З копії довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради №7251/03 від 27.11.2017 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач, її дочка [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] . Копією довідки про утримання плати за квартиру підтверджується, що із зарплати [PERSON] в період з 01.01.1999 року по 31.12.2013 року здійснювалася оплата комунальних послуг. У судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що заборгованість по оплаті комунальних послуг за квартиру в період з 31.12.2013 року по 01.01.2016 року була стягнута з відповідача [PERSON] . З копії військового квитка [NUMBER] та довідки № 215 від 29.01.2018 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , слідує, що [PERSON] перебував з 24.07.2017 року по 02.05.2018 року у військовій частині [NUMBER] та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції з 07.08.2017 року по 29.10.2017 року. Згідно копії заяви від 11.06.2018 року підписаною мешканцями будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди та не дає проживати [PERSON] у квартирі [ADDRESS] вищевказаного будинку. Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами сторін і проживають у квартирі [ADDRESS] та [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що речі, які належать [PERSON] зберігаються у спірній квартирі, позивачем замінено вхідні двері до спірної квартири ключі від яких відповідач не отримав, тому, згідно ч.1 ст 82 ЦПК України, вказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до ч.3\~ст.47 Конституції України\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч.3\~ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначено в ст. ст.71,72 ЖК України,\~особа може\~бути визнана\~судом такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням,\~якщо не\~проживає в\~ньому понад\~шість місяців\~без поважних\~причин.\~Якщо наймач\~був відсутнім\~з поважних\~причин понад\~шість місяців,\~цей строк\~за заявою\~відсутнього може\~бути продовжено\~наймодавцем,\~а в\~разі спору\~-\~судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою. Згідно роз`яснень даних в п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності\~\~відповідача\~\~понад становлені\~\~строки.\~\~В\~\~разі\~\~їх поважності (перебування у відрядженні,\~\~у\~\~осіб,\~\~які\~\~потребують\~\~догляду,\~внаслідок неправомірної\~\~ поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 1\~ст.\~17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Як передбачено ст. 1\~першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява № 19009/04, п.41 50, Справа "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року). Відповідно до "Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1\~ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року" від 01.07.2013 р., виходячи з аналізу змісту ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно до зазначених правових норм постійність проживання не обмежено будь-яким часом; особа може мати декілька місць проживання. Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року) згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії" (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. На підтвердження своїх вимог про те, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі [ADDRESS] більше шести місяців без поважних причин, позивач посилається на свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] та квитанції про оплату комунальних послуг. Разом з тим, факт свого тимчасового не проживання за вказаною адресою не заперечує відповідач [PERSON] та його представник, однак вказує, що його колишня дружина чинить перешкоди в користуванні квартирою, поміняла замки та вхідні двері, а його спроби потрапити до квартири є невдалими. Причина його\~тимчасової відсутності\~є поважною,\~оскільки він\~проходив військову\~службу. Підтверджує, що припинив оплачувати комунальні послуги, оскільки позивач перешкоджає проживати йому в спірній квартирі. Позивач [PERSON] не заперечила, що вона дійсно поміняла вхідні двері до спірної квартири у зв`язку з тим, що саме відповідач їх поламав і не надає відповідачу ключів від вхідних дверей до квартири. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач, не проживаючи в спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин, намагався відновити законне право на користування та проживання в спірному житлі і не втрачав зв`язку щодо нього. З показів свідків зі сторони позивача [PERSON] та [PERSON] , наданих в судовому засіданні, вбачається, що вони, буваючи у спірній квартирі кілька разів на тиждень, не бачили [PERSON] та його речей протягом останніх кількох років. Отже, їхні покази підтверджують, що відповідач не проживає у спірному житлі, однак не спростовують наявності поважної причини відсутності [PERSON] по місцю проживання протягом останніх шести місяців. Вказана обставина є обов`язковою умовою визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Щодо твердження позивача про несплату комунальних послуг за спірне житло відповідачем протягом останніх років, то обов`язок по сплаті комунальних послуг поширюється на усіх повнолітніх членів сім`ї наймача, згідно ст. 64 ЖК України, а судом встановлено, що позивач вселилася у спірне житло як член сім`ї відповідача. Суд відхиляє подані позивачем та його представником письмові докази про відсутність відповідача [PERSON] за місцем проживання, а саме квитанції про оплату комунальних послуг, а також покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки ці докази не свідчать про неповажність причин такої відсутності. Таким чином, посилання позивача на те, [PERSON] більше шести місяців не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин є необґрунтованими та такими що суперечить показанням свідків, зібраним письмовим доказам та поясненням сторін. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не доведеними та не підлягають задоволенню.

Outcome: approved