Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 231,71 гривня. Відповідач в свою чергу заперечував проти позовних вимога, оскільки вказав, що за зобов'язаннями перед банком вже відповідав та з огляду на закінчення строків давності подачі такої заяви до суду. В судове засідання з'явився відповідач. Від позивача надійшла заява про слухання справи у відсутності представника банку та підтримання заявлених позовних вимог. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Між позивачем та відповідачем 6 липня 2006 року було укладено договір, термін дії якого закінчувався в 2008 році, що складався із заяви позичальника та "Умов та правил надання банківських послуг", за яким банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9-15). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту, в зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка становить 22 231, 71 гривня. За наданими банком розрахунками така заборгованість складається з: 3 495,57 гривень - заборгованість за кредитом; 17 201,30 гривня - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 гривень та 1 034,84 гривні - штрафи. В зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, з метою захисту своїх порушених прав. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України.) Кредитний договір за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). В свою чергу, не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачем було подано до суду заперечення, в якому останній акцентує увагу суду на те, що укладений між ним та банком договір формально не містить обов'язкових реквізитів кредитного договору та за своєю формою не відповідає вимогам чинного законодавства. Разом з тим, позивач в поданому заперечені звернув увагу суду на той факт, що заборгованість по кредиту та заборгованість по відсоткам за користування кредитом ним сплачена, на підставі винесеного Житомирським районним судом судового наказу від 26 квітня 2007 року про стягнення з нього 5 528,05 гривень загальної заборгованості (а.с. 35). Також, останній, до винесення рішення в даній справі, звернувся до суду з клопотанням про застосування до даних правовідносин строку позовної давності. На разі, з твердженням відповідача про недотримання форми укладеного договору, на разі, погодитись неможливо, оскільки укладений між ним та банком договір, що складався із заяви позичальника та "Умов та правил надання банківських послуг" в призмі положень ч. 1 ст. 1055 ЦК України (Форма кредитного договору) відповідає вимогам укладення такого договору. Більш того, підписуючи заяву про надання кредиту, його отримання, фактичне повернення частини коштів за зобов'язаннями по договору, дає підстави суду вважати, що таким чином відповідач погодився з його умовами та формою. Судом також з'ясовано, що строк дії кредитного договору від 6 липня 2006 року за основним зобов'язанням тривав з 06.07.2006 року по 2008 рік без конкретизації дати його закінчення. Водночас, судом також встановлено, що 14 квітня 2007 року позивач звертався до Житомирського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача 5 534,55 гривень заборгованості за кредитним договором укладеним між сторонами 6 липня 2006 року (а.с. 33). За даною заявою зазначена заборгованість складалась з заборгованості по кредиту в сумі 3 996,40 гривень та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1 531, 65 гривня. Судом, на разі, встановлено тотожність частини предмету даного спору та предмету стягнення по заяві про видачу судового наказу від 14 квітня 2007 року, на підставі якої 26 квітня 2007 року Житомирським районним судом видано судовий наказ, окрім вимог про зобов'язання відповідача по сплаті штрафів та процентів за користування кредитом, що утворились після сплати грошових коштів за згаданим судовим наказом. Проте встановлено, що після сплати коштів за згаданим судовим наказом, за умови що кредитний договір залишався діючим, відповідач припинив в подальшому сплачувати кошти за цим договором. За таких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав за укладеним правочином 26 квітня 2007 року. Відповідно до ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 252 ЦК України зазначає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, загальний строк позовної давності в даному випадку сплив. Навіть враховуючи термін дії договору (2008 рік) строк позовної давності сплив ще 31 грудня 2011 року, якщо рахувати, за загальним правилом, термін дії договору до 31 грудня 2008 року. Таким чином, ПАТ КБ "Приват Банк" з достовірністю знав про порушення з боку відповідача взятих на себе зобов'язань за укладеним правочином і вже саме тоді у позивача виникло право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Однак, позивач в той час не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача. Відтак, в цілому, позов є обгрунтованим, однак в зв'язку з прорпущенням строку позовної давності задоволенню не підлягає. На разі, клопотання від позивача стосовно поважності пропущення строку давності до суду не надходило. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed