Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

06 серпня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Державного підприємства "Бар`єр", в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суми, що належать їй від підприємства на день звільнення в розмірі 930 грн. 21 коп., середній заробіток за весь час затримки виплати всіх сум, що належать їй від підприємства з 09 жовтня 2013 року, виходячи з розміру середньої зарплати 390 грн., та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 04 квітня 2001 року прийнята на роботу головним бухгалтером державного підприємства "Бар`єр". Наказом від 08 жовтня 2013 року позивачка звільнена з роботи за згодою сторін. На день звільнення з позивачкою не проведений повний розрахунок з виплати заробітної плати. Згідно довідки від 30.07.2014 року № 031602 заборгованість відповідача становить 930 грн. 21 коп., яка залишається невиплаченою. Також позивачка вважає, що їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Від представника відповідача Черненко Т.Б. до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині виплати 930 грн. 21 коп. суми заборгованості з виплат на відрядження перед позивачкою. Заборгованість в сумі 462 грн. 95 коп. з витрат на відрядження (добові, вартість проїзду) за рахунок бюджетних коштів виникла у зв`язку з тим, що управлінням Державної казначейської служби України у м. Дніпродзержинську не були перераховані кошти по зареєстрованим фінансовим зобов`язанням. Заборгованість в сумі 467 грн. 26 коп. з витрат на відрядження (добові) за рахунок господарських коштів виникла у зв`язку з тим, що на розрахункові рахунки підприємства накладено арешт згідно постанови від 08.07.2013 року ВП № 38292076 відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до Закону України "Про оплату праці", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 Інструкції зі статистики заробітної плати, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Розділ 3 Інструкції містить перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, серед іншого передбачені і витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Таким чином витрати на відрядження не відносяться до фонду оплати праці, факт завдання позивачці моральної шкоди внаслідок невиплати витрат на відрядження не доведений позивачкою, тому наявність цих обставин виключає відповідальність відповідача згідно ст. 117 КЗпП України, відповідно в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди просить у позові відмовити. Суд, взявши до уваги позицію позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка 04 квітня 2001 року прийнята на роботу головним бухгалтером державного підприємства "Бар`єр". Наказом від 08 жовтня 2013 року позивачка звільнена з роботи за згодою сторін. На день звільнення з позивачкою не проведений повний розрахунок з виплати заробітної плати. Згідно довідки від 30.07.2014 року № 031602 заборгованість відповідача становить 930 грн. 21 коп., яка залишається невиплаченою і складається з виплат на відрядження (л.с.9). Заборгованість в сумі 462 грн. 95 коп. з витрат на відрядження (добові, вартість проїзду) за рахунок бюджетних коштів згідно пояснень відповідача, які не спростовані представником позивача, виникла у зв`язку з тим, що управлінням Державної казначейської служби України у м. Дніпродзержинську не були перераховані кошти по зареєстрованим фінансовим зобов`язанням. Заборгованість в сумі 467 грн. 26 коп. з витрат на відрядження (добові) за рахунок господарських коштів згідно пояснень представника відповідача виникла у зв`язку з тим, що на розрахункові рахунки підприємства накладено арешт згідно постанови від 08.07.2013 року ВП № 38292076 відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (л.с.18-20). Відповідно до Закону України "Про оплату праці", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 Інструкції зі статистики заробітної плати, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Розділ 3 Інструкції містить перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, серед іншого передбачені і витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення. Таким чином витрати на відрядження не відносяться до фонду оплати праці, факт завдання позивачці моральної шкоди внаслідок невиплати витрат на відрядження не доведений позивачкою, тому наявність цих обставин виключає відповідальність відповідача згідно ст. 117 КЗпП України, відповідно в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди просить у позові відмовити. Відповідно до ст. 94 КзпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України передбачено строки виплати саме заробітної плати у визначенні ст. 94 КзпП України та строки розрахунку при звільненні; у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідальність власника або уповноваженого ним органа настає лише у разі винної поведінки. За наявності постанови органу Державної виконавчої служби про накладення арешту на рахунки підприємства відповідач був позбавлений об`єктивно можливості виконати свої обов`язки перед позивачем з виплати витрат на відрядження позивачці, тому винна поведінка відповідача відсутня, як і підстави для настання відповідальності за ст. 117 КзпП України. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У даній справі під час судового розгляду позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди з вини відповідача будь-якими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з виплат за відрядження, в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з Державного підприємства "Бар`єр" судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial