Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство "Дельта Банк" звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору на загальну суму 7786 гривень 39 копійок. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 22 січня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. У позові, представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача, а проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, правом на подачу заперечень і доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. Відповідач, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 18 січня 2016 року та 22 січня 2016 року, у вказані судові засідання не з'явився. Заяви про розгляд справи за його відсутністю не подавав і причини неявки не повідомив. А позивач, який не з`явився просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти ухваленні заочного рішення. Тому, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. А розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати та у порядку частини 5 статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. У позові, позивач вказував на те, що між банком та відповідачем 04 вересня 2011 року було укладено по суті кредитний договір. За яким банк, відкрив відповідачу поточний рахунок та здійснював його кредитування. Але відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів, сплати комісій і процентів належним чином не виконав. Тому, у нього утворився борг на загальну суму 7786 гривень 39 копійок, яку позивач і просить стягнути на його користь. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Четвертого вересня 2011 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір №006-12018-040911 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с. 6-7,8,9,10-15). За яким банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] у гривні, випустити та надати йому у користування платіжну картку, ПІН-код до картки, а також надати [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 гривень, з лімітом на рахунку у розмірі 6000 гривень (який може змінюватись банком самостійно, але не більше загальної суми кредитної лінії). А [PERSON] може проводити розрахунки за операціями здійсненими з використанням платіжної картки (у тому числі для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються нею у суб'єктів господарювання), знімати готівку в межах ліміту, із зобов`язанням повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші плати на умовах, зазначених у договорі, тарифах (а.с.6-7). Того ж дня, 04 вересня 2011 року, банк відкрив [PERSON] рахунок, видав платіжну карту та ПІН-код до неї, про що він засвідчив підписом на договорі (а.с.6-7). На підставі вказаного договору, у період з 28 вересня 2011 року по 19 жовтня 2011 року, [PERSON] отримував грошові кошти шляхом їх зняття з рахунку (а.с. 4-5,30-36). Двадцять четвертого червня 2015 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення з нього боргу, що виник за договором №006-12018-040911 у розмірі 7786 гривень 39 копійок (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері кредитування рахунка, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування рахунка), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого кредиту. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 цього ж кодексу, зобов'язання можуть виникати з договорів, які є обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Відповідно до положень частини першої та другої статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з положень частини першої статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання кредиту із споживачем укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх на умовах, передбачених договором. При цьому, в силу положень частини 1 та 2 статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства та врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Четвертого вересня 2011 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" уклали договір №006-12018-040911 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с. 6-7). За цим договором, банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] в гривні, випустити та надати йому у користування платіжну картку, ПІН-код до картки, а також надати [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 гривень, з лімітом на рахунку у розмірі 6000 гривень (який може змінюватись банком самостійно, але не більше загальної суми ліміту). А [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит й інші платежі на умовах, зазначених у договорі, тарифах, правилах здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам (а.с.6-7). Факт належного виконання банком зобов'язання з відкриття карткового рахунку [PERSON], надання йому у користування платіжної картки з ПІН-кодом підтверджується підписом відповідача у договорі (а.с.6-7). Факт належного виконання банком зобов'язання з кредитування рахунку, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с.30-36). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на зміст підписаних [PERSON] договору №006-12018-040911 (а.с.6-7) та тарифів, які є додатком №1 до договору (а.с.7 зворотній бік), банк та він встановили, що останній зобов'язаний щомісяця до 15 (п'ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним, здійснювати обов'язковий мінімальний платіж, який складається з: платежу у розмірі 5% від суми поточної заборгованості (тобто отриманих грошових коштів у кредит); платежу у розмірі 0,0001 % за користування кредитною лінією; 3,15% як платежу за обслуговування кредитного залишку; платежу у розмірі 48% за недозволений овердрафт; платежу у розмірі 9 гривень 90 копійок у вигляді плати (комісії) за обслуговування карткового рахунку (а.с.7). Відповідно до положень ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем (а.с.4-5,30-36), [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів, у строки та розміри, передбачені договором і тарифами, належним чином не виконував. Тому, у відповідача, як позичальника, перед публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як кредитодавцем, утворилась заборгованість у розмірі 7786 гривень 39 копійок (а.с.30-36). Зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань на підставі договору №006-12018-040911, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту. Отже, матеріально-правову вимогу позивача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з частиною 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а позивач був звільнений від сплати судового збору, останній, у розмірі 243 гривні 60 копійок, підлягає стягненню на користь держави з відповідача у повному обсязі. Також суд бере до уваги те, що згідно положень частини 1 статті 88 цього ж кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з огляду на те, що рішення ухвалено на користь позивача, а він поніс витрати, пов`язані з викликом відповідача до суду, які суд вважає документально підтвердженими на суму 420 гривень (а.с.38-40), вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже,

Outcome: approved