Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] із позовом про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON], яка являлася рідною сестрою її батька [PERSON] Після смерті останньої, а саме 06.03.2015 вона, як спадкоємець за законом звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Проте, приватним нотаріусом їй було повідомлено, що [PERSON] було складено заповіт на іншу особу та посвідчений Кадубовецькою сільською радою Чернівецької області 28.10.2013. Позивачка посилається на те, що їй достовірно відомо про те, що за життя [PERSON] заповіту не складала. Остання завжди стверджувала, що єдиним спадкоємцем після її смерті являється вона, як племінниця. Крім того, [PERSON] не надавала [PERSON] жодної допомоги, не утримувала її матеріально та не доглядала за нею в останні роки її життя. [PERSON] самостійно вела своє господарство та обробляла земельну ділянку біля будинку. [PERSON] вважає, що заповіт, який складений [PERSON] 28.10.2013 і посвідчений секретарем Кадубовецької сільської ради складений з порушенням вимог чинного законодавства. В заповіті не вказано місце його складання, підписаний заповіт невідомою особою, відсутній запис - «прізвище, ім»я та по батькові написаний власноручно заповідачем». У реєстрі нотаріальних дій Кадубовецької сільської ради за № 160 від 28.10.2013 у розділі «Зміст нотаріальної дії», первинно секретарем виконавчого комітету було записано «Довіреність» і виправлено на «Заповіт». Виправлення в реєстрі не застережені секретарем сільської ради, не скріплені його підписом та печаткою, що є також порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування. У зв'язку із наведеним позивач вважає, що заповіт, який складений [PERSON] 28.10.2013 та посвідчений секретарем Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №160 є недійсним. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, обґрунтували його вищенаведеним. Представник позивача [PERSON] пояснив суду, що померла [PERSON] являється рідною сестрою батька позивача [PERSON] - [PERSON] Все своє життя [PERSON] вказувала, що її спадкоємцем має бути [PERSON] Про існування заповіту [PERSON] дізналася у приватного нотаріуса, коли написала заяву про прийняття спадщини. Позивачка впевнена, що померла [PERSON] заповіту, яким все своє майно заповіла [PERSON] не вчиняла, оскільки не мала наміру його складати. Відповідач була чужою людиною для [PERSON], вона не здійснювала догляд за померлою, не допомагала їй по господарству, оскільки померла мала змогу самостійно доглядати за господарством. Заповіт вчинений 28.10.2013 не підписувався самою [PERSON], в ньому не міститься запису - «прізвище, ім'я та по батькові написаний власноручно заповідачем», що є порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. В реєстрі для реєстрації нотаріальних дій містяться виправлення, які не скріплені підписом секретаря та не завірено печаткою, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила суду, що [PERSON] сама запропонувала [PERSON] доглядати за нею. Починаючи із 2010 року відповідач здійснювала догляд за [PERSON], забезпечувала її продуктами харчування, приносила воду, готувала їжу, проводила багато часу із померлою. Відносини [PERSON] із сім'єю брата [PERSON] були погані, вони постійно били останню, у зв'язку із чим вона змушена була звертатися до правоохоронних органів. Про складання заповіту на користь [PERSON] [PERSON] не признавалася, оскільки боялася [PERSON] та інших родичів. Позивач постійного біля тітки не знаходилася, а тому не могла знати про наміри останньої щодо розпорядження своїм майном. Незважаючи на те, що в померлої був рідний брат, [PERSON] постійно шукала людей, які б допомагали їй та доглядали за нею. Представник Кадубовецької сільської ради Нестерюк В.В. в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що він будучи секретарем сільської ради при посвідченні заповіту [PERSON] керувався Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування. Зазначений заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання та особисто підписаний заповідачем [PERSON], яка була присутня в приміщенні сільської ради під час його складання. Дана нотаріальна дія зареєстрована у відповідному реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Кадубовецької сільської ради за 2013 рік. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків та сторін, допитаних як свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Судо встановлено, що [INFO] в с.Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], яка за життя залишила заповіт, посвідчений 28.10.2013 секретарем виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Заставнівського району, Чернівецької області за реєстровим №160, за яким заповіла відповідачу [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося і взагалі все, на що вона за законом мала право ( а.с.56, 16). [PERSON] [INFO] являлася рідною сестрою батька позивача [PERSON] [INFO], який помер [INFO]. Таким чином [PERSON] була рідною тіткою позивача [PERSON] Зазначений факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] визнаний сторонами. 06.03.2015 позивач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті тітки [PERSON] ( а.с.78) Приватним нотаріусом повідомлено [PERSON] про те, що 28.10.2013 спадкодавцем [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем Кадубовецької сільської ради на [PERSON] Позивач [PERSON] просить визнати зазначений заповіт недійсним. Підставою позову зазначила на порушення вимог щодо порядку посвідчення заповіту та його форми, а також недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною третьою статті 203 ЦК України ( зокрема, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі). Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] являється її рідною тіткою. В останньої дітей не було, а тому вона допомагала їй будувати її господарство. Тітка завжди казала, що будинок в якому вона проживає, після її смерті залишиться їй. [PERSON] вказала, що час від часу приїжджала до тітки, допомагала їй. Останній раз була у вересні місяці того року коли тітка померла. Після смерті [PERSON], а саме в листопаді 2014 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала себе спадкоємцем її майна за законом. В березні 2015 року від нотаріуса дізналася, що померла тітка склала заповіт на [PERSON] Відповідачку вперше побачила на похоронах тітки, до того часу її не бачила. Похоронами [PERSON] займалася відповідачка, оскільки вже на той час знала, що тітка склала на неї заповіт. Відповідачка до будинку перед похоронами [PERSON] нікого не впускала, ключі від нього забрала. Будучи допита в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] жінка з якою вона познайомилася, коли ходила на город через її подвір'я. Останніх п'ять років ходила до [PERSON] допомагала їй по господарству, купляла хліб, носила їсти, пекла картоплю, оскільки вона не їла жирну їжу, у неї був хворий шлунок. [PERSON] казала, що в неї немає родичів, тільки є племінниця, із якою вона у неприязних відносинах. [PERSON] зазначила, що іноді ночувала у [PERSON], оскільки остання хворіла і потребувала допомоги. Також вона разом із [PERSON] проходила обстеження в лікарні та перебувала разом із нею до самої смерті. Відповідач вказала, що обрядові речі, які необхідно було на похорон взяла у своєї матері, хоронила та поминки робила за свої кошти, пам'ятник зробила в борг. Позивачки [PERSON] ніколи не бачила в будинку [PERSON], родичі бачили, що вона ходила до останньої. Про існування заповіту, який складений [PERSON] дізналася за чотири місяці до смерті останньої, тоді ж [PERSON] віддала їй всі документи. Крім того [PERSON] вказала суду, що їй також відомо про те, що [PERSON] вчиняла заповіти на різних людей, які не були родичами [PERSON] Вказані заповіти бачила в паперовому вигляді. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка секретар Кадубовецької сільської ради Нестерюк В.В. суду вказав, що [PERSON] прийшла до сільської ради і сказала, що хоче скласти заповіт. Він їй сказав надати документи, що посвідчували особу та запитав на кого складати, на що вона повідомила, що на [PERSON] Він склав текст заповіту, прочитав вголос його та надав підписати заповідачу. На час складання заповіту ніяких вад у [PERSON] не було. Про те, що остання проживає одна, йому відомо особисто, оскільки здійснював перепис населення в селі. Свідок також зазначив, що [PERSON] особисто йому вказувала, що «циганам хату дам, але своїм родичам не дам». Щодо внесення змін у журналі реєстрації нотаріальних дій, то свідок вказав, що механічно допустив помилку, зазначивши, що «доручення», а потім виправив на «заповіт». Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала суду, що являється рідною сестрою [PERSON] Померла [PERSON] являлася рідною сестрою її батька, вона була одинокою. Будинок в якому проживала тітка будували всією сім'єю. Тітка завжди все по господарству робила сама, постійно відмовлялася від сторонньої допомоги. Тітка вирощувала курей, ягоди, які в послідуючому продавала. Про існування заповіту їй не було нічого відомо. Коли приїжджала в село до батьків, то завжди ходила до тітки, приносила хліб та молоко. [PERSON] завжди стверджувала, що все майно залишить братовим дітям. Протягом двох років постійно на вихідних і в будні дні приїжджала в село до тітки, відносини із нею були добрі. В тітки характер був тяжкий, про свої плани вона ніколи не розголошувала. [PERSON] була писемною, вміла писати, самостійно розписувалася при одержанні пенсії. Свідку відомо, що померла тітка хворіла на органи травлення (печінка, шлунок). Дізнавшись про смерть тітки вона із сестрою ввечері [INFO] прийшли до будинку де жила тітка, однак попасти до тіла покійної вони не змогли, оскільки будинок був закритий. На похоронах тітки вперше бачила [PERSON] Поману родичі не робили, оскільки похованням займалася [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала суду, що являється далекою родичкою позивачки по справі. Знала [PERSON], оскільки вона являлась її хресною мамою. Остання проживала одна, тримала птицю, яку потім продавала, а також продавала яйці, отримувала пай. Із [PERSON] часто зустрічалася на базарі та спілкувалася із нею. Вона вказувала, що все робить сама, їй ніхто не допомагав. Про майно [PERSON] вказувала, що за життя нікому нічого не дає, а після її смерті все перейде до [PERSON] дітей. Перед смертю [PERSON] біля її господарства нікого не бачила. З дружиною брата [PERSON] у [PERSON] були добрі відносини, про суперечки з [PERSON] їй нічого не відомо. [PERSON] та [PERSON] часто приїжджали до тітки. Свідок вказала, що напередодні похорону ввечері приїжджала із своїм батьком, однак будинок був зачинений, а тому прийшла зранку на похорон. Про існування [PERSON] дізналася від [PERSON]. До похорону останню в будинку [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється двоюрідною сестрою позивача. [PERSON] проживала одна. За життя стверджувала, що все її майно після смерті перейде до [PERSON] дітей, які її мають поховати. Перед похороном приходили до господарства [PERSON], однак будинок був зачинений, штори на вікнах закриті були. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] будуть хоронити чужі люди. Про існування [PERSON] [PERSON] ніколи не говорила. Свідок [PERSON] суду вказала, що [PERSON] жила по сусідству. Була присутньою коли остання помирала. Того дня, коли померла [PERSON] приходила [PERSON] і запитувала чи вже померла остання і пішла, більше ніхто тоді не приходив. За життя [PERSON] приходила до неї і жалілася на братових родичів, оскільки ті ображали її, били. За два роки до смерті [PERSON] познайомила її із [PERSON] Остання допомагала їй по господарству, купляла продукти харчування. За життя [PERSON] ніколи не говорила про заповіт та свої наміри. Відповідачка прийшла до [PERSON] зранку, дала їй каплі і викликала швидку, яка забрала її в лікарню в м.Заставна. На наступний день [PERSON] померла. Свідок вказала, що сиділа біля покійної до 7 години ранку. [PERSON] у її похованні участі не брали, організацією похорон займалася [PERSON]. Крім того свідок вказала, що [PERSON] вміла підписуватись та рахувати гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала суду, що із [PERSON], яка була одинокою проживала по сусідству. Чотирнадцять років разом із останньою працювала в колгоспі. [PERSON] постійно скаржилася на братових родичів. Будучи вже старшою жінкою також жалілася на те, що їй ніхто нічого не допомагає, все робить сама. [PERSON] розповідала їй про те, що таємно склала заповіт на чужу людину, оскільки боїться родичів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] являлася її хресною мамою. Часто зустрічалася із [PERSON], оскільки їх земельні ділянки розташовані поруч. Відносини у [PERSON] із братовими родичами були погані, завжди були крики. Померла неодноразово просила її про допомогу. Вказувала, що братова дружина їй постійно погрожувала. [PERSON] допомагала [PERSON] буряки збирала, допомагала копати город. Їй відомо, що [PERSON] закінчила 4 класи, вміла підписуватись. Про існування заповіту знала, оскільки перебувала в сільській раді, коли [PERSON] власноручно підписувала заповіт. Як передбачено ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.ч. 1 і 2ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України, загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами, у порядку визначеному ст.ст.1251-1252 ЦПК України. Приписами ст.1251 ЦК України встановлено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного може бути посвідчений уповноважено на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до рішення виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №6/4 від 25.05.2010 року на секретаря виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Нестерюка В.І. покладено обов'язки по вчиненню нотаріальних дій (а.с. 34). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Згідно зі ст. 56 зазначеного вище закону нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядок). Відповідно до п. 2.12 зазначеного Порядку, усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування (додаток 15) у порядку, передбаченому статтею 52 Закону України "Про нотаріат", та Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613 (далі - Правила). Дописки і виправлення, зроблені в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, повинні бути застережені посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплені її підписом та печаткою органу місцевого самоврядування. Саттею 52 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Кадубовецької сільської ради за 2013 рік під час реєстрації нотаріальної дії за №160 від 28.10.2013 у розділі «зміст нотаріальної дії», первинно зроблено запис «довіреність», яку виправлено на «Заповіт». При цьому це виправлення в Реєстрі всупереч до вимог п.2.12 Порядку та ст.52 ЗУ «Про нотаріат» не застережені секретарем виконкому сільської ради, не скріплені його підписом та печаткою Кадубовецької сільської ради ( а.с.28 Реєстру, а.с.17). Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні тексту оспорюваного заповіту, в графі «підпис, П.І.Б.» міститься підпис особи, проте відсутній запис прізвища, ім'я та по батькові написаний власноруч заповідачем ( а.с.16). Відповідно до приєднаного до матеріалів справи висновку судово-почеркознавчої експертизи №1632-К від 12.10.2016, проведеної експертом Чернівецького науково-дослідного екпертно-криміналістичного центру, підписи від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 28.10.2013 та на сторінці 28 напроти нотаріальної дії №160 в журналі реєстрації нотаріальних дій Кадубовецької сільської ради за 2013 рік - виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] ( а.с.139-143). Наведене підтверджується висновком повторної судової почеркознавчої експертизи №1.1-198/17 від 08.08.2017, проведеної експертом Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, згідно якого підписи в оригіналі заповіту (першому та другому примірниках) від 28.10.2013 посвідченого секретарем виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради, а також в журналі реєстрації нотаріальних дій Кадубовецької сільської ради за 2013 рік ( аркуш 28, номер нотаріальної дії 160) виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням елементів підпису [PERSON] (а.с.224-233). Положеннями ч.3 ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приймає до уваги приписи ч.6 ст.147 ЦПК України та роз"яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.3 постанови від 30 травня 1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", за якими при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, має ґрунтуватися на всебічному, повному й об"ективному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Вирішуючи даний спір суд приймає до уваги показання позивача [PERSON], допитаної як свідка, а також інших свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стосовно намірів спадкодавця [PERSON] стосовно розпорядження своїм майном та виходить із доказів щодо форми та порядку посвідчення оспорюваного заповіту і вважає їх у своїй сукупності достатніми і взаємопов'язаними. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд ставить під сумнів, оскільки вони суперечать письмовим доказам у справі. Крім цього, свідок [PERSON] надала суду показання під час додаткового допиту про те, що вона була присутня в сільській раді восени 2013 року під час складання [PERSON] заповіту. Такі показання суд оцінює критично, оскільки присутність сторонньої особи під час складання заповіту є порушенням принципу його таємності. Свідок [PERSON] в своїх показаннях зазначила, що [PERSON] повідомила їй про складання заповіту на чужу людину, проте не уточнила на кого саме та дату його посвідчення. Проте в матеріалах цивільної справи міститься довідка зі Спадкового реєстру, з якої вбачається, що [PERSON] 22.03.2002 року склала заповіт на [PERSON], який в подальшому 27.02.2008 року за її заявою був скасований ( а.с.57 звор. бік). Таким чином суд приходить до висновку, що спірний заповіт був укладений взагалі без волевиявлення [PERSON] із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Разом з тим, у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову у цьому. Отже, оскільки судом встановлено нікчемність заповіту, а визнання нікчемним такого заповіту судом не вимагається, тому що він є нікчемним в силу закону, в той же час встановлення нікчемності заповіту рішенням суду необхідно для захисту права позивача як спадкоємця, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та встановити нікчемність заповіту від 28.10.2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області Нестерюком В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №160 від імені [PERSON], жительки с. Кадубівці Заставнівського району. На підставі ст.ст. 215, 1233, 1234, 1247, 1251, ч.ч.1,2 ст.1257 ЦК України, ст.37, ч.1,2 ст. 52, ст. 56 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: partial