Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі ? ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором застави у розмірі 44247,38 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. 30 жовтня 2012 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203-317/04/72 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 143505,00 гривень на строк з 30 жовтня 2012 року по 29 жовтня 2019 року зі сплатою процентів, виходячи з 19,00 річних. Кредит було надано на придбання автомобіля марки СITROEN, моделі C4, 2012 року випуску. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави №2203/72А, предметом якого є автомобіль марки СITROEN, моделі C4, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Договором застави передбачено обов`язок заставодаця на період дії договору застави застрахувати предмет застави на його повну вартість, в свою чергу, договір застави передбачає відповідний штраф за невиконання вказаного обов`язку. На момент подання позовної заяви банком від відповідача не отримано будь-яких доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором за останні роки. 09 квітня 2019 року ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області було відкрито провадження по справі. 05 червня 2019 року представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі. 29 липня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому останній зазначає що позов відхиляє повністю, оскільки при укладанні кредитного договору та договору застави позивач не повідомив відповідача про те, що у жовтні 2014 року відділення «УКРГАЗБАНКУ» №317/04, де обслуговувався його кредитний договір, буде закрите. Після зміни адреси відділення позивач не проінформував, згідно пункту 6.4 договору поруки, про те, куди відповідач зможе звернутись щоб у повній мірі виконувати зобов`язання за своїми договорами. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що предмет застави був застрахований на весь період дії кредитного договору та договору застави Полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, відповідач зазначає, що строк позовної давності на момент подання позовної заяви складає 4 роки та 6 місяців у зв`язку з чим просить скасувати нарахований штраф та невідкладно зняти з застави автомобіль. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позовній заяві та заяві від 05 червня 2019 року зазначив, що просить розглянути справу за відсутності представника банку. Відповідач у судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи між ПАТ АБ «УКРАГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203-317/04/72 від 30 жовтня 2012 року за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 143505 гривень на придбання автомобіля марки СITROEN, моделі C4, 2012 року випуску. Кредит надається з 30 жовтня 2012 року по 29 жовтня 2019 року (а.с.6-12). 30 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «УКРАГАЗБАНК» та [PERSON] в забезпечення вимог ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» за кредитним договором № 2203-317/04/72 від 30 жовтня 2012 було укладено договір застави № 2203/72-А (а.с. 18-22). Згідно пункту 2.1. договору застави №2203/72-А предметом застави є автомобіль марки CITROEN, моделі C4, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - сірий, тип - легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно пункту 2.3. договору застави №2203/72-А вказаний транспортний засіб (предмет застави) оцінено сторонами в 159450 гривень Підпунктом 3.3.4. пункту 3.3. договору застави №2203/72-А передбачено обов`язок відповідача на період дії договору застави застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог Банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування надати Банку копії договору(ів) страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів аз цим(и) договором(ами) страхування. Відповідальність [PERSON] за невиконання вимог підпункту 3.3.4 договору застави №2203/72-А визначена пунктом 4.2. вказаного договору застави згідно якого за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4. договору застави Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого Заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3. цього Договору, який збільшується на 0,75 (нуль цілих сімдесят пять сотих) п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобовязання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє Заставодавця від виконання своїх зобовязань за вказаними пунктами. Копіями полісів № АМ/2299228 від 27 жовтня 2017 року, № АВ/8200876 від 29 жовтня 2012 року, № АС/6601602 від 2013 року (число та місяць не вказано), № АІ/0611142 від 29 жовтня 2014 року, № АІ/5639081 від 30 червня 2015 року, № АК/1524288 від 13 жовтня 2016 року підтверджується, що [PERSON] як власник наземного транспортного засобу застрахував свою цивільно-правову відповідальність (а.с. 53-58). Як вбачається з копії квитанції №11933_1 [PERSON] сплатив на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» грошові кошти у розмірі 3962 гривні 84 копійки, згідно інформації в категорії «призначення платежу» грошові кошти сплачені в погашення заборгованості по кредитному договору 2203-317/04/72 від 30/10/2012 (а.с. 59). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Обов`язковість виконання сторонами договору закріплена ч. 1 ст. 629 ЦК України. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф як різновид неустойки, обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В матеріалах справи відсутні копії договорів страхування предмету застави, а саме транспортного засобу, докази надіслання відповідачем на адресу позивача копій договорів застави та докази сплати позичальником страхових платежів за такими договорами. Наведене свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку зі страхування предмета застави та відповідно про порушення відповідачем умов зазначеного договору застави 2203/72-А та є підставою для нарахування відповідачу та стягнення з нього штрафу. Таким чином, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором застави №2203/72-А, а саме п. 3.4. вказаного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ АБ «УКРАГАЗБАНК» про стягнення штрафу у розмірі 44247,38 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч. ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати штрафу, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ним було в повному обсязі виконано вимоги п. 3.4. договору застави №2203/72-А, оскільки він кожного року укладав договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з огляду на наступне. Так, підпунктом 3.3.4. пункту 3.3. договору застави №2203/72-А передбачає три взаємопов`язані один із одним обов`язки відповідача, а саме: а) на період дії договору застави застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок в) надати Банку копії договору(ів) страхування в) надати Банку копії документів, що підтверджують сплату страхових платежів аз цим(и) договором(ами) страхування. В свою чергу, відповідач, як власник наземного транспортного засобу, застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність, вважаючи, що вказані поліси обов`язкового страхування є договорами страхування саме транспортного засобу, не надіслав ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» копії вказаних договорів та копії документів на підтвердження сплати страхових платежів. Крім того, суд окремо зауважує, що поліси обов`язкового страхування, які надав відповідач суду, не можуть вважатися договорами страхування транспортного засобу, оскільки мають різний предметний склад. Так, згідно ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу поширюється лише на випадку потрапляння транспортного засобу, цивільна відповідальність власника якого застрахована, у дорожньо-транспортні пригоди і не розповсюджує свою дію на викрадення транспортного засобу його крадіжка, пошкодження або знищення його частин, пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок стихійного лиха, падіння дерев та інших предметів, нападу тварин, пожежі тощо. Отже, надані відповідачем поліси обов`язкового страхування свідчать виключно про страхування цивільно-правової відповідальності його як власника транспортного засобу та не можуть бути прийняті як доказ на підтвердження факту страхування власне самого транспортного засобу як об`єкта матеріального світу. З приводу доводів відповідача про те, що ним у повному обсязі було сплачено заборгованість за кредитеним договором суд зазначає, що вказані посилання відповідача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідачем до матеріалів справи не долучено доказів повної сплати заборгованості за кредитним договором №2203-317/04/72. Надана відповідачем копія квитанції про сплату на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" грошових коштів в сумі 3962,84 гривні з призначенням платежу "повне погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №2203-317/04/72", з врахуванням того, що ктегорія "призначення платежу" заповнюєтсья особою, яка здійснює платіж, не свідчить про повне погашення заборгованості по кредитному договору в межах якого було надано кредит у розмірі 143505 гривень. Будь-яких інших доказів на підтвердження повної сплати заборгованості, як то довідки банку, квитанцій про сплату решти заборгованості тощо, відповідачем до матеріалів справи недолучено. Суд також додатково наголошує, що підстави виникнення права на неустойку визначені статтею 550 ЦК України, частина 1 якої імперативно закріплює, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування правових наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 4.4. договору застави №2203/72-А встановлено домовленість сторін про збільшення до 3 років строку позовної давності за вказаним договором застави, включаючи вимоги про стягнення неустойки. Таким чином, з відповідача на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» підлягає стягненню сума штрафу за три останні роки, що передують зверненню позивача до суду, вказана сума позивачем розрахована вірно виходячи із 36 місяців та складає 44247,38 гривен. Вимоги про стягнення штрафу поза межами строків позовної давності позивачем не заявлені. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved