Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 06.04.1995 року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька позивач прийняла спадщину, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою вул. Героїв України, 10, в смт. Літин Літинського району Вінницької області, по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши на адресу суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність та залишити за нею витрати зі сплати судового збору. Додатково повідомляє про відсутність іншого спадкоємця (її брата) [PERSON], котрий помер 17.05.2000 р. (а.с. 29). Представник відповідача [PERSON] селищної ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з'явився, надавши на адресу суду заяву, відповідно до якої селищна рада проти заявленого позову не заперечує та просить справу розглянути у відсутність представника (а.с. 28). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 321532, виданим повторно [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану 29.06.1995 р., [PERSON] помер 06.04.1995 р.(а.с. 6). Свідоцтвом про народження серії І-АВ № 015706, виданим 13.01.1970 р. [PERSON] відділом ЗАГС, актовий запис № 2, пояснюється наявність родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON], як між батьком та донькою (а.с. 7). У відповідності до свідоцтва про одруження серії ІІ-АМ № 415436, виданим 10.01.1992 р. Соснівською сільською радою Літинського району Вінницької області пояснюється зміна прізвища позивача із «Жиляєва» на «Данькова» (а.с. 8). З довідки за № 4572 від 10.11.2017 р. виданої [PERSON] селищною радою Літинського району Вінницької області вбачається, що [PERSON], який помер 06.04.1995 р. на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою [INFO] разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки [PERSON] селищної ради Літинського району Вінницької області за № 4700 від 24.11.2017 р. за адресою вул. Героїв України, 10, в смт. Літин Літинського району Вінницької області згідно земельно-облікових документів рахується земельна ділянка комунальної власності 0,07га цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Зазначена земельна ділянка у власність не передавалась., державний акт на землю не видавався (а.с. 12). Згідно довідки [PERSON] селищної ради Літинського району Вінницької області № 4571 від 10.11.2017 р. [PERSON], який помер 06.04.1995 р. було збудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою вул. Героїв України, 10, смт. Літин Літинського району Вінницької області (а.с. 13). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Героїв України, 10, смт. Літин Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1970 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 48,2 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., допоміжною площею 10,0 кв.м., веранди літера «а», ганку, огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3 (а.с. 14-18). Листом за № 2349/02-17 від 26.12.2017 р. нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори повідомляє позивачу, що вона вважається такою що прийняла спадщину після смерті [PERSON], втім відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 19). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою вул. Героїв України, 10, смт. Літин Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], який помер 06.04.1995 року спадщину після смерті якого прийняла спадкоємець за законом донька [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 29) слід залишити за останньою.

Outcome: approved