Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

26.10.2021 представник заявника адвокат Коробко С.Є. в інтересах [PERSON] , яка представляє інтереси неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , звернулася до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] за адресою, [ADDRESS] ; обмежити [PERSON] в спілкуванні з постраждалими дітьми [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися до місця проживання, навчання, та інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати дітей та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що з 14.02.2004 перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який розірвано в судовому порядку відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі №310/1702/21, що набрало законної сили 28.05.2021. Представник заявника зазначає, що заінтересована особа реєстрації (в тому числі тимчасової) на території України не має, свій паспорт громадянина України подав до Посольства Республіки Молдови для отримання статусу біженця, пересувається по території України з паспортом громадянина України для виїзду закордон, який закінчив свій строк дії ще 14.08.2019. Так, за змістом заяви, заінтересована особа самовільно, не повідомивши заявницю про наміри змінити місце проживання спільних дітей, в ніч з 09.03.2021 на 10.03.2021 вивіз доньку та сина в невідомому напрямку, забравши при цьому майже всі речі дітей. Цього ж дня мати дітей звернулась до поліції із заявою про викрадення дітей, проте, з боку поліції жодних дій по встановленню місцезнаходження неповнолітніх дітей проведено не було. Крім того, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.09.2021 по справі №310/2418/21 визначено місце проживання дітей разом з матір`ю. Проте, незважаючи на рішення суду, впродовж шести місяців (з березня 2021 року по вересень 2021 року) матір не мала змоги спілкуватись та зустрічатись зі своїми дітьми, не знала про їхнє місце проживання. 06.09.2021 заявниця встановила місце проживання дітей та заінтересованої особи. Під час спілкування з дітьми, мати дізналась, що батько - заінтересована особа, систематично, впродовж шести місяців з 09.03.2021 по 06.09.2021 вчиняв психологічне насилля над дітьми, а саме дозволяв собі в бік дітей словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб (матері дітей), принижував, залякував, спричинивши дітям емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Службою у справах дітей Новгород-Волинської міської ради встановлено та зафіксовано в акті обстеження матеріально-побутових умов дітей від 06.09.2021, що діти, перебуваючи фактично ізольованими від матері, впродовж шести місяців неодноразово змінювали місце свого проживання, не відвідували навчальний заклад та не були залучені до навчання, з лікарем-педіатром договір про отримання дітьми медичної допомоги батько не уклав, із зовнішнього вигляду [PERSON] з`ясовано, що дитина потребує медичної допомоги: її голова та руки тремтять, діти залякані та у присутності батька не наважуються розмовляти, спілкувались тезисно фразами батька. [PERSON] вказувала на те, що батько не дозволяв виходити з готельного номеру, де вони тимчасово проживали, забирав у доньки її мобільний телефон та від її імені писав матері дітей погрози та інші принизливі слова, заставляв дітей на камеру виражатись нецензурно в сторону матері та потім вказані відео направляв матері дітей. [PERSON] стверджувала, що батько був проти відвідування дітьми учбових закладів та продовження навчання, вмовляв неповнолітню [PERSON] вживати алкогольні напої (в день по 0,5 л. пива майже щодня). Враховуючи вказане, виявлений службою у справах дітей Новгород-Волинської міської ради факт психологічного насилля батька над дітьми, вказаною службою направлено лист до служби у справах дітей Бердянської міської ради щодо взяття на облік дітей [PERSON] та [PERSON] на облік, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що зазнали психологічне насилля від батька [PERSON] . Служба ініціювала питання перед центром соціальних служб про взяття сім`ї [PERSON] на облік та соціальний супровід, з метою надання дітям та матері комплексної соціальної допомоги. Рапортами Новгород-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області зафіксовано факт звернення 06.09.2021 [PERSON] із заявами відносно [PERSON] за фактами неправомірних дій відносно дітей. Враховуючи вищевикладене, заявник стверджує, що заінтересована особа має схильність вести себе всупереч інтересам спільних дітей, а саме застосовувати відносно дітей психологічне насильство. На підставі наведеного, з підстав, встановлених ст. 21, 22, 24, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", представниця заявниці просить задовольнити заяву. Ухвалою судді від 26.10.2021 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці, її представника та заінтересованої особи. 28.10.2021 судове засідання не відбулось у зв`язку із припиненням постачання електроенергії до будівлі суду з 09-30 години до 17-40 годин 28.10.2021. В судовому засіданні заявниця та її представниця вимоги заяви підтримала, надали пояснення на підтвердження викладених обставин, вважають, що заборони, які просять вжити стосовно заінтересованої особи, є обґрунтованими, факт вчинення домашьного насильства й завдання психологічної шкоди по відношенню до дітей з боку [PERSON] доведеним. Заінтересована особа [PERSON] неодноразово повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також засобами смс-листування. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленим в належний спосіб. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ч.1 ст.350-5\~ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутність. Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, здійснивши допит заявниці як свідка (за її клопотанням), розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, за результатами з`ясування фактичних обставин, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з такого. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 14.02.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2021 по цивільній справі №310/1702/21, пр.2/310/1363/21, яке набрало законної сили 28.05.2021 (копія наявна у справі та перевірена за даними ЄДРСР https://reestr.court.gov.ua/Review/96605011). Від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей неповнолітню [PERSON] , [INFO] , що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції 23.12.2005, та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області 01.08.2012. Допитана як свідок [PERSON] показала суду, що заінтересована особа [PERSON] в ніч з 09.03.2021 на 10.03.2021 вивіз з міста Бердянська [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , заявниця не мала змоги спілкуватися з дітьми впродовж шести місяців. На цей час рішення суду про визначення місця проживання дітей із матір`ю не було ухвалено, набрало законної сили 03.09.2021. З 06.09.2021 діти знаходяться із нею, їх емоційний та фізичний стан значно покращився. [PERSON] підтвердила обставини, викладені в заяві, поданій до суду, з приводу ставлення батька до дітей, шкідливого впливу на них з боку [PERSON] , в результаті чого констатовано суттєве погіршення психо-емоційного стану дітей. Крім того, діти протягом 6 місяців не навчались, не отримували медичної допомоги, [PERSON] нехтував елементарними санітарно-гігієничними вимогами по догляду, не дозволяв виходити на вулицю тощо. Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.07.2021 по цивільній справі №310/2418/21, яке набрало законної сили 03.09.2021 (https://reestr.court.gov.ua/Review/99069049), визначено місце проживання дітей: малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Донецька та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Донецька разом з їх матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Макіївка Донецької області за місцем мешкання матері. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON] , 2407. 2012 р.н., та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини частини заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.03.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Під час розгляду заяви суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства. Основними нормативно-правовими актами, яким регулюються спірні правовідносини, є ЦПК України та\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Розділом IV глави 13\~ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. За змістом ст.350-1\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. П.3 ч.1 ст.\~350-2\~ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Згідно з\~ч.1\~ст.350-4\~ЦПК України у\~заяві про\~видачу обмежувального\~припису повинно\~бути зазначено,\~зокрема,\~ обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. У даному нормативно-правовому акті наведено наступні визначення: - кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. -\~обмежувальний припис\~стосовно кривдника\~ це\~встановлений у\~судовому порядку\~захід тимчасового\~обмеження прав\~чи покладення\~обов`язків на\~особу,\~яка вчинила\~домашнє насильство,\~спрямований на\~забезпечення безпеки\~постраждалої особи; - особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. При цьому, протидія домашньому насильству - це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Крім того, відповідно до ч.3 ст.26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч.1 ст.1 Закону N2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Спільним наказом Міністерства соціальної політики України та МВС України від 13.03.2019 №369/180, зареєстрованим в МЮУ 02.04.2019 за № 333/33304 "Про затвердження Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства", а саме, п.2,4 розділу І визначено, що він розроблений відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших актів законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Так, оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства. Також, суд враховує, що обмежувальним приписом (ч.2 ст.26 Закону) визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Крім того, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19, пр. № 61-11564св19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Зважаючи на наведені норми чинного законодавства України, видача обмежувального припису застосовується виключно до кривдника та в інтересах постраждалих осіб, при цьому, лише у разі настання певних факторів та ризиків, але, в будь-якому випадку, в разі доведеності факту вчинення домашнього насильства. Так, факт вчинення домашнього насильства може бути за загальним правилом підтверджений постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, або вироком суду про визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Суд враховує також, що під час встановлення підстав для видачі обмежувального припису в межах розгляду заяви в порядку окремого провадження суд має встановлювати, серед іншого, яким формам домашнього насильства (психологічне, економічне, фізичне тощо) піддавався заявник, оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Проте, заявницею будь-яких доказів, які б підтверджували вчинення домашнього насильства з боку заінтересованої особи (батька) відносно спільних із заявницею дітей суду не надано. Сторона заявника підтвердила у судовому засіданні, що відповідні протоколи за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, відносно [PERSON] не складались, для надання письмових чи усних пояснень [PERSON] до відділу поліції не викликалась. Суд наголошує, що глава 13 Розділу IV ЦПК України "Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису" внесена до вказаного кодифікованого акту саме у зв`язку із прийняттям ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Суд наголошує, що рапорти працівників поліції Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області від 04.09.2021 та 05.09.2021, відповідно до яких отримано заяви [PERSON] , що перебувають на виконанні у вказаному відділі поліції, не можуть бути доказом вчинення фізичного, психологічного чи економічного насильства щодо заявниці та її дітей, не доводять як самого факту його вчинення, так і обставин певної події. Крім того, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису в інтересах дітей, заявниця посилається на те, що заінтересована особа самовільно в ніч з 09.03.2021 на 10.03.2021 вивіз їх спільних дітей в невідомому напрямку, забравши всі речі. Зазначила, що не бачила дітей шість місяців, у зв`язку із чим 24.03.2021 звернулася до суду із позовом про визначення місця проживання дітей разом з нею. Проте, звертає на себе увагу, що наведені події (підтверджені відповіддю служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 14.09.2021 №1359 на звернення адвоката Коробко С.Є. від 08.09.2021, копія якої наявна у справі), мали місце до набрання законної сили рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.07.2021 по справі №310/2418/21, яким визначено місце проживання дітей разом із заявницею, тобто, заінтересована особа, як стверджує заявниця, разом з дітьми, змінила місце їх проживання до звернення заявниці до суду та набрання законної сили вказаним рішенням. З відповіді вбачається, що 06.09.2021 - в день звернення [PERSON] служба у справах дітей разом із ювенальною поліцією та міським центром соціальних служб відвідали [PERSON] та [PERSON] , які разом із батьком знаходились в готелі "Городок" у м.Новоград-Волинський, де тимчасово мешкали. Суд зауважує, що відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.164 СК України ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоке поводження з дитиною є самостійними підставами для позбавлення батьківських прав в разі їх належного підтвердження та за умови дотримання порядку, визначеного нормами сімейного законодавства. Проте, зазначений у вказаній відповіді факт спричинення діями [PERSON] психологічного насильства по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] не свідчить про вчинення саме домашнього насильства та наявність підстав для видачу обмежувального припису й, відповідно, для визнання цієї заяви обгрунтованою. Тому, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави, тому підстав для здійснення їх розподілу судом не встановлено.

Outcome: dismissed