Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

23 квітня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 26 листопада 2011 року. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2600 грн. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 22 березня 2020 року має заборгованість в сумі 12021,15 грн., з яких : 1092,12 - заборгованість за тілом кредиту, 449,84 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 9430, 56 грн. - нарахована пеня, а також штрафи - 500 грн. штраф фіксована частина, 548,63 грн. штраф фіксована частина. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 26 листопада 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» уклав кредитний договір з [PERSON] згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.23). У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Кредитка Універсальна" з бажаним кредитним лімітом 2300 грн. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRAKT" та "Універсальна COLD", а також Витяг з Умов та правил надання банківських. (а.с.24-48). За даними банку, відповідно кредитний ліміт за договором від 26 листопада 2011 року змінювався таким чином: 1) 26.11.2011 року встановлений кредитний ліміт 300 грн.; 2) 26.11.2011 року збільшення кредиту - 2000 грн.; 3) 14..11.2012 року - збільшення кредитного ліміту - 2200 грн.; 4) 11.08.2013 року - збільшення кредитного ліміту - 2600 грн.; 5) 06.11.2014 року - зменшення кредитного ліміту - 2410 грн.; 6) 08.01.2015 року - зменшення кредитного ліміту - 2280 грн.; 7) 24.02.2015 року - зменшення кредитного ліміту - 2140 грн; 8) 05.05.2015 року - зменшення кредитного ліміту - 2000 грн; 9) 21.07.2011 року - зменшення кредитного ліміту - 1880 грн; 10) 16.11.2015 року - зменшення кредитного ліміту - 1740 грн; 11) 29.11.2016 року - зменшення кредитного ліміту - 1640 грн; 12) 02.02.2016 року - зменшення кредитного ліміту - 1640 грн; 13) 25.03.2016 року - зменшення кредитного ліміту - 1540 грн; 14) 15.06.2016 року - зменшення кредитного ліміту - 1370 грн; 15) 31.01.2017 року - зменшення кредитного ліміту - 1100 грн.; 16) 15.04.2017 року - зменшення кредитного ліміту - 880 грн.; 17) 21.04.2017 року - зменшення кредитного ліміту - 780 грн. (а.с.22). Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором згідно з розрахунком, наданим банком, відповідач здійснив 19 липня 2018 року в сумі 300,00 грн. Відповідно Довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором відповідачеві [PERSON] надавалися кредитні картки, останній раз 13 квітня 2017 року кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до березня 2021 року (а.с.21). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року має заборгованість в сумі 12021,15 грн., з яких : 1092,12 - заборгованість за тілом кредиту, 449,84 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 9430, 56 грн. - нарахована пеня, а також штрафи - 500 грн. штраф фіксована частина, 548,63 грн. штраф фіксована частина. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача і судові витрати по справі. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідач порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2102 грн. судового збору, оплата яких підтверджується відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved