Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

В грудні 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н, укладеного 26.03.2008 року, за умовами якого відповідачу видано кредит у сумі 10000 грн. з процентною ставкою 30,00 % річних у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання та станом на 16.10.2013 року заборгованість за договором карткового рахунку склала 39 012 грн. 46 коп., яку і просить стягнути з відповідача. Рішенням Носівського районного суду від 13 травня 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „Приватбанк" про стягнення заборгованості відмовлено. В апеляційній ній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та суперечить нормам матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до вказаних кредитних правовідносин наслідків спливу позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, оскільки відповідач не надав письмової заяви про закриття карткового рахунку, отже строк дії кредитного договору було подовжено. Апелянт зазначає, що належного виконання договору відповідач не здійснив, а тому зобов'язання не припинилось. В засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] за викликами суду неодноразово не з"являється, незважаючи на направлення йому судових повісток у порядку ст.ст. 74-77 ЦПК України; від отримання судової повістки поштою [PERSON] ухиляється, судові повістки повертаються неврученими з відміткою "за закінченням строку зберігання". Згідно положень ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Апеляційним судом судова повістка направлялась як за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання [PERSON] у м. Одеса, так і за адресою у м.Києві, що була повідомлена ним особисто в судовому засіданні суду першої інстанції і підтверджується технічним записом. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 26.03.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ „ПриватБанк" зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Пунктом 6.6 вищевказаних Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Згідно пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Однак, [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання та згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н станом на 16.10.2013 року має заборгованість перед банком у сумі 39 012 грн. 46 коп., з яких: заборгованість за кредитом -9938, 20 грн., заборгованість за процентами - 23740,33 грн., заборгованість по комісії - 3000 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1833,93 грн.. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що останній платіж був здійснений відповідачем 03.02.2009 року, а отже позивач довідався про порушення виконання умов договору в березні 2009 року, проте звернувся в суд в грудні 2013 року, зважаючи на це місцевий суд вважав, що до даних правовідносин підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності. Однак, до такого висновку суд першої інстанції дійшов без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог закону, а тому колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також відповідно до п. 5.4 розділу 5 „Порядок нарахування та оплати процентів. Порядок погашення боргових зобов'язань" Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, відбувається в слідую чому порядку: - строк погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; - строк погашення Кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Враховуючи вказане, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність правових підстав для застосування до вказаних кредитних правовідносин наслідків спливу позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, вважаючи, що позивач довідався про порушення виконання умов договору в березні 2009 року, оскільки строк погашення кредиту в повному обсязі Умовами договору визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці, а згідно даних ПАТ КБ „ПриватБанк", наданих на запит апеляційного суду, строк дії картки [NUMBER], виданої [PERSON] був встановлений до квітня 2011 року (а.с.89). З позовом до суду позивач звернувся у грудні 2013 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідачем дана інформація не спростована. В матеріалах справи відсутня письмова заява [PERSON] про застосування позовної давності. Згідно технічних записів судових засідань суду першої інстанції від 14.02.2014 року, 27.02, 26.03. 2014 і 13.05.2014 року, апеляційним судом встановлено, що [PERSON] під час розгляду справи не заявляв клопотання, не робив заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково вважав, що строк кредитного договору закінчився, відтак безпідставно застосував при вирішенні цього спору строки позовної давності. Вказаний висновок узгоджуються з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, в якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З врахуванням зазначеного, висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості по картковому кредиту не ґрунтується на законі та не відповідає матеріалам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню. Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором карткового рахунку в сумі 39 012 грн. 46 коп., з яких: заборгованість за кредитом -9938, 20 грн., заборгованість за процентами - 23740,33 грн., заборгованість по комісії - 3000 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1833,93 грн., та судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України в розмірі 585 грн. 18 коп.

Outcome: approved