Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та згідно уточненої позовної заяви просила: -стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], картка платника податків [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], картка платника податків [NUMBER] пеню за прострочення сплати аліментів, призначених рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2008 року по справі № 2-7112/08 на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 100 966 (сто тисяч дев'ятсот шістдесят шість) гривень 50 коп. -стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], картка платника податків [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], картка платника податків [NUMBER], додаткові витрати на сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 5 665, 55 (п'ять тисяч шістсот шістдесят п'ять гривень 55 коп.) -стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], картка платника податків [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], картка платника податків [NUMBER], додаткові витрати на сина, [PERSON], [INFO], на відвідування секції плавання в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2008 року по справі № 2-7112\\08 з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO] стягнено аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку /доходів/ щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 04 червня 2008 року і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. Незважаючи на рішення про стягнення аліментів, відповідач не надавав матеріальну допомогу дитині, нехтував своїми обов'язками по утриманню та вихованню дитини. Більш того, згідно з вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.09. 2012 р. по справі № 1522/14923/2012. [PERSON] був визнаний винним по ч.1. ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). У відповідності до ст. 75 КК України [PERSON] був звільнений від відбування покарання. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного 01 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Другого приморського ВДВС м. Одеса [PERSON], станом на 01.07.2018 р. загальна сума боргу по аліментам становила 100 966,50 грн. 01.08.2018 р. [PERSON] Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса була направлена заява до начальника КП «МЕТІ та РОН» з проханням надати ксерокопію технічного паспорту, правовстановлюючих документів та [PERSON] з Реєстру прав власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. 27.07.2018 року позивачем була направлена поштою заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Самойленко Д.О. від 14 серпня 2018 року по справі № 522/13732/18 зобов'язано відповідальних уповноважених осіб Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться в заяві [PERSON] від 27.07.2018 р. Листом Другого Приморського відділу ДВС м. Одеса від 17.08.2018 р. сторони виконавчого провадження були повідомлені про проведення опису майна боржника, з саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Після зазначених подій матір'ю відповідача 29.08.2018 р. та 31.08.2018 р. було сплачено заборгованість за аліментами. Таким чином, відповідачем на протязі 10 років систематично ігнорувалися законні сподівання позивача на отримання аліментів, а будучі працездатною особою, особою, яка неодноразово наголошував сам [PERSON], має спеціальність повар-кондитер та особою, яка володіє на праві власності нерухомим майном, він міг опікуватися життям малолітнього сина, хоча б сплачуючи аліменти. У відповідності до листа ДУ «Південна виправна колонія № 51» [PERSON] за період знаходження з 22.01.2016 р. по 11.04.2018 р. працездатності не втрачав. За цей період був працевлаштований з 01.11.2016р. по 31.12.2016р. Ці факти у сукупності свідчать про винність відповідача у виникненні заборгованості. Оскільки відповідач є працездатним, з огляду на його матеріальне та сімейне становище, на думку позивача він має сплачувати також додаткові витрати на дитину. Відповідно до доданих медичних документів, малолітня дитина, [PERSON] має діагноз дитячий аутизм. У зв'язку з цим, він відноситься до категорії дітей з особливими потребами. Так, через необхідність розвивати його крупну моторику [PERSON] відвідує секції танців, приймає участь у спортивних, туристичних заходах, через що виникає потреба купувати спортивні речі, також окремо увагу слід приділяти творчому розвитку дитини, у зв'язку із чим позивачем систематично придбаються канцелярські та інші товари для розвитку дитини. Більш того, необхідно періодично проходити дослідження стану здоров'я. Також відповідно до довідки лікаря-кардіолога КУ «Міська клінічна лікарня № 3» дитині рекомендовано відвідувати басейн, ЛФК, масаж. На теперішній час позивачем сплачено 600 гривень за відвідування басейну [PERSON] в Одеській морській академії щомісячно. У зв'язку з викладеним позивач вважає, що вказані грошові кошти повинні бути стягнуті з відповідача за рішенням суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Від відповідача надійшов письмовий відзив до позову, у якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та позовні вимоги, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі, який був 21 жовтня 2005 року зареєстрований в Третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 419. В період знаходження у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації народжень 30.05.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 718. Зазначений шлюб був розірваний та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 355 від 21 травня 2008 року. Згідно із рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2008 року по справі № 2-7112/08 з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO] стягнено аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку /доходів/ щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 04 червня 2008 року і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. Згідно з вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.09. 2012 р. по справі № 1522/14923/2012. [PERSON] був визнаний винним по ч.1. ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). У відповідності до ст. 75 КК України [PERSON] був звільнений від відбування покарання. 01.08.2018 р. [PERSON] Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса була направлена заява до начальника КП «МЕТІ та РОН» з проханням надати ксерокопію технічного паспорту, правовстановлюючих документів та [PERSON] з Реєстру прав власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. 27.07.2018 року позивачем була направлена поштою заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.2 КК України. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Самойленко Д.О. від 14 серпня 2018 року по справі № 522/13732/18 зобов'язано відповідальних уповноважених осіб Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться в заяві [PERSON] від 27.07.2018 р. [PERSON] Приморського відділу ДВС м. Одеса від 17.08.2018 р. сторони виконавчого провадження були повідомлені про проведення опису майна боржника, з саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS]. У відповідності до листа ДУ «Південна виправна колонія № 51». [PERSON] за період знаходження з 22.01.2016 р. по 11.04.2018 р. працездатності не втрачав. За цей період був працевлаштований з 01.11.2016р. по 31.12.2016р. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, складеного 01 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Другого приморського ВДВС м. Одеса [PERSON], станом на 01.07.2018 р. загальна сума боргу по аліментам становила 100 966,50 грн. Відповідно до [PERSON] з Приморського відділу виконавчої служби, заборгованість по сплаті аліментів станом на 28.09.2018 року в [PERSON] - відсутня. Згідно з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Крім того, Пленум Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Проте відповідач не надав своїх заперечень щодо причин несплати аліментів. Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до правової позиції, яка булавикладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, у справі № 572/1762/15-ц (№ 14-37цс18), загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо віл дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Згідно розрахунку неустойки за несплату аліментів, який наведений в позові, неустойка по несплаті аліментів, за період з березня 2017 року по липень 2018 року складає 76 228,64 гривень. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів, призначених рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2008 року по справі № 2-7112/08 на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 76 228,64 гривень (сімдесят шість тисяч двісті двадцять вісім) гривень 64 копійки. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на сина в розмірі 5 665, 55 гривень та на відвідування секції плавання в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Позивач на підтвердження своїх вимог надала до суду наступні документи: -Копію Чека БТ 0011457 від 07.09.2018 року на покупку канцелярських товарів на суму - 2047 гривень. -Фіскальний чек із магазина «Адідас» від 08.09.2018 року на суму -1190.00 гривень. -Чек № 000014 від 18.09.2018 року на покупку кофти розміру 110 за -227 гривень , а також чек № 000015 від 18.09.2018 року на покупку 1-ї пари кросівок, розміру 34 на 460 гривень. -Два білети в зоопарк на 12.09.2018 року вартість кожного білета по 200 гривень. - Копія посадочного документа 000ВЗЕ8В -(СВ7-7841-0001 від 05.08.2018 року вартістю 96.71 гривень на поїздку у залізничному поїзді Одеса - головна Ізмаїл, а також копію посадочного документа 000ВЗЕ8В - БВВ7 -7414-0001 від 07.08.2018 року вартістю 91.84 гривень на поїздку у залізничному поїзді Ізмаїл - Одеса - головна. Проте, суд критично відноситься до наданих позивачем доказів, оскільки останні є неналежними доказами, оскільки з вказаних копій квитанцій не вбачається, що витрати на покупку товарів були здійснені саме позивачем [PERSON] та саме для малолітнього сина [PERSON]. Крім того, позивачем не доведено необхідності поїздки малолітнього сина до м. Ізмаїл. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими витрати на відвідування секції плавання в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, оскільки позивачем не надано рекомендації від лікаря щодо необхідності відвідування [PERSON] секції плавання, а також жодним чином не підтверджено, що вартість відвідання секції по плаванню складає 600 гривень щомісячно. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону встатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зазначено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України", заява N 32053/13. Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантованепунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі ПреамбулиКонвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див.рішення у справі "Рябих проти Росії"(Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Виходячи з принципів Європейського суду, рішення повинно бути справедливим, що є складовою верховенства права та яке починається з моменту пред'явлення позову до суду і закінчується його виконанням і тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial