Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

13 березня 2016 р. [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 6872 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. В обгрунтування позову посилався на те, внаслідок дій та бездіяльності медичного персоналу та адміністрації Миколаївського міського пологового будинку № 1 та настанням смерті його дружини [PERSON], яка в цьому медичному закладі 26 грудня 2008 року народила живу доношену дитину, але внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків медичним персоналом та представниками адміністрації пологового будинку померла 31 грудня 2008 року є прямий причинно-наслідковий зв'язок. Внаслідок смерті дружини та матері свого сина йому завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в 500000 грн. та просить стягнути солідарно з відповідачів, оскільки саме їх винними спільними діями та бездіяльністю була завдана така шкода. Також він поніс матеріальні збитки у розмірі витрат на поховання. Ухвалою суду від 27 жовтня 2016 року в якості співвідповідачів по справі за клопотанням представника позивача були залучені Миколаївський міський пологовий будинок № 1 та Управління охорони здоров'я Миколаївської міської ради. В судовому засіданні позивач та його представник просили про задоволення позову, посилаючись на обставини справи. Наполягали на солідарному відшкодуванні шкоди, оскільки настання смерті [PERSON] перебуває в прямому причинному зв'язку зі спільними діями усіх відповідачів. Зазначили, що оскільки жоден з відповідачів лікарів не заперечували проти закриття кримінальної справи з не реабілітуючих підстав ( за спливом строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності) , отже фактично відмовилися доводити свою невинуватість . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з огляду на відсутність своєї вини у завданні шкоди та смерті дружини позивача. Представник відповідачів [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з огляду на положення ст. 1172 ЦК України, оскільки смерть [PERSON] сталася в медичному закладі - Миколаївському міському пологовому будинку № 1, усі відповідачі під час лікування породіллі виконували свої посадові (службові) обов'язки, отже позов заявлено до неналежного відповідача, а його довірителі повинні бути в цій справі лише третіми особами. Також посилався на недоведеність вини лікарів пологового будинку належними та достеменними доказами. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з огляду на відсутність будь-яких винних дій чи бездіяльності головного лікаря Миколаївського міського пологового будинку № 1. Представник Миколаївського міського пологового будинку № 1 в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином неодноразово, про причини неявки суду не повідомив . Представник Управління охорони здоров'я Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та зазначив, що не є належним відповідачем по справі. Вказали , що пологовий будинок № 1 згідно установчих документів є самостійною юридичною особою, уповноваженою самостійно бути відповідачем в суді, а головний лікар несе персональну відповідальність за медичну, господарську та фінансову діяльність закладу. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження №12013160020000464 від 24 січня 2015 року за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та кримінального провадження №1201515000000528 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, закріплений у\~статті 10 ЦПК України\~принцип змагальності зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/11611/15-к від 21 січня 2016 року кримінальне провадження №12013160020000464 від 24 січня 2015 року за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України закрито. Звільнено [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. На підставі ст.ст.128, 129 КПК України цивільні позови потерпілих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/815/16-к від 20 лютого 2016 року кримінальне провадження №12013160020000464 від 24 січня 2015 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України закрито. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. На підставі ст.ст.128, 129 КПК України цивільні позови потерпілих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду. Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про закриття кримінальної справи відносно відповідачів, жоден з останніх не заперечував проти винесення такого рішення. Суд також звертає увагу, що за наявності підстав, передбачених\~ст.49 КК України, суд може закрити кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності. Однак, звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру, тому закон надає йому право заперечувати проти закриття справи (провадження) і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Відповідачі та їх захисники клопотання прокурора підтримали та просили звільнити їх від кримінальної відповідальності і закрити відносно них кримінальну справу. Суд прийшов до висновку про те, що обвинувачені, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час підготовчого судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, таким правом не скористалися та не заперечували проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав. При цьому, з точки зору цивільного судочинства Ухвала суду про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілих (позивачів) цивільно-процесуального права на пред'явлення позову, а відносини з відшкодування шкоди трансформуються в деліктні зобов'язання щодо відшкодування шкоди завданої злочином. Судом встановлено, що 02 червня 2008 року до жіночої консультації №1 м. Миколаєва, що є структурним підрозділом пологового будинку №1 м. Миколаєва (далі - ЖК №1), в терміні 7 тижнів вагітності звернулася та своєчасно стала на облік вагітна [PERSON], [INFO]. В анамнезі в 1988 році вагітна мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Захворювання в анамнезі потягло за собою встановлення [PERSON] вкрай високого (7 балів) ступеню ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за А.Coopland) та зумовило, у відповідності до Наказу МОЗ України №503 "Про удосконалення амбулаторно акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні", необхідність постійного обліку та контролю з боку лікаря-терапевта та лікаря акушера-гінеколога, які повинні були організовувати лікувально-діагностичний процес, надавати лікувально-діагностичну допомогу вагітній та вирішити питання про можливість виношування вагітності і пологорозрішення. В терміні 26-27 тижнів вагітності лікарем-терапевтом [PERSON], яка фактично була лікуючим лікарем [PERSON] з терапевтичного боку, вагітну [PERSON] направлено на консультацію до Національного інституту педіатрії, акушерства та гінекології (НІПАГ) для вирішення питання щодо можливості виношування вагітності. Згідно висновку НІПАГ від 23 жовтня 2008 року, з огляду на термін та неможливість переривання вагітності [PERSON] рекомендовано госпіталізацію на пологи в терміні 37-38 тижнів до НІПАГ м. Києва, як до медичного закладу вищої акредитації. 15 грудня 2008 року з терміном 34-35 тижнів вагітності [PERSON], з метою проведення метаболічної терапії та підготовки до пологів у НІПАГ м. Києва, направлено терапевтом до відділення патології вагітних пологового будинку №1 м. Миколаєва. 22 грудня 2008 року [PERSON] з терміном 35-36 тижнів вагітності прибула та була оформлена на лікування у відділення патології вагітних пологового будинку №1 м. Миколаєва. При госпіталізації у відділення акушерської патології пологового будинку у [PERSON] також був встановлений вкрай високий (7 балів) ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за А.Coopland). З 23 грудня 2008 року вагітна стала виказувати скарги на загальну слабкість, посилення задухи. В терміні 36-37 тижнів у вагітної [PERSON] передчасно розпочалася пологова діяльність. Так, 26 грудня 2008 року о 04:00 годині вагітна [PERSON] прибула до пологового будинку №1 м. Миколаєва з відходженням навколоплідних вод. З огляду на наявність пороку серця та на передчасний початок пологової діяльності, а також на те, що план пологів терапевтом заздалегідь розроблений не був, було скликано консиліум лікарів за участю терапевта, на якому було розроблено план ведення пологів. Консиліумом було вирішено вести пологи консервативно в операційній під постійним кардіомоніторингом та наглядом лікарів. Лікар-кардіолог терапевтом на пологи не викликався. 26 грудня 2008 року о 09:35 годині [PERSON] самостійно природним шляхом народила живу доношену дитину-хлопчика, вагою 2800 г. Після пологів, 26 грудня 2008 року о 10:20 годині та 20:00 годині у [PERSON] проявилися та зберігалися клінічні ознаки недостатнього кровообігу: акроціаноз обличчя та нігтьових фаланг, коливання артеріального тиску з 100\\60 до 145\\90 мм.рт.ст., задуха при незначних фізичних навантаженнях, тахікардія до 110 ударів в хвилину. Дане вказувало на недостатність кровообігу і було першими ознаками некомпенсованої серцево-судинної діяльності, що було зумовлено фізичною та емоціональною напругою, обумовленою пологами. 29 грудня 2008 року [PERSON] надійшла до 2-го акушерського пологового відділення пологового будинку №1 м. Миколаєва. При цьому [PERSON] при надходженні до відділення виказувала скарги на задуху, прискорене серцебиття, у породіллі мав місце акроціаноз, тобто мали місце ознаки наростаючої серцевої недостатності. 31 грудня 2008 року о 10:00 годині стан [PERSON] відмічався як погіршений, мали місце підвищення артеріального тиску до 130\\90; 140\\100, пульс 104 удари на хвилину та посилення задухи. 31 грудня 2008 року о 12:45 годині у [PERSON] відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер'ї, тобто стан продовжував погіршуватись. Стан відмічено як середньої тяжкості. Артеріальний тиск - 140\\100. Незважаючи на погіршення стану лікар-кардіолог для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося. Лише о 13:00 годині 31 грудня 2008 року було вирішено викликати бригаду швидкої медичної допомоги для зняття електрокардіограми (ЕКГ) та викликати для консультації кардіолога. О 13:30 годині того ж дня [PERSON] зроблено ЕКГ, відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжується лікування згідно листка призначень, корекція не застосовувалась. Питання щодо госпіталізації не вирішувалось. О 15:20 годині стан [PERSON] зазначається "без змін", оглянута кардіологом. Відмічено прогресування погіршення стану хворої. Рекомендовано лікування та нагляд продовжити в палаті інтенсивної терапії під постійним кардіомоніторингом в відділенні кардіології міської лікарні №1. О 16:30 годині стан [PERSON] погіршився та потребував нагляду і лікування в реанімаційному відділенні. За висновком огляду кардіолога хвору направлено для госпіталізації до кардіологічного відділення міської лікарні №1. Того ж дня, о 17:05 годині на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі ( як визнали сторони в судовому засіданні, це був звичайний автомобіль, [PERSON] самостійно, просто при підтримці «під руки спускалася та сідала до автомобіля) її було доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації міської лікарні №1 м. Миколаєва. Стан [PERSON] при надходженні до реанімації був вкрай тяжкий, свідомість спутана, ЧДД 36 в хвилину, АТ 90\\50 мм.рт.ст. О 17:10 годині зафіксовано клінічну смерть [PERSON] Реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали, та о 17:35 годині зафіксовано біологічну смерть [PERSON] Так, згідно з висновком Кримського республіканського бюро СМЕ №75 від 31 серпня 2011 року смерть [PERSON] настала внаслідок гострої декомпенсації хронічної серцево-судинної недостатності на фоні вродженого пороку серця. Експертна комісія вважає, що: - декомпенсація серцевої діяльності у [PERSON] настала в ранньому післяпологовому періоді, внаслідок фізичного та емоційного напруження, обумовленого пологами; - наявність уродженої вади серця у [PERSON] не є абсолютним показником для переривання вагітності; - медичний нагляд за вагітною проводився не в повному обсязі: у терміні 32-34 тижня вагітності необхідно було провести повторне ЄХО КГ - дослідження серця з метою уточнення функціонування серцево-судинної системи. У післяпологовому періоді стан [PERSON] відмічається лікарем як задовільний, низькі цифри артеріального тиску, однак хворій призначають препарат, який понижує тиск. Таким чином відмічено протиріччя між статусом хворої та призначеним лікуванням. Ураховуючи наявність у [PERSON] зростаючої серцевої недостатності вона повинна була бути направлена лікуючим лікарем для подальшого нагляду та лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення; - інфузійна терапія була призначена [PERSON] вірно, однак призначення та введення серцевого глюкозита - корглюкон 31 грудня 2008 року о 08:00 годині показано не було, так як в даному випадку збільшується навантаження на праві відділи серця та могло усугубити гіпертензію в малому кругу кровообігу; - тактика зниження артеріального тиску обрана не вірно, так як згідно з стандартами надання медичної допомоги хворим з гіпертонією препарати для пониження тиску призначаються хворим при підвищенні тиску понад 140\\100; - 31 грудня 2008 року о 15:30 годині після огляду кардіолога, ураховуючи погіршення стану хворої, рішення питання щодо подальшого її лікування прийнято необґрунтовано. Транспортування хворої здійснювалося на непристосованому автотранспорті без медичного супроводу, під час транспортування хвора пересувалася самостійно. Відсутність своєчасного лікування, збільшення фізичного навантаження в період транспортування хворої з пологового будинку могли сприяти виникненню декомпенсації серцево-судинної діяльності; - при наявності вродженої вади серця гемодинамічні порушення характеризуються скиданням крові з лівого передсердя в праве, що призводить до навантаження малого кругу кровообігу. Основним ускладненням є прогресування серцевої недостатності. Лікуючий лікар зобов'язаний був знати про основні ускладнення вказаного вище захворювання; - 26 грудня 2008 року після пологів хвора з вадою серця та зростаючими ознаками серцевої недостатності повинна була бути переведена для подальшого лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення, згідно з Наказом МОЗ України № 620 вагітні (породіллі) з патологією серця переводяться в профільне відділення третього рівня надання медичної допомоги. Після огляду кардіолога, 31 грудня 2008 року [PERSON] повинна була бути проведена корекція лікування з урахуванням призначення спеціаліста. Порушення, відмічені експертами, допущені з боку медичних працівників могли стати причиною виникнення декомпенсації серцевої діяльності у [PERSON] Висновок експертної групи Кримського республіканського бюро СМЕ підтверджується висновком експерта №598\\11 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України від 29 жовтня 2011 року: - у [PERSON] мала місце хронічна серцево-судинна недостатність, що виникла на фоні вродженої вади серця у вигляді відкритого артеріального протока (пластика 1988 року), та дефекту міжпередсердної перетинки, яка в післяпологовому періоді ускладнилася гострою декомпенсацією серцево-судинної діяльності, що і призвело до настання смерті; - 22 грудня 2008 року о 08:40 годині при госпіталізації у відділення акушерської патології у [PERSON] був встановлений вкрай високий (7 балів) ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології. Відповідно до додатку 1 до Методичних рекомендацій щодо організації надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ від 29 грудня 2003 року №620: розродження вагітних високого та вкрай високого ступеня акушерського та перинатального ризику, з важкою екстрагенітальною патологією, забезпечується в лікувальних закладах третього рівня. До цього рівня відносяться міські, обласні пологові будинки, перинатальні центри та центри репродуктивного здоров'я, які є клінічними базами кафедр акушерства та гінекології третього та четвертого рівня акредитації, а також пологові будинки відділення обласних лікарень, які мають у своєму складі відділення акушерської реанімації та інтенсивної терапії новонароджених; інститут ПАГ АМН України. Тобто, у даному випадку жінку для родорозродження необхідно було направити в лікувальний заклад третього рівня, що не було виконано; - в допологовому періоді, після госпіталізації, незважаючи на постійні скарги вагітної на прискорене серцебиття та задуху при помірному фізичному навантаженні, не було забезпечено постійний моніторинг стану жінки, що є недопустимим; - після пологів 26 грудня 2008 року о 10:20 годині та 20:00 годині у жінки мали місце: помірний акроціаноз, підвищення артеріального тиску до 140/95, а в подальшому на фоні постійної оксигенації та консервативної терапії відмічався ціаноз (синюшність) обличчя, нігтьових фаланг, коливання артеріального тиску, що вказувало на недостатність кровообігу і було першими ознаками декомпенсації серцево-судинної діяльності та потребувало проведення інтенсивної терапії в умовах відділення інтенсивної терапії, що не було зроблено. Лікувальні заходи, застосовані 31 грудня 2008 року були запізнілими і уже не могли змінити фатальний перебіг патологічного процесу; - гіпотензивний препарат клофелін призначався жінці в терапевтичних дозах 26 грудня 2008 року та 31 грудня 2008 року і сприяв зниженню артеріального тиску при показниках А/Т 130\\90 та 140\\100 мм.рт.ст. не може вважатися обґрунтованою; - 31 грудня 2008 року о 12:45 годині відмічено погіршення стану жінки та призначено інфузійну терапію, яка не була її протипоказана, але була недостатньою. О 16:30 годині відмічено прогресування погіршення стану [PERSON] та рекомендовано нагляд та лікування в реанімаційному відділенні, що було запізнілим; - в період часу з 14:30 години до 17:00 години 31 грудня 2008 року лікувальні заходи не застосовувалися; - 31 грудня 2008 року в період часу з 15:30 години до 16:20 години лікарем-кардіологом вказано, що шкіра жінки бліда, акроціаноз, частота серцевих скорочень від 50 до 120 ударів за 1 хвилину, А\\Т - 90\\60, на ЕКГ відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Тобто стан жінки був вкрай важким, транспортування її в інший лікарняний заклад було протипоказано, або ж, у крайньому випадку, повинно відбуватися в лежачому положенні реанімобілем. Транспортування її непристосованим автотранспортом сприяло наростанню незворотних процесів та настанню смерті; - питання переводу [PERSON] повинно було вирішуватися консиліумом лікарів відразу після пологів, з обов'язковим записом його рішення в Історію пологів, що не було проведено; - за умови усунення вище перерахованих порушень зі сторони різних лікарів та адміністрації пологового будинку №1 збереження життя [PERSON] було б можливим. Відповідальність за надання медичної допомоги хворому (породіллі) несе лікуючий лікар, завідувач відділення та адміністрація лікувального закладу. Таким чином недоліки в наданні медичної допомоги зі сторони відповідних медичних працівників та адміністрації пологового будинку №1 знаходяться в причинному зв'язку з настанням смерті жінки. Наведене підтверджується також і додатковим висновком експерта №91\\14 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України від 04 листопада 2014 року. Відповідальними за діагностично-лікувальну допомогу [PERSON] був ряд медичних працівників пологового будинку №1 м. Миколаєва, у тому числі: - завідуючий відділенням акушерської патології пологового будинку №1 м. Миколаєва, оскільки "він вирішує питання переводу хворих зі стаціонару в стаціонар", згідно з п.п.7.7 "Положення про завідуючого пологовим відділенням стаціонару", затвердженого головним лікарем пологового будинку №1 м. Миколаєва; - лікар акушер-гінеколог відділення акушерської патології пологового будинку №1 м. Миколаєва, основними завданнями якого, згідно з п.п.5.1, 5.7 "Примірного положення про лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення", затвердженого Наказом МОЗ України №620, є "надання кваліфікованої планової та невідкладної стаціонарної акушерсько-гінекологічної допомоги", відповідно до "нормативів надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги"; - лікар-терапевт жіночої консультації №1 м. Миколаєва, як відповідальний "за своєчасну госпіталізацію хворих у відповідності з діагнозом та станом хворого", згідно з "Посадовою інструкцією лікаря-терапевта жіночої консультації №1 м. Миколаєва", затвердженою головним лікарем пологового будинку №1 м. Миколаєва; - заступник головного лікаря з медичної частини пологового будинку №1 м. Миколаєва, який, згідно з п.п.4.4, 4.5 "Посадової інструкції заступника головного лікаря з медичної частини міського пологового будинку №1", затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м. Миколаєва "несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне надання медичної допомоги населенню та "за неякісні та помилкові дії підпорядкованого йому персоналу", завданням та обов'язком якого є "організація роботі пологового будинку, відповідно до Положення про пологовий будинок, посадової інструкції, наказів". Крім того, експертна група МОЗ України під час перевірки щодо випадку смерті [PERSON], прийшла до висновку, що даний випадок належить до категорії материнської смертності та підтвердила висновки судово-медичних комісійних експертиз. Експертною комісією було визнано, що обрана лікарська тактика надання допомоги [PERSON] була необґрунтованою, смерть породіллі була попереджуваною. Згідно інструкцій МОЗ України, при надходженні до відділення за результатами анамнезу, даних обмінної карти та проведеного обстеження заповнюються історія хвороби та вагітна, відповідно до показань, скеровується до певного відділення. Так, у [PERSON] мав місце вкрай високий рівень ризику. Згідно з п.2.11 Наказу №620 МОЗ України, акушерська допомога вагітним (породіллям) з високим прогнозованим ступенем ризику надається в акушерських стаціонарах 3 рівня. Згідно пояснень учасників процесу , в м. Миколаєві відсутні акушерські стаціонари 3 рівня, про що була обізнана як сама [PERSON] , яка достовірно знала, що їй рекомендовано народжувати в НІПАГ м. Києва, так і відповідачі. Наказом начальника Управління охорони здоров'я м. Миколаєва № К-366 від 16.07.2007 [PERSON] призначено на посаду головного лікаря Миколаївського міського пологового будинку № 1 - закладу перинатальної допомоги 2 рівня, на якій він перебуває до теперішнього часу. Відповідно до п.п. 2.1, 2.4, 4.1, 4.2, 5.1, 5.2 "Посадової інструкції головного лікаря пологового будинку № 1", затвердженої начальником Управління охорони здоров'я міста Миколаєва, обіймаючи вказану посаду, [PERSON] здійснює безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованих йому медичних закладів пологового будинку № 1 міста Миколаєва та структурних підрозділів, несе повну відповідальність за якість і культуру медичного обслуговування вагітних, породіль, гінекологічних хворих, зобов'язаний забезпечувати належний рівень організації надання невідкладної медичної допомоги і постійну готовність пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної допомоги. У своїй роботі, згідно п.п. 5, 6.3, 6.4, 6.9, 7.1, 8.1, 11 "Примірного положення про головного лікаря пологового будинку", затвердженого Наказом МОЗ України № 620 від 29.12.2013 "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неопаталогічної допомоги в Україні" (далі Наказ № 620), [PERSON], як головний лікар, зобов'язаний забезпечувати розробку, заходи щодо організації кваліфікованої акушерсько-гінекологічної допомоги та несе відповідальність за якість надання медичної допомоги жінкам і новонародженим, організацію праці персоналу, організацію взаємозвязку у роботі структурних підрозділів пологового будинку з амбулаторною ланкою акушерсько-гінекологічної служби підпорядкованої території та іншими лікувально-профілактичними закладами, забезпечувати умови для надання невідкладної акушерсько-гінекологічної та неопатологічної допомоги, постійно контролювати діяльність структурних підрозділів та пологового будинку, ведення облікової та звітної документації. Наказом начальника управління охорони здоров'я м. Миколаєва №25-К від 12.03.1998 року [PERSON] призначена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини Миколаївського міського пологового будинку №1, на якій вона перебуває до теперішнього часу. Так, згідно з посадовою інструкцією заступника головного лікаря з медичної частини, затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м. Миколаєва, посадовими обов'язками [PERSON] є організація лікувально-діагностичного процесу, консультативної та профілактичної допомоги населенню, яке проживає на території обслуговування пологового будинку, організація надання медичної допомоги, діагностики, лікування та реабілітація хворих. [PERSON], як заступник головного лікаря з медичної частини зобов'язана організовувати роботу пологового будинку, згідно посадової інструкції, наказів, розпоряджень, інструкцій та вказівок органів охорони здоров'я; організовувати роботу підпорядкованим їй підрозділам пологового будинку у відповідності до нормативних документів, надавати лікувально-діагностичну допомогу вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим, безпосередньо керувати лікувально-профілактичною і санітарно-протиепідемічною роботою всіх структурних підрозділів пологового будинку. У відповідності до п.5 "Примірного положення про заступника головного лікаря пологового будинку з медичної частини", Наказу №620 МОЗ України від 29 грудня 2003 року "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатальної допомоги в Україні" , основними завданнями діяльності заступника головного лікаря є організація роботи підпорядкованих йому підрозділів пологового будинку у відповідності до нормативних документів; забезпечення спадкоємності між підрозділами пологового будинку, жіночої консультації (поліклініки), іншими лікувально-профілактичними закладами а обстеженні та лікуванні жінок і новонароджених; організація лікувально-діагностичної допомоги вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим, гінекологічним хворим; організація готовності пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги. [PERSON] повинна забезпечувати готовність пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної допомоги; здійснювати заходи щодо зниження захворюваності і смертності вагітних, роділь, породіль; організовувати та особисто брати участь у проведенні консиліумів. Крім цього, [PERSON], як заступник головного лікаря з медичної частини, несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне надання медичної допомоги населенню, за неякісні дії підпорядкованого їй персоналу. При цьому, [PERSON], як заступник головного лікаря з медичної частини, на підставі п. 6.11 Наказу № 620 МОЗ України, організовувала та проводила медичні наради, конференції для спеціалістів пологового будинку та структурних підрозділів, а відповідно не могла бути не проінформованою щодо перебування на обліку вагітної з екстрагенітальною патологією. Наказом начальника Управління охорони здоров'я м. Миколаєва К-286 від 01 серпня 2008 року [PERSON] призначено на посаду завідуючого 2 акушерським відділенням пологового будинку №1 м. Миколаєва, який належить до 2 рівня акредитації. Згідно посадової інструкції [PERSON], затвердженої головним лікарем пологового будинку №1 м. Миколаєва, її посадовими обов'язками є організація та координація діяльності медичних працівників, забезпечення високої якості лікувально-діагностичного та реабілітаційного процесу, повноцінного обслуговування вагітних та породіль, проведення своєчасних та в повній мірі профілактичних заходів, направлених на підтримання та укріплення здоров'я населення, організація диспансеризації населення, проведення аналізу захворюваності населення. У своїй роботі, [PERSON] повинна керуватися чинним законодавством України про охорону здоров'я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров'я, надавати допомогу вагітним та породіллям, систематично контролювати за правильністю діагностики та повноти лікувальних заходів, шляхом персонального огляду хворих та експертної оцінки "Індивідуальних карт амбулаторного хворого"; приймати рішення про скерування пацієнтів на вищі рівні надання медичної допомоги, доводити до відома головного лікаря та заступника головного лікаря з медичної частини про усі випадки у відділенні та про прийняті заходи; проводити лікувально-профілактичні заходи, направлені на попередження ускладнень вагітності, післяродового періоду. [PERSON], яка була завідуючою акушерським відділенням пологового будинку та за сумісництвом лікуючим лікарем [PERSON],

Outcome: partial