Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів які незаконно отримані за наслідками договорів. В своїх позовних вимогах позивач пояснила, що 14.10.2011 року між нею та ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» в особі продавця-консультанта [PERSON] укладено договір № 010242 про надання консультаційних послуг, предметом якого є надання Виконавцем за завданням Замовника консультаційних послуг щодо можливості придбання на його користь товарів широкого асортименту на умовах договору. Згідно цього договору Виконавець (ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс») зобов'язався надавати Замовнику ([PERSON]) послуги щодо проведення консультацій, оформлення документів та підписання договору № 010242 від 14.10.2011 року та додатків до нього між Замовником та ДП «ПЛЮС» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс». На виконання вищевказаних умов [PERSON] здійснила оплату консультаційних послуг у сумі 2250,00 грн..14.10.2011 року між [PERSON] та ДП "ПЛЮС" ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» в особі продавця -консультанта [PERSON] укладено договір № 010242 про надання послуг з адміністрування програми "Приват-Плюс", яка базується на створенні товариства партнерів, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу. Відповідно до п. 2 вказаного договору Адміністратор зобовязується надавати послуги формування товариства партнерів, організовувати та виконувати асигнаційні акти для надання права на отримання товару у відповідності до умов програми "Приват-Плюс", здійснити оплату товару, зазначеного в додатку до договорів та забезпечити його передачу Партнеру ([PERSON]). Згідно п. 3 зазначеного Договору [PERSON] зобов'язується одноразово сплатити асигнаційний платіж на користь Партнера, розмір якого складає відсоток від вартості товару, що зазначений в додатку до договору, щомісячно сплачувати щомісячний чистий платіж - частина вартості товару, який буде придбаний адміністратором на користь партнера на умовах програми діяльності "Приват-Плюс", розмір якого визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів Партнера, передбачених графіком платежів; та щомісячно сплачувати адміністративні витрати - плата за послуги адміністратора з організації програми "Приват-Плюс", розмір якої погоджений сторонами і виражений у процентному відношенні від вартості товару, що сплачується Партнером у складі щомісячного загального платежу, і є власністю адміністратора, якою останній розпоряджається на власний розсуд. На виконання вищевказаних умов [PERSON] здійснила 29 платежів на загальну суму 24159,64 грн.. Незважаючи на те, що [PERSON] виконала належним чином умови договору, ДП "ПЛЮС" ТОВ "Компанія" Приват-Плюс" відмовило у наданні будівельних товарів у звязку із відсутністю грошей та запропоновала їй сплачувати щомісячні платежі для того, щоб гарантовано отримати обіцяний товар. Позивач вважає, що угоди від 14.10.2011 року були укладені нею через введення її в оману, під впливом обману та нечесної підприємницької практики з тих підстав, що здійснені нею оплати не створюють для відповідачів будь-яких обовязків, а останні покладають на партнерів програми придбання товарів в групах їх витрати, не вкладаючи при цьому власних коштів, що робить таку діяльність пірамідальною схемою, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції; послугу, які надали відповідачі підпадають під категорію фінансових послуг, і відповідно до закону повинні мати дозвіл (ліцензію) на здійснення фінансових операцій. Тому позивач просить суд визнати недійсними з моменту вчинення договір про надання консультаційних послуг від 14.10.2011 року № 010242, укланий між нею та ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс», договір про надання консультаційних послуг від 14.10.2011 року № 010242, укланий між нею та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс», договір від 14.10.2011 року № 010242, укланий між нею та ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» та стягнути з ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» 2250,00 грн., стягнути з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» 2778,00 грн., стягнути з ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» 24 159,64 грн. які незаконно отримані, та судовий збір. Відповідачі у судове засідання не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини їх неявки суду невідомі. Представник ДП "ПЛЮС" ТОВ "Компанія" Приват-Плюс" надіслав на адресу суду заперечення, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки порушення прав споживачів, на які посилається позивач належним чином не встановлені та не доведені, а є лише надуманою позицією позивача без відповідних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.10.2011 року між [PERSON] та ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» в особі продавця-консультанта [PERSON] укладено договір № 010242 про надання консультаційних послуг, предметом якого є надання Виконавцем (ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс») за завданням Замовника ([PERSON]) консультаційних послуг щодо можливості придбання на її користь товарів широкого асортименту на умовах договору. 14.10.2011 року між [PERSON] та ДП "Плюс ТОВ "Компанія" Приват-Плюс" укладено договір № 010242, предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання товару на умовах Програми діяльності Приват-Плюс, яка є Додатком № 1 до договору. Відповідно до "Програми діяльності Приват-Плюс" Партнер ([PERSON]) зобов'язується щомісячно сплачувати щомісячний чистий платіж - частина вартості товару, який буде придбаний Адміністратором на користь Партнера на умовах "Програми діяльності "Приват-Плюс", розмір якого визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів Партнера, передбачених графіком платежів; та щомісячно сплачувати адміністративні витрати - плата за послуги Адміністратора з організації "Програми діяльності "Приват-Плюс", розмір якої погоджений сторонами і виражений у процентному відношенні від вартості товару, що сплачується Партнером у складі щомісячного загального платежу, і є власністю Адміністратора, якою останній розпоряджається на власний розсуд. Згідно квитанції № 6501891 від 14.10.2011 року [PERSON] сплатила на рахунок ДП «ГОР» ТОВ «Компанія» Приват-Плюс» 2250, 00 грн. за надання консультаційних послуг. На виконання вищевказаних умов договору № 010242 від 14.10.2011 року, [PERSON] здійснила 29 платежів згідно квитанцій від 14.10.2011 р., 22.10.2011р., 14.11.2011 р.. 27.03.2012 р., 20.04.2012 р., 20.04.2012 р., 21.05.2012 р., 20.06.2012 р., 24. 07.2012 р., 17.08.2012 р., 21.09.2012 р., 19.10.2012 р., 22.11.2012 р., 25.12.2012 р., 22.01.2013 р., 15.02.2013 р., 15.02.2013 р., 19.03.2013 р., 26.04.2013 р., 20.05.2013 р., 21.06.2013 р., 17.07.2013 р., 17.07.2013 р., 20.08.2013 р., 17.09.2013 р., 16.10.2013 р., 15.11.2013 р., 18.12.2013 р., 22.01.2013 р. та внесла авансові платежі та щомісячні платежі на загальну суму 24 159,64 грн., оплатила за консультаційні послуги 2250,00 грн. та внесла авансовий платіж в сумі 2778,00 грн.. Частина 1 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно ч. 8 ст. 15 даного Закону передбачає, що збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» визначено, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання. Частиною 2 статті 15-1 Закон України «Про захист від недобросовісної конкуренції» передбачено, що інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають. Ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» закріплює, що інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. А згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» останній має право на достовірну і доступну інформацію. Згідно ч. 2, п. З ч. З ст. 18 вказаного Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачі до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку і з збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги, як зокрема адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Судом встановлено, що позивач звернувся до дочірнього підприємства «ГОР» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс», дочірнього підприємства «ПЛЮС» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс» з метою отримання позики на придбання товарів. На рахунки відповідачів позивачем сплачено вступні внески та авансові платежі. З умов договорів № 010242 від 14.10.2011 року з'ясовано, що відповідачі формують товариства партнерів програми "Приват Плюс" за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених учасниками програми, тобто за кошти учасників самої програми. З фонду програми формується фонд реєстру, який призначений для витрачання на користь учасників коштів і знаходиться на спеціальному рахунку відповідача у банківській установі. Відповідач організовує захід з розподілі грошового фонду. який проводиться не рідше одного разу на два місяці, коли фонд учасників є достатнім. При цьому, Рішення про надання товару надається не всім учасникам Програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість проплат (платежів). Отже, розподіл фонду учасників проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п. 7 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», коли один учасник програми за свої власні кошти без інвестування коштів Відповідача, виплачує товар іншому учаснику програми безвідсоткову позику. При цьому, надання одному учаснику програми безвідсоткової позики є компенсацією за рахунок коштів інших учасників Програми, залучених до програми "Приват-Плюс". Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що умови оспорюваних договорів є несправедливими, підприємницька діяльність відповідачів є нечесною, та відповідачами порушено право позивача на отримання послуг, як споживача, оскільки розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі. Вказане право слід поновити, визнавши недійсним з моменту вчинення договір від 14.10.2011 року № 010242, укладений між [PERSON] та дочірнім підприємством «ПЛЮС» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс», стягнувши з дочірнього підприємства «ПЛЮС» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс» на користь позивача кошти в сумі 24159 грн.64 коп. та 2778,00 грн.. В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки договір від 14.10.2011 року № 0100242, укладений між [PERSON] та дочірнім підприємством «ГОР" Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс» є виконаним шляхом надання відповідачем консультацій та сплатою позивачем вартості послуг таких консультацій.

Outcome: partial