Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Державний заклад "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій Затока" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність. В судове засідання відповідач не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що З 1983 року відповідач [PERSON] разом зі своєю сімєю мешкав на території державного закладу «Дитячого спеціалізованого (спеціального) санаторія «Затока». Підставою для вселення стало тимчасове посвідчення на право вселення у виробниче приміщення, видане [PERSON] на основі рішення адміністрації ДССС «Затока» від 04.05.1989 року, яким громадянці [PERSON] разом зі своєю сімєю було дозволено зайняти виробниче приміщення у 10 корпусі гуртожитку по вул.Приморська 3, смт.Затока, м.Білгород-Дністровський, одеської області, житловою площею - 20,4 кв.м.. На момент отримання житла сімя [PERSON] складалася з [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказане житло надавалося [PERSON] на період роботи, яка працювала у санаторії на посаді вчителя початкових класів. [PERSON] померла у березні 2010 року, а [PERSON] помер у жовтні 2014 року. Що стосується відповідача [PERSON], то останній не зявляється за місцем своєї постійної реєстрації вже на протязі 8 місяців. Позивачу відомо, що відповідач [PERSON] мешкає та працює у м.Києві, у звязку з чим в нього відпала необхідність проживання у вказаному гуртожитку, який перебуває на балансі санаторію. Факт не проживання відповідача у вказаній кімнаті гуртожитку на протязі останніх 8 місяців підтверджується актами від 26.01.2015 року, 18.03.2015 року, 15.06.2015 року, складений комісією у складі коменданта гуртожитку, бухгалтера, мешканців гуртожитку та голови домового комітету. Даними актами фіксувалась відсутність відповідача за місцем своєї постійної реєстрації з 08 грудня 2014 року, що підтверджується підписами членів комісії. Отже, відповідач не проживає за місцем постійної реєстрації вже більше 8 місяців, що є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в порядку, визначеному ст.72 ЖК України. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року вказано, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або 107 ЖК України. У відповідності до ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це "внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації". Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. У звязку з вищевказаним, суд вважає позовні вимоги Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій Затока" до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації обґрунтовані і підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved