Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" про визнання незаконним та скасування наказів і відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що з 08.07.2014 він працював в ДП "Великобичківське ЛМГ" провідним спеціалістом. За вказаний період, жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності. 06.03.2017 йому стало відомо про існування наказу №30 від 01.03.2017, яким було премійовано працівників ДП "Великобичківське ЛМГ" за результатами роботи підприємства за лютий 2017 рік, однак вказаним наказом вирішено не проводити повністю його преміювання. 06.03.2017, на вказаному наказі, ним було проставлено резолюцію про те, що п.п. 1.5 п.1 резолютивної частини наказу, в частині неповного преміювання [PERSON] не відповідає вимогам діючого законодавства та порушує його права. Він жодним чином не порушував посадову інструкцію та правила внутрішнього трудового розпорядку, у лютому не притягався до дисциплінарної відповідальності, не вчиняв жодних дій, за які міг бути обмежений у преміюванні. Резолюція позивача про незгоду з наказом про преміювання в частині що його стосується, була залишена керівником ДП "Великобичківське ЛМГ" без уваги. Премію, в розмірі 100 % заробітної плати за лютий місяць, так йому і не було виплачено. 04.04.2017 працівниками ДП "Великобичківське ЛМГ" його було ознайомлено з копією наказу №49 від 29.03.2017 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, згідно якого йому за порушення п.2.1,2.3 та 2,5 розділу 2 посадової інструкції юрисконсульта було оголошено догану. Вважає, що вказані в наказі про оголошення догани обставини не відповідають дійсності і не можуть бути підставами для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з наступних підстав. Додатком до наказу є пояснення позивача від 06.03.2017 та від 07.03.2017. По-перше, обов'язок реєстрації договорів про виконання робіт з надання послуг, пов'язаних з лісівництвом в Закарпатському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, не прописаний у посадовій інструкції юристконсульта. Про такий обов'язок він не був доведений жодним додатковим письмовим розпорядженням керівника. Усним розпорядженням керівника підприємства від 20.02.2017 облік та реєстрацію всіх договорів передано інспектору з кадрів ДП "Великобичківське ЛМГ" [PERSON], а йому змінено робоче місце з окремого кабінету до кабінету головного мисливствознавця. По-друге, ним, в жовтні 2016 року, отримані матеріали про факти лісопорушень, що мали місце у вересні 2016 року. Повідомлення про кримінальні правопорушення були підготовлені протягом тижня та передані на відправлення. Жодним нормативним документом не визначено обов'язок юристконсульта забезпечувати відправку вихідної кореспонденції ДП «Великобичківське ЛМГ». По-третє, факти неякісного забезпечення юридичного супроводу та захисту інтересів підприємства, ним у судах та інших установах, не наведено, не вказано конкретної дати такого факту та не зазначено конкретні обставини вказаних нібито порушень. Щодо наймання підприємством відповідача двох адвокатів, то таких було найнято ще до прийняття його на роботу. З того часу, керівником йому було надано усну вказівку не приймати особистої участі у судових засіданнях, а тільки звітувати до обласного управління про результати розгляду судових справ. Вважає, що за таких обставин він незаконно був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та відповідачем незаконно було порушено його право на оплату праці. Окрім того вважає, що відповідач, приймаючи оспорюванні накази порушив строки виплати йому частини заробітної плати, а саме премії, якої він був позбавлений. На підставі наведеного, позивач, у своїй позовній заяві, просив суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати п.п.1.5 п.1 резолютивної частини наказу №30 від 01.03.2017 «Про відмову або зменшення преміювання працівників підприємства за підсумками роботи у лютому місяці 2016 року, в частині не проведення повністю преміювання [PERSON]». Зобов'язати ДП «Великобичківське ЛМГ» провести донарахування та виплату невиплаченої премії за роботу провідного юрисконсульта за лютий місяць 2017 року. Визнати незаконним та скасувати наказ №49 від 29.03.2017 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Зобов'язати відповідача провести донарахування та виплату невиплаченої премії за роботу провідного юрисконсульта у березні та інших місяцях до фактичного виконання рішення суду. 30.11.2017 позивачем надано суду заяву, про зміну підстав позову. В зазначеній заяві зазначив, що згідно даних ЄДРПОУ [PERSON] є керівником підприємства відповідача на підставі контракту від 27.02.2014 строком на 3 роки, тобто до 27.02.2017. Відповідно до положень статуту відповідача чітко не визначено повноваження Директора щодо надання йому права підписання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності на період його відсутності. Позивачу, в силу виконання посадових обов'язків відомо, що наказом відповідача за №35к від 27.02.2014 з 28.02.204 на посаду директора призначено [PERSON], підставою для видачі такого наказу слугували наказ Держлісагенства України від 26.02.2014 №130-к та контракт з керівником. Тому, вказує, як на додаткову підставу для визнання незаконним та скасування п.п.1.5 п.1 резолютивної частини наказу №30 від 01.03.2017 «Про відміну або зменшення преміювання працівників підприємства за підсумками роботи у лютому місяці 2016 в частині не проведення повністю преміювання [PERSON] провідному юрисконсульту» та Наказу №49 від 29.03.2017 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, вказує на те що, станом на дату видачі таких, особа, котра їх підписала, не мала на те належних, визначених законом повноважень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги та заяву про зміну підстав позову підтримав, просив такі задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Великобичківське ЛМГ», [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав. Зазначив, що вирішення питання про коло осіб, які підлягають преміюванню та розмір премії належить до повноважень керівника підприємства. Керівник сам визначає розмір премій та не зобов'язаний надавати премію конкретному працівнику в конкретному розмірі, як того вимагає позивач. Оспорюваний наказ про преміювання є цілком законним, оскільки [PERSON] було позбавлено премії з врахуванням результатів його роботи. Законним вважає також й наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оскільки [PERSON] дійсно неналежним чином виконував покладені на нього посадовою інструкцією обовязки. Окрім того, [PERSON], будучи працевлаштованим в ДП «Великобичківське ЛМГ», під час робочого часу, займався справами та надавав юридичну допомогу стороннім людям, здійснював їх представництво в судах, а справами Великобичківського ЛМГ не займався, що й призвело до поганої якості його роботи та слугувало підставою для винесення оскаржуваних наказів. Щодо позовної вимоги про зобовязання підприємство відповідача провести донарахування та виплату [PERSON] невиплаченої премії за роботу провідного юрисконсульта у березні 2017 та інших місяцях до фактичного виконання рішення суду, то вважає таку також безпідставною, оскільки суд не може давати підприємству вказівки, в якому розмірі повинна виплачуватись працівникам премія, оскільки не оцінює якість їх роботи. Вважає заявлені вимоги позивача безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. 15.12.2017 набрав чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про\~ внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України\~ та\~ інших законодавчих актів". Згідно п.9\~ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017\~\~ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи викладене, вказана справа розглядатиметься\~ за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Нормами статей 76 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] Наказом №120/н від 08.07.2014 був прийнятий на роботу в ДП «Ясінянське ЛМГ» на посаду провідного спеціаліста, що стверджується копією трудової книжки серії АК № 791535 від 02.10.2002. У відповідності до наказу №30 від 01.03.2017 «Про відміну або зменшення преміювання працівників підприємства за підсумками роботи у лютому місяці» розглянувши пропозиції заступників керівника, начальників відділів апарату управління, лісничих, при нарахуванні премії працівникам внесено корективи в залежності від дольової участі окремо кожного працівника у виконанні виробничих завдань та лісогосподарських показників за лютий місяць 2017 пунктом 5.1 вказаного наказу вирішено не проводити повністю преміювання провідному юрисконсульту [PERSON] Як вбачається з копії наказу та з пояснень самого ж позивача,з вказаним пунктом наказу він не згоден, оскільки на його думку вказаний пункт порушує його права. Вважає, що підприємство відповідача не виплачуючи йому премію в розмірі 100 %, як це передбачено колективним договором, порушує строки виплати частини заробітної плати позивачу. З таким твердженням позивача суд не може погодитись виходячи з наступного. Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. При вирішенні спору про виплату премій суд виходить з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. На підприємствах можуть затверджуватися положення про преміювання. Частина третя статті 97 КЗпП України тільки зобов'язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам. Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). Частина четверта статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці. До такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові по справі № 6-2790цс16. Як вбачається з матеріалів справи, в ДП «Великобичківське ЛМГ», на момент винесення оспорюваних наказів, діяв колективний договір, що стверджується його копією а також змінами і доповненнями до розділу І пункту 7 «Колективного договору», згідно яких його дію продовжено на невизначений термін, а саме до укладення нового колективного договору. Також, на той час, в ДП «Великобичківське лМГ» діяло положення про преміювання працівників. Відповідно до п.5.17 Колективного Договору, преміювання робітників і службовців, спеціалістів підприємства проводиться згідно з положенням про преміювання та затвердженого колективного договору підприємства. Положеннями колективного договору також передбачено, що всі виплати слід проводити, виходячи з фінансових можливостей підприємства. Положенням про преміювання працівників лісового господарства ДП «Великобичківське ЛМГ» директору підприємства надається право позбавляти працівників премії повністю або знижувати їм розміри премії за виробничі упущення в роботі. Позбавлення або зниження розміру премії в усіх випадках оформляється наказом директора з обовязковим вказанням причин і проводиться тільки за той розрахунковий період в якому були зроблені упущення в роботі. Вказані вимоги положення про преміювання виконано при винесенні оспорюваного наказу в повному обсязі. Рішення не проводити повністю преміювання [PERSON] оформлено наказом директора, який містить у собі причини такого рішення, а саме за несвоєчасне і неякісне виконання виробничих доручень, наказів і розпоряджень керівництва, за негативний показник роботи, за який прямо відповідає працівник згідно посадової інструкції, та за незабезпечення працівником виконання завдань по відповідній діяльності. В жодному документі, що передбачає порядок преміювання працівників в ДП «Великобичківське ЛМГ» не вказано обовязок керівника встановлювати провідному юрисконсульту підприємства премію в розмірі 100 % від заробітної плати, як того вимагає позивач. Зважаючи на викладене, суд вважає, що наказ №30 від 01.03.2017 «Про відміну або зменшення преміювання працівників підприємства за підсумками роботи за лютий місяць», яким вирішено не проводити повністю преміювання [PERSON], в цій частині є цілком законним та таким що відповідає нормам діючого на той час законодавства а також нормам Колективного договору та положення про преміювання ДП «Великобичківське ЛМГ», а тому і не підлягає скасуванню. Однією з позовних вимог позивача, являється, також, скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, яка не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обовязків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність. Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки. Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обовязки, зазначено у статті 147 КЗпП. Так, за порушення трудової дисципліни до загального кола працівників може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення: догана; звільнення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Нормами статей 148 -149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Наказом №49 від 29.03.2017 за порушення розділу 2 Посадової інструкції провідного юрисконсульта, пунктів 2.1, 2.3 та 2.5, провідному юрисконсульту підприємства [PERSON] оголошено догану. На позивача, як юрисконсульта підприємства покладено обовязок виконання розпоряджень, наказів адміністрації підприємства, зокрема посадовою інструкцією. Як вбачається з самого змісту наказу, винесенню такого слугували наступні обставини: на протязі 2016 року та за 2 місяці 2017 року не зареєстровано жодного договору про виконання робіт з надання послуг повязаних з лісівництвом в Закарпатському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, за що було критиковано директора на колегіях ОУЛМГ. Директор постійно надавав завдання юрисконсульту забезпечити реєстрацію угод у ОУЛМГ. Як усні вказівки так і протокольні рішення нарад не виконувались юрисконсультом. В кінці грудня 2016 року відправлено повідомлення до Рахівського відділення поліції про факти незаконних порубок виявлених в кінці вересня 2016 року, хоч в журналі реєстрації вихідної кореспонденції зареєстровані 27 та 30 вересня 2016 року. Не якісно забезпечується юридичний супровід та захист інтересів підприємства у судах та інших установах, для чого додатково найнято адвокатів. Судом встановлено, що дійсно Директору ДП «Великобичківське ЛМГ» начальником Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства [PERSON] було направлено лист, в якому зазначено, що в порушення наказу Закарпатського ОУЛМГ від 23.01.2008 за №7 «Про порядок реєстрації договорів» ДП «Великобичківське ЛМГ» протягом 2016 року не зареєструвало в Закарпатському ОУЛМГ жодного договору про надання послуг повязаних з лісництвом. Про те, що існувала вказівка керівника підприємства [PERSON] щодо реєстрації договорів про виконання робіт з надання послуг повязаних з лісівництвом в Закарпатському ОУЛМГ, сам позивач визнав у своєму письмовому поясненні. Окрім того, в цьому ж поясненні позивач повідомив, що поїхав реєструвати договори за 2006 рік лише 14 лютого 2017 року, однак знову їх не зареєстрував з певних причин. Також, своїм письмовим поясненням [PERSON] визнав, що не пам'ятає коли відправив повідомлення до Рахівського РВ поліції про факти незаконних порубок виявлених в кінці вересня 2016 року. Отже в даному випадку, дійсно з боку [PERSON], як провідного юрисконсульта мало місце неналежне виконання ним своїх трудових обовязків. Не знайшли свого підтвердження твердження позивача про те, що підприємством відповідача було найнято ще додатково двох адвокатів, в зв'язку з чим йому була надана вказівка не приймати участі у представництві інтересів підприємства в судах та інших інстанціях. Жодного документального підтвердження щодо звільнення [PERSON] від представництва інтересів ДП «Великобичківське ЛМГ» в судах та інших інстанціях суду не надано, а загальновідомим є те, що основним обов'язком юрисконсультів є належний юридичний супровід підприємства та його представництво в судах та інших інстанціях. Якщо відповідачем і було додатково найнято юристів, то це тільки підтверджує факт неналежного виконання юрисконсультом [PERSON] своїх посадових обовязків. З інформації Рахівського районного суду №01-21/8/2017 від 15.08.2017 вбачається, що за період з 01 січня 2016 року до квітня 2017 року, як представник фізичних та юридичних осіб, [PERSON] брав участь у 21 справі. Однак в жодній з справ він не представляв інтереси ДП «Великобичківське ЛМГ», працюючи в цей період на вказаному підприємстві юрисконсультом. Вказане свідчить про те, що позивач дійсно не належним чином здійснював юридичний захист підприємства, а в робочий час займався своїми справами. Стосовно вимоги про зобовязання донарахування і виплату премії за березень та інші місці до фактичного виконання рішення суду то така також є безпідставною. Прийняття рішень про преміювання згідно колективного договору здійснюється керівником на основі службових записок відповідних посадових осіб підприємства, а не входить до повноважень суду. Окрім того, суд не наділений правом зобовязувати фізичних чи юридичних осіб вчиняти будь-які дії на майбутнє, оскільки не відомо, чи в майбутньому будуть порушені права та інтереси позивача. Щодо зміни позивачем підстав позову, а саме його твердження про те, що на момент винесення оспорюваних наказів директор підприємства що їх підписував - [PERSON], не мав на те повноважень, оскільки на думку позивача в той час у нього закінчився контракт на зайняття певної посади, то суд не погоджується з вказаною позицією позивача виходячи з наступного. Згідно з положеннями розділу 7 Статуту ДП «Великобичківське ЛМГ» органом управління підприємства є його директор. Директор самостійно вирішує всі питання діяльності Підприємства, розпоряджається коштами та майном відповідно до чинного законодавства. Окрім того, випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи ДП «Великобичківське ЛМГ» є його директор [PERSON]. В матеріалах справи не міститься жодних відомостей про те, що на момент винесення оспорюваних наказів [PERSON] не був директором, та не мав права підпису даних наказів. Твердження позивача про закінчення дії контракту є голослівними. Зважаючи на всі обставини, висвітлені в описовій та мотивувальній частинах рішення, суд вважає що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. Згідно п.1 ч.1 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Судовий збір за позовну вимогу про скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, [PERSON] сплачено в сумі 640 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає відшкодуванню.

Outcome: dismissed