Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, неодноразово уточненим, до відповідача, вказавши 3/особу - Маринівську сільську раду Доманівського району про визнання права власності в порядку спадкування, встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], який за життя у 2008р. склав два заповіти, посвідчені нотаріально секретарем Маринівської сільської ради, якими заповів йому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а саме: земельну ділянку розміром 6,36га для ведення сільськогосподарського виробництва та житловий будинок [ADDRESS]. Окрім того, 26.12.2000р. за життя батькова тітка [PERSON], яка померла [INFO] у віці 92 роки, склала на користь [PERSON] заповіт, посвідчений секретарем Маринівської сільради, яким заповіла батькові земельну частку (пай) згідно державного акту, що належить їй по закону в КСП "Батьківщина" та, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю: [NUMBER] (дублікат [NUMBER]) та [NUMBER], [PERSON] була власницею земельних ділянок 7,57га та 0,611га. Вказує, що за життя [PERSON] спадщину прийняв шляхом постійного проживання разом із [PERSON] на час відкриття після її смерті спадщини, але батько не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої тітки тому, що помер. Позивач, будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом після померлого батька [PERSON], прийняв спадщину в установлений законом строк, однак, не може оформити спадщину на дві земельні ділянки, які заповіла батькові [PERSON], та на які батько не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивач вказує, що за життя батько і його тітка [PERSON] постійно проживали в с.Маринівка в одному дворі, але в різних будинках по [ADDRESS] та [ADDRESS], але останні півтора-два роки до смерті тітки, починаючи з 2003 року тітка проживала разом із сім'єю батька у батьковому будинку, оскільки вона була самотньою людиною, через похилий вік та стан здоров'я потребувала сторонньої допомоги та нагляду. [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилася спадщина на дві земельні ділянки. За життя [PERSON] склала заповіт від 26.12.2000 року, посвідчений секретарем Маринівської сільської ради, яким земельну частку (пай) згідно державного акту, що належить їй по закону в КСП "Батьківщина" заповіла своєму племіннику [PERSON] Позивач зазначає, що у зв'язку із погіршенням стану здоров'я [PERSON], батько із своєю співмешканкою [PERSON] забрали тітку до себе в будинок для надання їй допомоги і належного догляду, та постійно проживали разом з нею до дня її смерті. 07.10.2014 року позивач звернувся до Доманівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [PERSON], оскільки батько не звернувся із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк та не був зареєстрованим разом зі спадкодавицею на момент її смерті. Посилаючись на те, що на день смерті спадкодавця [PERSON] батько позивача проживав разом з нею, позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] на день її смерті - [INFO], та визнати за ним право власності на дві земельні ділянки [PERSON] в порядку спадкування за законом. Представник Маринівської сільської ради сільський голова Бройченко В.М. в період судового розгляду позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, зазначивши, що [PERSON] була рідною тіткою батька позивача [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні представник позивача Цвєткова Ю.В. неодноразово уточнений позов підтримала у повному обсязі, з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з його тіткою [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої, встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], а також визнати право власності позивача в порядку спадкування за законом на дві земельні ділянки зареєстровані на померлу [PERSON] Представник заінтересованої особи Маринівської сільської ради в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу у відсутність представника, про що надала відповідну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Цвєткової Ю.В., взявши до уваги позицію представника відповідача сільського голови Бройченка В.М., заяву представника з/особи [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], встановивши обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Доманівської держнотконтори 22.04.2016 р. за №353 у спадковій справі №93/2014, позивач після батька [PERSON], який помер [INFO], прийняв спадщину за заповітом батька та отримав вказане свідоцтво, яке зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Маринівської сільської ради Лобун Т.А. 26.12.2000 року за р.№87, не зміненого і не скасованого на час смерті, [PERSON], яка померла [INFO], заповіла своєму племіннику [PERSON]: земельну частку (пай) згідно державного акту, що належить їй по закону в КСП "Батьківщина". Згідно державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого Маринівською сільською радою 01.07.2005 р. та зареєстрованого за №72, та державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданого Доманівською РДА 05.09.2006р. та зареєстрованого за №010601300074, [PERSON] належать відповідно дві земельні ділянки: 7,57га та 0,611га на території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. [PERSON] померла [INFO], актовий запис №22, після її смерті відкрилась спадщина на належні їй вказані земельні ділянки. [PERSON], який помер [INFO], не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після своєї тітки [PERSON] та не був зареєстрованим разом зі спадкодавицею на момент її смерті. Проте, як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] була самотньою людиною, через свій похилий вік та стан здоров'я потребувала сторонньої допомоги та догляду, померла у віці 92 років. [PERSON] був племінником [PERSON], тобто сином рідної сестри останньої, проживав у одному дворі з тіткою, у зв'язку з чим був її близьким родичем та з 2003 року вони стали постійно проживати однією сім'єю та спільно зі своєю співмешканкою [PERSON] доглядати за тіткою. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Доманівської держнотконтори 22.04.2016 року за р.№353 у спадковій справі №93/2014, позивач після батька [PERSON], який помер [INFO], прийняв спадщину за заповітом батька та отримав вказане свідоцтво, яке зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від спадщини. У п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що починаючи з 2003 року у зв'язку із погіршенням стану здоров'я [PERSON], батько позивача разом із співмешканкою [PERSON] забрали до себе в будинок [ADDRESS] для надання їй належного догляду та проживали з нею на день її смерті; вказана адреса була зазначена на медичній амбулаторній карті [PERSON], а також за цією адресою їй надавалась медична допомога. Таким чином, спадкоємець [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки упродовж встановленого шестимісячного строку прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК, від спадщини не відмовлявся. Відсутність відмови від спадщини [PERSON] також підтверджується матеріалами технічної документації, долученими до позовної заяви, згідно яких батько позивача за життя звертався за виготовленням технічної документації на земельні ділянки, належні [PERSON] Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем не лише за заповітом батька на вказане в заповіті майно, а й за законом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину після померлої тітки, після смерті батька у встановлений законом строк позивач прийняв спадщину, що знайшло своє підтвердження в суді, однак позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке батько прийняв у спадщину, проте не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому суд вважає можливим встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавицею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на час її смерті - [INFO], та визнати за сином [PERSON] - позивачем [PERSON] право власності на дві спадкові земельні ділянки, розташовані в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: partial