Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

15.06.2021 року до Краснокутського районного суду Харківської області з Лозівського міськрайонного суду Харківської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації). ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду в порядку регресу (суброгації) в сумі 14800, 00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 23.03.2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода по дорозі між с. Запоріжське та с. Мирне Лозівського району Харківської області за участю застрахованого транспортного засобу Hundai Н1, д.н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу ГАЗ 3302-418, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та якого постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2018 року визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль Hundai Н1, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, чим його власнику була спричинена матеріальна шкода в розмірі 14800 грн. 00 коп. На підставі зібраних документів та заяви на виплату страхового відшкодування страховиком складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №9199Р/34/2018, відповідно до якого матеріальний збиток складає 14800 грн 00 коп., та здійснено виплату страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві прохав про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, шляхом неодноразового направлення на адресу його реєстрації судових повісток, які повернулися до суду не врученими з зазначенням причини не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою», також шляхом неодноразового розміщення на офіційному веб-сайті «Судова влада» оголошення про виклик особи в якості відповідача в судове засідання, відзив на позов не подав. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. ст. 13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 23.03.2018 року о 14.20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки ГАЗ 3302-418 номерний знак [NUMBER] по дорозі між с. Запоріжське та с. Мирне Лозівського району Харківської області, не врахував дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги не впорався з керуванням, та виїхав на смугу зустрічного руху, скоївши зіткнення з автомобілем «HYUNDAI H1», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 11.3, 11.4 ПДР України. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.04.2018 року [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн., постанова набрала законної сили 21.04.2018 року/а.с.6/. На іншого водія, який керував автомобілем марки «HYUNDAI H1» номерний знак [NUMBER] , протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, порушення ним Правил дорожнього руху України встановлено не було. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що автомобіль марки «HYUNDAI H1», державний номерний знак [NUMBER] , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди був застрахований на підставі Договору AZ8 №664034 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, укладеного між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ТОВ «Араміс» /а.с. 5/, відповідальність же відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. 27.03.2018 року водій ТОВ «Араміс» [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка має ознаки страхового випадку /а.с. 7/. 27.03.2018 року в присутності водія [PERSON] , було здійснено огляд пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу марки «HYUNDAI Н1», державний номерний знак [NUMBER] . За результатами огляду вказаного транспортного засобу, було складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 27.03.2018 року, після чого за допомогою сертифікованого в Україні програмного комплексу «AUDATEX» було розраховано вартість відновлювального ремонту автомобілю марки «HYUNDAI Н1», державний номерний знак [NUMBER] , та складено ремонтну калькуляцію №04555_34 від 30.03.2018 /а.с. 9,10-12/, та отримано рахунок №64 від 02.04.2018 року щодо вартості відновлювального ремонту автомобілю марки «HYUNDAI Н1», державний номерний знак [NUMBER] /а.с. 13/. 02.04.2018 року ТОВ «АРАМІС» звернулося до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою на виплату страхового відшкодування /а.с. 14/. Відповідно до копії страхового акту №9199Р/34/18/ від 04.04.2018 року, з урахуванням складеного розрахунку суми страхового відшкодування, який є додатком №1 до Страхового акту №9199Р/34/18/ від 04.04.2018 року, визначено суму страхового відшкодування, що підлягає виплаті, розмір якої складає 14 800 грн. /а.с.15, 15 зворотній бік/, та яку було було виплачено ПАТ «Страхова група «ТАС» (позивачем) згідно з платіжним дорученням №68791 від 05.04.2018 року /а.с. 16/. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Згідно з чинним законодавством, що регулює правовідносини страхування та правила відшкодування майнової шкоди, страховик, який виплачує страхове відшкодування за страховим випадком, має право на компенсацію від винної особи зазнаних збитків. Правове регулювання застосування страховиком права вимоги до фактичного заподіювача шкоди залежно від виду страхування передбачає його здійснення у порядку суброгації або регресу. Статтею 5 Закону України "Про страхування" передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу. Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України "Про страхування" та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником. Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна. Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації. Статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70):стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27Закону України «Про страхування»до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається автоматично - на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому, нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування. У дійсній цивільній справі у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації, і ніяк не в порядку регресу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 2 270, 00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved