Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 вересня 2013 року ТОВ "Порше Мобіліті" уклало з [PERSON] кредитний договір №50010702, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати останньому кредит у сумі 113\~973,64 грн., що еквівалентно 13\~911,10 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1\~598 куб. см., рік випуску 2013, а [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Також між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50010702 від 30.09.2013 року, за яким відповідачем в заставу було передано вищевказаний транспортний засіб. Починаючи з квітня 2016 року [PERSON] припинив сплачувати щомісячні платежі за договором, чим порушив виконання своїх зобов'язань передбачених умовами кредитування. Таким чином, станом на 9 серпня 2016 року у відповідача існує заборгованість перед позивачем за несплаченими щомісячними платежами по кредиту за період з квітня 2016 року по червень 2016 року на загальну суму 21\~479,66 грн. Позивач зазначає, що ним направлялась на адресу відповідача вимога про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Проте дана вимога відповідачем виконана не була. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, що складається із основної суми заборгованості за кредитом, штрафу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та збитків складає 246\~119,11 грн. Враховуючи вищевказане, ТОВ "Порше Мобіліті" звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Порше Мобіліті" основну суму заборгованості зі сплати кредиту за кредитним договором № 50010702 від 27.09.2013 року у розмірі 200\~203 грн. 75 коп., штраф у розмірі 41\~924 грн. 79 коп., пеню у розмірі 503 грн. 80 коп., 3 % річних у розмірі 264 грн. 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 235 грн. 21 коп., збитки у розмірі 2\~987 грн. 48 коп., що разом становить 246\~119 грн. 11 коп., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 3\~691 грн. 79 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням перенести розгляд даної справи на іншу дату, в зв'язку з захворюванням. Суд звертає увагу на те, що жодних доказів підтвердження хвороби, [PERSON] суду не надав. Разом з тим, [PERSON] для захисту своїх прав уклав договір про надання правової допомоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цій справі №6-24063 ск 15 звернуто увагу судів на те, що причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які зявляються до суду, а позивач, при цьому, і не зявляється в судове засідання, і не використовує передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.\~ З огляду на вищевказане, суд звертає увагу на те, що відповідачем неодноразово подаються суду заяви про перенесення розгляду справи з різних причин, однак доказів поважності не надаються, що на думку суду, призводить до затягування розгляду справи. Так, відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено кредитний договір №50010702, відповідно до умов якого ТОВ "Порше Мобіліті" надав відповідачу кредит у сумі 113\~973,64 грн., що еквівалентно 13\~911,10 дол. США, строком на 60 місяців, зі сплатою процентної ставки 9,90%, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1\~598 куб. см., рік випуску 2013 (а.с. 12-20). Згідно п. 5.1. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною договору, [PERSON] зобов'язався використати кредит та Додатковий кредит відповідно до цільового призначення, визначеного кредитним договором, забезпечити повернення кредиту та додаткового кредиту та сплату плати за користування кредитом та додатковим кредитом у повному обсязі на умовах кредитного договору. Повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту (а.с. 21-23), за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (п. 1.4.2. Загальних умов кредитування). Пунктом 2.4. Загальних умов кредитування, нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» відповідно до Графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця. Відповідно до п. 3.2.1. Загальних умов кредитування, сторони погодилися, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць. Згідно п.п. 8.1.- 8.3 Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з поверненням кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. У разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3., за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1., позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. За кожен випадок порушення позичальником умов статтей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 євро чи 20 дол. США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення компанією першого листа щодо сплати. Якщо позичальник у розумний строк після направлення листа продовжує порушувати вказані статті, компанія направляє другий лист. У такому випадку штраф за порушення позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4, складатиме еквівалент 20 євро чи 25 дол. США в українських гривнях за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення компанією такого листа. Якщо позичальник у розумний строк після направлення другого листа продовжує порушувати вказані статті. Компанія має право направити третій лист. У такому випадку штраф за порушення позичальником умов вищевказаних статтей складатиме еквівалент 25 євро чи 30 дол. США в українських гривнях за обмінним курсом банку, зазначеним у кредитному договорі на момент направлення листа. Позичальник зобов'язався сплатити всі вищевказані штрафи протягом строку відповідно до контракту або у строки, окремо вказані компанією. Також, 30 вересня 2013 року між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 50010702 (а.с. 24-29). Пунктом 1.1. вищевказаного договору визначено, що заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №50010702 від 27 вересня 2013 року,заставляє майно, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель - Polo, тип седан-В, номер шасі № XW8ZZZ61ZDG055833, державний номер [NUMBER], рік випуску 2013. Відповідно до вимог\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Слід зазначити, що 27 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме предмету застави (а.с. 45-51). Судом встановлено, що ТОВ "Порше Мобіліті" свої зобов'язання за кредитним договором № 50010702 від 27.09.2013 року виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 113\~973,64 грн. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед позивачем заборгованості. Матеріалами справи встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 246\~119,11 грн., яка складається з: основної суму заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 200\~203,75 грн., штрафу у розмірі 41\~924,79 грн., пені у розмірі 503,80 грн., 3 % річних у розмірі 264,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 235,21 грн., збитків у розмірі 2\~987,48 грн. Позичальник зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (п. 3.3. Загальних умов кредитування). Матеріалами справи встановлено, що ТОВ "Порше Мобіліті" на адресу [PERSON] 16 червня 2016 року направляло вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 33-34). Даний факт підтверджується описом вкладення цінного листа (а.с. 35) та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36). Також відповідачу направлялись листи щодо сплати заборгованості (а.с. 38, 40, 42, 44). Проте дані дії не дали позитивного результату, заборгованість відповідачем не погашена. За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1\~ст. 625 ЦК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № № 50010702 від 27.09.2013 року, суд вважає, що заборгованість на користь позивача підлягає стягненню з нього в примусовому порядку. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~691,79 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат за надання правової допомоги, то судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2010 року, тобто до укладення спірного кредитного договору, між ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" та ТОВ "Порше Мобіліті" укладено договір про надання юридичних послуг № 24/2010 (а.с. 76-81). 9 січня 2013 року між ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери", ТОВ "Юридична фірма Вернер" та ТОВ "Порше Мобіліті" (до укладення спірного кредитного договору) укладено Додаткову угоду № 8 до договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 (а.с. 82-85). 10 серпня 2015 року між ТОВ "Юридична фірма Вернер" та ТОВ "Порше Мобіліті" було укладено Додаткову угоду № 224 до Договору про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 (а.с. 86-89), відповідно до умов якої замовник замовляє і оплачує, а виконавець надає юридичні послуги, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях. Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався до ТОВ "Юридична фірма Вернер" з проханням надати юридичні послуги відносно стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 50010702 від 27.09.2013 року (а.с. 90). Факт надання даних послуг підтверджується актом № 1006 від 16.08.2016 року (а.с. 92), однак доказів оплати даних послуг суду не надано. Також з даного акту не вбачається, які саме дії були вчинені ТОВ "Юридична фірма Вернер" та скільки часу було витрачено при наданні юридичних послуг. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" визначено підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Щодних доказів підтвердження оплати позивачем витрат на правову допомогу, суду надано не було, як і надання розрахунку таких витрат. Статтями 1, 2 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Слід зазначити, що відповідно до позовної заяви ТОВ "Порше Мобіліті" просить стягнути 12\~000 грн. Дана сума є досить значною. Крім того, за відсутності розрахунку витрат (кількість витрачених годин та їх вартості) неможливо визначити чи відповідає 12\~000 грн. нормам вищевказаного закону (максимальному розміру компенсації витрат на правову допомогу). З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку що витрати на оплату правової допомоги не підлягають розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: approved