Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON]про виселення. В обгрунтування заявлених вимог зазначили, що 30 квітня 2008 року між ними та [PERSON] укладений кредитний договір № DNJPJL00001955, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитної лінії у розмірі 25 938,50 доларів США з кінцевим терміном повернення до 30.04.2028 року, а відповідач зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір іпотеки № DNJPJL00001955, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте, відповідач в свою чергу свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість. Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 43,40 житловою площею 29,60 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], однак [PERSON] в добровільному порядку виселятися відмовляється, у зв'язку з чим просять виселити [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що дійсно в 2008 році від ПАТ КБ «Приватбанк» отримала кредит у розмірі 25 938,50 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено договір іпотеки, згідно якого нею було надано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем погашення кредиту здійснювала не регулярно, тому виникла заборгованість. В листопаді 2012 року згідно рішення П'ятихаського районного суду позивачем звернуто стягнення на предмет іпотеки. Проте ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою добровільно виселитися з квартири до неї не звертались, ніякої письмової вимоги вона не отримувала, у зв'язку з чим у задоволенні позову просить відмовити. Представник органу опіки та піклування П'ятихатської РДА Черняк О.М. в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог в частині виселення дітей просила відмовити, оскільки неповнолітні діти не можуть бути позбавленні права на житло. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNJPJL00001955, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитної лінії у розмірі 25 938,50 доларів США з кінцевим терміном повернення до 30.04.2028 року /а.с.6-9/ На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] /а.с.10-12/ Згідно рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № DNJPGL00001955 від 30 квітня 2008 року, яка складає 345726 (триста сорок п'ять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 94 копійки на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", визначено спосіб реалізації предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] шляхом надання права іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" на продаж предмета іпотеки - квартири [ADDRESS]. У зв'язку з ухваленням даного рішення ПАТ КБ «Приватбанк» надіслало [PERSON] повідомлення з вимогою у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити разом усіма зареєстрованими особами квартиру [ADDRESS], що підтверджується повідомленням за вихідним № 30.1.0.0/2-430 від 18.12.2014 року /а.с.15/, реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів з повідомленням від 24.12.2014 року/а.с.17/. Вказана письмова вимога була повернута на адресу банка Центром поштового зв'язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /а.с.57/ Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону визначено, що законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів, доданих позивачем до позову на обгрунтування позовних вимог, вбачається, що банком не було дотримано вимог закону щодо попередження відповідача [PERSON] про необхідність виселення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, на рекомендованому повідомленні, що міститься в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання відповідачем [PERSON] письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, а наявна у справі копія поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом, який би міг беззаперечно свідчити про отримання відповідачем вимоги про виселення. Крім того, в повідомленні /а.с.57/ на яке представник банку посилається як на доказ в підтвердження попередження відповідача про необхідність виселення, йдеться про те, що банк має намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], а відтак, такий лист не може вважатися повідомленням про виселення з іпотечного житла. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що виселення осіб, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, та на яку звернуто стягнення за рішенням суду, може відбутися тільки за умови додержання встановленого законом порядку, проте представником позивача належних та допустимих доказів, щодо отримання відповідачем письмової вимоги щодо добровільного звільнення житлового приміщення не надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є законними та обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed