Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] , у місті Сніжне, Донецької області, на тимчасово окупованій території України. При зверненні до Новогродівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відсутність належно оформлених документів про смерть її батька унеможливлює реєстрацію смерті в установленому законом порядку. У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту смерті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, враховуючи положення ч.ч.1, 3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає вимоги заяви обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.2 ч.1ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Частиною 2 статті 49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 315, 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданого міськбюро РАЦС Сніжнянського р-ну, Донецької області 07.03.1960 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС м. Сніжне, Донецької області від 09.02.1980 року (а.с.16-17).. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті № 52 від 27.06.2019 року виданими амбулаторією № 2 центру первинної медико-санітарної допомоги м. Сніжне ДНР (а.с.7-8), зміст яких підтверджує факт смерті останнього в результаті хронічної недостатності кровообігу, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією. Також 27.06.2019 року відділом запису актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки заявнику було видане свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6). Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. При зверненні заявника до Новогродівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області їй було відмовлено в реєстрації смерті, оскільки надані нею медичні документи видані на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.11). Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Сніжне, Донецької області визнане тимчасово окупованою територією. Згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Сніжне Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Тому у зв`язку з тим, що смерть [PERSON] настала в м. Сніжне, Донецької області, на території якої, нині жодний орган державної влади України не працює, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, є неможливим. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Згідно з абз.3 ст. 2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Таким чином, свідоцтво про смерть, суд приймає як доказ з урахуванням Закону № 2268-VIII, оскільки воно містить фактичні дані, які відповідно до ст. 76 ЦПК України підтверджують вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON] , крім того, лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та довідка з місця поховання (а.с. 7-8) також підтверджують факт смерті останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved