Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

18 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті особи в певний час, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] в м. Хрустальному Луганської області помер її чоловік - [PERSON] , [INFO] . На даний час органи ДРАЦС на території м. Хрустального Луганської області діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Надати лікарське свідоцтво про смерть чоловіка відповідного державного зразка вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України в м. Хрустальному Луганської області також немає. У зв`язку із наведеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка іншим чином аніж як через звернення до суду, заявниця вимушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд ухвалити рішення яким встановити факт того, що [PERSON] [INFO] , уродженець с. Верхня Матчерка Земетчинського району Пензенської області, громадянин України, помер [INFO] в м. Хрустальному Луганської області. Заявниця будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності. Представник заінтересованої особи Слов`янського міського ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення просив ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства. Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із свідоцтвом про одруження серія: [NUMBER] актовий запис № 157, виданого відділом ЗАГС м. Красний Луч Ворошиловградської області зазначено мовою оригіналу (російська): « [PERSON] и [PERSON] вступили в брак 21 марта 1972 года, после регистрации брака присвоены фамилии Кузнецов и [PERSON]» ( а.с.8). Згідно із паспортними даними серії [NUMBER] виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 11 січня 2001 року на сторінці № 1 прізвище заявниці записано українською мовою « [PERSON] » (а.с.7 ) Згідно із паспортними даними серії ЕК [NUMBER] виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 12 серпня 1997 року на сторінці № 1 прізвище померлого записано українською мовою « [PERSON] » (а.с.9 ). Як видно із паспортних даних заявниці та її померлого чоловіка на сторінці № 2 їх прізвища записані мовою оригіналу (російська): « [PERSON] » та « [PERSON] », на сторінці № 10 їх паспортів в графі про сімейний стан відображений штамп на якому зазначено, що померлий зареєстрував брак з [PERSON] [INFO] , а заявниця зареєструвала брак з [PERSON] [INFO] , про що саме свідчить свідоцтво про одруження серія: [NUMBER] актовий запис № 157, видане відділом ЗАГС м. Красний Луч Луганської області із зазначенням мовою оригіналу (російська). Аналіз співставлених документів, що встановлюють особу, дозволяє дійти висновку, що розбіжності у прізвищі заявниці та особи, факт смерті якої заявниця просить встановити, і які зазначені на перших сторінках їх паспортів, - виникли внаслідок неусталеності правил і принципів міжмовного переутворення в ситуації контактного білінгвізму. З огляду на викладене, заявниця мала право на звернення до суду в порядку ст. 317 ЦПК України. Згідно із копією лікарського свідоцтва № 5 та довідки про причину смерті до форми № 106/у № 5, виданою 29 січня 2020 року медичним закладом м. Красний Луч Луганської області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Красний Луч Луганської області. Причина смерті: гостра серцево-судинна недостатність, кардіосклероз дифузний (а.с.10). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділенням РАЦС м. Красний Луч Луганської області 04 лютого 2020 року [PERSON] помер [INFO] році в м Красний Луч Луганської області (а.с. 14). Згідно із відмовою у проведенні державної реєстрації смерті Слов`янського міського ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 20.22-665/62 від 17 березня 2020 року, заявниці було відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку із тим, що на підтвердження його смерті було пред`явлено документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 19). Згідно із повідомленням Слов`янського міського ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 20.22-13-806/16 від 18 березня 2020 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] - відсутні. Судом були досліджені також довідка про поховання [PERSON] на кладовищі "Зірка", копія квитанції понесених витрат на поховання, постанова про відмову в порушенні кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] , а також фотокартки із зображенням могили на ім`я [PERSON] , із зазначенням дати народження померлого - [INFO] , та дати смерті - [INFO] (а.с. 12,13). Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території міста Хрустального Луганської області. Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення », заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За роз`ясненнями п. 13 вказаної Постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення його померлим. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні довідку про причину смерті, копію лікарського свідоцтва про смерть та свідоцтво про смерть [PERSON] , які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак у сукупності із довідкою про поховання [PERSON] на кладовищі "Зірка", копією квитанції понесених витрат на поховання, постановою про відмову в порушенні кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] , а також фотокартки із зображенням могили на його ім`я, із зазначенням дати народження померлого - [INFO] , та дати смерті - [INFO] , на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON] дійсно настала [INFO] року за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги довідку про причину смерті, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у зв`язку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, а отже, у тому становищі, в якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті свого чоловіка, а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов`язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кіпр проти Туреччини» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигоду від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд також зазначає, що вказані довідка про причину смерті, копія лікарського свідоцтва про смерть, свідоцтво про смерть, довідка про поховання [PERSON] на кладовищі "Зірка", копія квитанції понесених витрат на поховання, постанова про відмову в порушенні кримінального провадження за фактом смерті [PERSON] , а також фотокартки із зображенням могили на його ім`я, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатнім для того щоб дійти висновку, що [PERSON] помер саме [INFO] в м. Хрустальному Луганської області. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході судового слідства. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м. Хрустальному Луганської області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved