Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в обґрунтування кого вказала, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 12.06.2010 року, і мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.03.2014 р. шлюб між сторонами був розірваний, і рішенням цього ж суду від 25.03.2014 р. з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, до повноліття дитини. Позивачка вказала, що відповідач не сплачує належним чином аліменти на утримання дитини, має заборгованість, яка станом на 17.05.2017 р. становить 6 655 грн., а також не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком. Крім цього, відповідач зловживає спиртними напоями, неодноразово проходив лікування в наркологічному диспансері, він схильний до агресії і неодноразово погрожував розправою позивачці і дитині. Посилаючись на викладене і на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, позивачка просила позбавити його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити позов. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову через його безпідставність та недоведеність. Відповідач суду пояснив, що він дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів, однак погасив її, має нормальні відносини із сином, майже кожні вихідні за домовленістю з позивачкою бере сина і займається його вихованням, вони відвідують різні заклади, займаються спортом, і крім сплати аліментів, він надає дитині продукти харчування, іграшки та купує у разі необхідності ліки. Також відповідач пояснив, що він раніше дійсно інколи вживав наркотичні речовини, однак з 2017 року більше їх не вживає, і ніяких агресивних дій щодо позивачки та дитини він не чинив. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Миколаївської міськради у судовому засіданні підтримав позов та вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини через його ухилення від виконання батьківських прав. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника Органу опіки та піклування, пояснення свідків, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі, позивачка - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 2010 по 2014 роки, і від цього шлюбу вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати з матір`ю, позивачкою по даній справі. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.03.2014 р. з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 12.02.2014 року і до повноліття дитини. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач нерегулярно сплачував аліменти і станом на 01.04.2017 року він мав заборгованість у сумі 6 655 грн., станом на 22.11.2017 р. заборгованість складала 408,57 грн., а станом на 20.02.2018 р. заборгованість була погашена, з переплатою. Вказане підтверджується наявними у справі розрахунками державних виконавців Корабельного ВДВС. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В силу частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Із матеріалів справи вбачається, що Орган опіки та піклування Миколаївської міськради у своєму Висновку від 20.10.2017 р. вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , 2011 року народження. Висновок мотивований тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, має заборгованість зі сплати аліментів, у 2016 році він проходив лікування в Миколаївській психіатричній лікарні № 1, а у 2017 році був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Аналізуючи зміст вказаного Висновку Органу опіки та піклування у сукупності з іншими зібраними по справі, суд вважає необхідним не погодитись із ним через те, що він є недостатньо обґрунтованим, був зроблений без обстеження умов проживання дитини, її батьків, без участі батька малолітньої дитини та його пояснень щодо спірних правовідносин. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування пояснила, що висновок був наданий на підставі наданих позивачкою наступних матеріалів: постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності; виконавчого листа; довідки про заборгованість по аліментам; відповіді з поліції; довідки з дитячого садочка; письмових пояснень вихователя та соціально-психологічного висновку щодо дитини. Виходячи із такого, суд робить висновок, що Висновок ґрунтується виключно на матеріалах, наданих позивачкою. Між тим, судовим розглядом встановлено, і це підтвердила позивачка у судовому засіданні, що відповідач зустрічається з дитиною досить часто, майже кожні вихідні, проте вона дає можливість бачити дитину лише після попередньої розмови з його родичами, і впевненості в стабільному психо-емоційному стані відповідача. Свідки - [PERSON] та [PERSON] (батьки позивачки) суду пояснили, що зі слів позивачки та інших осіб їм відомо про випадки неадекватної поведінки відповідача, коли він вживав наркотичні речовини та вів себе агресивно. Однак свідки не повідомити суд про випадки негативної поведінки відповідача щодо дитини. Допитані за клопотанням позивачки свідки - [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили випадки неадекватної, агресивної поведінки відповідача у 2014-2016 роках. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є хронічним алкоголіком чи наркоманом, чи має психічне захворювання, внаслідок чого його спілкування з дитиною становлять небезпеку для дитини чи чинять на неї негативний вплив. Допитані за клопотанням відповідача свідки - [PERSON] та [PERSON] (батьки відповідача) суду пояснили, що відповідач любить свого сина, піклується про нього, сплачує аліменти, дарує подарунки дитині, і зустрічається із сином, приймає участь у його вихованні, і у них склалися добрі відносини. Свідки також повідомили суду про те, що відповідач дійсно вживав наркотичні речовини, однак більше двох років не вживає ні наркотичні речовини, ні алкоголь. Допитані у судовому засіданні свідки - [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач добре ставиться до свого сина, у них нормальні відносини, вони часто проводять разом час, і жодного випадку негативної поведінки відповідача відносно дитини, чи його неадекватної та агресивної поведінки вони не бачили. Доказів упередженості свідків, їх заінтересованості в результатах справи, чи їх неприязних відносин зі сторонами по справі, судом не здобуто. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд, дослідив та дав належну оцінку зібраним по справі доказам, і прийшов до висновку про недоведеність позивачкою фактів свідомого та систематичного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, нехтування ними. Судом також встановлено, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, бажає приймати і приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Через це суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через те, що суд відмовив у задоволенні її позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed