Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Представник позивача в судовому засіданні підтримав свої вимоги, висловлені ним в позовній заяві та просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/3140/144679/82/11-юр-08 від 22.02.2008 року, а саме - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Орджонікідзевською держконторою 27.06.1996 року за реєстровим № 1-936, шляхом продажу його за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження для задоволення грошових зобов'язань за кредитним договором № 014/3140/144679/82 від 22.02.2008 року, укладеного між Банком та [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в сумі 170 157,11 (сто сімдесят тисяч сто п'ятдесят сім гривень 11 копійок) гривень; виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]; зобов'язати Орджонікідзевський міський сектор Державної міграційної служби України зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечували в повному обсязі. Представник третьої особи - Орджонікідзевського міського сектору ДМС України в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/3140/144679/82 зі змінами та доповненнями про надання кредиту у сумі 51 600,00 (п'ятдесят одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) гривень на ремонт будинку, а Відповідач-2 прийняла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно Графіку (Додаток до Кредитного договору). В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів, між Позивачем та [PERSON] 22 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки № 014/3140/144679/82/11-юр-08 про передачу в іпотеку Банку житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить Відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Орджонікідзевською держконторою 27.06.1996 року за реєстровим № 1-936. Позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином, перерахувавши кредитні кошти в сумі 51 600,00 гривень на поточний рахунок Відповідача2 № 262031730241, яка зняла готівкою через касу Банку 22.01.2008 року суму в розмірі 50 588,24 гривень. Відповідно до ст. 5 Кредитного договору, Відповідач 2 як Позичальник по Кредитному договору зобов'язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Відповідач-2 порушив цю вимогу Кредитного договору, так заборгованість Відповідача-2 по відсоткам за користування кредитом складає 25 845,44 гривень. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст.ст. 6, 626, 627, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно ч. І ст. 35 Закону України „Про іпотеку" та п. 5.1. Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, на підставі умов Кредитного договору, Договору іпотеки та норм чинного законодавства Позивачем було направлено письмову вимогу на адресу Відповідача 08.04.2013 року попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення добровільно жилого приміщення, яке знаходиться в іпотеці Банку, а саме житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], але зобов 'язання так і не були виконані. Відповідно до п. 10.1. Кредитного договору, за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Сума заборгованості [PERSON] перед Позивачем за Кредитним договором M 014/3140/144679/82 станом на 22.01.2014 року складає 170.157,11 гривень з яких: 54 619,73 гривень - заборгованість по кредиту; 25 845,44 гривень - заборгованість по відсоткам; 89 691,94 гривень -нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. І ст. ЗЗ ЗУ «Про іпотеку», ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Частиною 1 статті 4 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру іпотек від 22 лютого 2008 року, номер витягу 17138282, предмет іпотеки зареєстрований в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 6650864. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до п. 1 ст. 590 ЦК України, ч. З ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 7 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України „Про виконавче провадження", з урахуванням вимог, установлених Законом України „Про іпотеку". Згідно п.8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 статті 41 Закону України „Про іпотеку", передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку". Згідно ч. І ст. 40 Закону України „Про іпотеку", звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно із ч. 2 ст. 39 Закону України „Про іпотеку", Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. З ст. 109 Житлового кодексу України - звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом двох місяців з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем 08.04.2013 року на адресу Відповідача 2 була направлена вимога - попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Відповідно до вимог ст. ЗЗ Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи те, що наявність осіб, зареєстрованих в квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на його вартості, а також утруднить реалізацію цього майна, в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, виникають підстави для зняття з реєстрації за місцем проживання осіб, що зареєстровані в квартирі, на яку звертається стягнення. В свою чергу, суд приймаючи рішення, вправі визначити порядок його виконання та вжити заходів для забезпечення його виконання шляхом зобов'язання органу, що здійснює реєстрацію осіб за місцем проживання, зняття з реєстрації всіх осіб, що зареєстровані в квартирі, що є предметом іпотеки. З доводами позивача, викладеними в позовній заяві та представника позивача, викладеними в судовому засіданні суд погодитися не може виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, дійсно між сторонами виникли кредитні правовідносини, які відповідачі в силу об'єктивних причин не виконують в повному обсязі. Однак позивачем не враховані інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи. По перше, загальна заборгованість відповідачів за вказаним кредитним договором на сьогоднішній день перевищує 170 тис. грн… Разом з тим реальна вартість спірного житлового будинку більше ніж у п'ять разів менш за суму заборгованості за кредитним договором. Це свідчить про те, що реалізації зазначеного будинку ніяким чином не покриє навіть частину кредитної заборгованості, а тим самим позбавить відповідача [PERSON] передбаченого Конституцією України права на житло. По друге, слід звернути увагу на ту обставину, що відповідач [PERSON] щомісячно проводить сплати за вказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні квитанціями про сплату, однак в менших сумах, ніж передбачено графіком, що свідчить про те, що відповідачі ніяким чином не ухиляються та не мають наміру ухилитися від виконання кредитних зобов'язань. По третє, позивачем не врахована та обставина, що для відповідача [PERSON] спірний житловий будинок є єдиним постійним місцем проживання, яким вона користується протягом багатьох років. По четверте, позивачем направлено повідомлення на ім'я відповідача [PERSON] 08.04.2013 року щодо врегулювання виниклого спору, що є обов'язковою умовою при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а до суду позивач звернувся більш ніж через рік, що свідчить про те, що спірне питання між сторонами було врегульоване, тим більше про ситуацію, яка склалася по кредиту банк ніяким чином не повідомив інших відповідачів по справі. По п'яте, 03 червня 2014 року прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-У11, опублікований 07.06.14р та 11.06.14р та набрав чинності. Протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 ЗУ «Про заставу» та (або предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, надання йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя/ або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно та його загальна площа не перевищує 250кв.м для житлового будинку. Згідно п.п2 та 3 п.1 цього ж закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника ) інше майно(майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у п.п1 п.1 при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки) та якщо кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, на користь ( у власність) іншої особи. Суд вважає за доцільне звернути уваги на вказані вимоги закону і до даних спірних правовідносин, оскільки житловий будинок [ADDRESS] площею менше 250 кв.м. є основним місцем постійного проживання відповідача і іншого нерухомого житлового майна у відповідачів немає, а кредитна установа не може уступити борг іншій особі. [PERSON] є людиною похилого, пенсійного віку, яка отримує мінімальну пенсію. Цей закон втратить чинність з дня набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються( були нараховані) на таку основну суму заборгованості. По шосте, щодо зобов'язання третьої особи - Орджонікідзевський МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідача, то суд вважає третя особа не є відповідачем по справі і не несе ніяких зобов'язань, окрім того, є державним органом, відносно якого вирішення питання про зобов'язання вчиняти певні дії можливо при розгляді справи в адміністративному судочинстві. Цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено покладення судом на третю особу будь-яких зобов'язань. По сьоме, відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: ь загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; ь опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; ь заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; ь спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; ь пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; ь початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Але в супереч вищевказаним вимогам Закону Позивачем не надано всіх необхідних та достатніх даних та доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що ускладнює та робить неможливим винесення рішення на користь Банку. По восьме, позивачем не надано до суду жодних документів, які б свідчили про належність спірного будинку відповідачу на час звернення до суду з дійсним позовом, його реальна вартість на час вирішення питання та дані про кількість осіб, які зареєстровані та фактично проживають у спірному будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 39 закону України «Про іпотеку» зазначено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. За таких обставин суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів відповідачів по справі, з урахуванням наданих сторонами доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed