Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

В серпні 2019 року Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, в якому просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у сумі 36792,9 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] 05.04.2017 року на підставі кредитного договору №100800237401 видано кредит у сумі 168888,55 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 року складає 36792,9 грн., з яких: 9822,55 грн. - заборгованість за кредитом; 1439,15 грн. - заборгованість за процентами; 5626,85 грн. заборгованість за комісією; 1904,35 грн. - штрафні санкції, що змусило позивача звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду від 06 вересня 2019 року було відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було відмовлено. 26 вересня 2019 року відповідачкою [PERSON] подано відзив (вх.№9017/19), у якому вона просила відмовити Акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" в задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. Зазначає, що вона ніяких коштів від відповідача не отримувала, а позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, а тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим. Також позивачем жодним доказом не підтверджено отримання коштів відповідачем та їх відповідної оплати позивачеві, а отже наданий розрахунок заборгованості становить лише таблицю з певними цифрами та не є первинним документом та не може доводити існування заборгованості та її розмір. Також та її думку між нею на відповідачем не було укладено в належній формі кредитного договору відповідно до вимог чинного законодавства України. Зокрема, не може бути належним доказом, роздруківка із сайту Позивача, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку) , яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови надання споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Зазначення в заяві про приєднання про підтвердження прийняття відповідачем Публічної пропозиції та ознайомлення з умовами надання споживчого кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов надання споживчого кредиту, на якій наполягає банк. Окрім вищевикладеного, відповідачка вважає, що позивачем суду не надано доказів того, що відповідна банківська картка передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку (встановлення кредитного ліміту у розмірі т.п.). Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 квітня 2017 року відповідачка [PERSON] підписала заяву №100800237401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де зазначено її дані, а саме прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, місце проживання, а також те, що вона беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Також [PERSON] просить надати їй кредит на загальні споживчі цілі в сумі 10193,04 грн. в тому числі на загальні споживчі цілі 8910 грн. та для оплати договору страхування 1283,04 грн. з процентною ставкою 14% річних на строк 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2.40%. Також вищезазначена заява містить графік платежів із сумою платежу за розрахунковий період, комісією за обслуговування кредитної заборгованості, страхова премія, та інше. (а.с.7). До вищезазначеної заяви додано публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у новій редакції яка діє з 01 жовтня 2016 року з додатками 1,2,3 та яка не містить підпису відповідачки та зазначення, що вона ознайомлена із даною пропозицією. (а.с.8-36) Досліджена судом, довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором №100800237401 від 05 квітня 2017 року не містить підпису особи, яка його склала, а тому не може бути взята судом до уваги, як належний доказ наявності заборгованості. (а.с.39) Із виписки з рахунку [PERSON] , підписаної представником позивача вбачається, що прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9822,55 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 5626,85 грн., прострочена заборгованість за процентами становить 1439,15 грн. при цьому строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0 грн. строкова заборгованість за комісією становить 0 грн. строкова заборгованість за процентами становить 0 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту становить 19904,35 грн. Станом на 08.08.2019 року включно заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №100800237401 становить 36792,9 грн. та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. (а.с.40) При цьому відповідний виконавчий напис в матеріалах справи відсутній. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч.ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Згідно з п.22 ч.1 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, в порушення вказаної вище вимоги процесуального закону позивач не надав суду належних доказів як на підтвердження видачі відповідачці суми кредиту та її розміру, так і на підтвердження наявності у [PERSON] перед позивачем простроченої заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За відсутності доказів на підтвердження вказаних вище обставин, суд позбавлений можливості встановити чи має місце заборгованість у відповідача перед позивачем, який її розмір та коректність всіх боргових нарахувань. Надана банком довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором №100800237401 від 05.04.2017 року не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, оскільки, як зазначено вище, не містить підпису відповідальної особи, не є бухгалтерським документом, в такій довідці можуть бути вказані будь-які суми заборгованості, тому вона не може бути покладеною судом в основу рішення про задоволення позову. Виписка з рахунку [PERSON] , підписана представником банку, виконана на основі зазначеної довідки і відображає суми, які в цій довідці зазначені, тому така виписка не може бути прийнята судом до уваги як належний доказ розміру заборгованості. Також відсутність у матеріалах позовної заяви копії виконавчого напису нотаріуса, про який йде мова у виписці по рахунку відповідача, позбавляє суд можливості дослідити його, щоб уникнути можливості подвійного стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, позивач, обґрунтовуючи позов, посилався на публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції від 01.10.2016 року, яка розміщена на сайті ПАТ "ПУМБ" pumb.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Публічна пропозиція ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції від 01.10.2016 року, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені: предмет договору; строк його дії та умови, згідно яких договір діє на невизначений строк і може бути розірваний за ініціативою сторін (п.2.4.1); види послуг, які надаються в рамках договору (п.3.6); права та обов`язки сторін; відповідальність сторін, та інші умови. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції від 01.10.2016 року, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву №100800237401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осібу, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка такої публічної пропозиції належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем в позовній заяві. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Докази, що саме ця редакція публічної пропозиції існувала на момент підписання спірного договору матеріали справи не містять. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування, відсутність у заяві №100800237401 домовленості сторін про сплату неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком публічна пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції від 01.10.2016 року, не можє розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №342/180/17 У зв`язку з наведеним, суд доходить до висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed