Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 14 березня 2008 року між ПАТ „ЗахідінкомБанк" та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір №1403/08-14, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 26 000,00 Євро терміном до 14.03.2011 року включно із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0%, позичальник зобов'язувався повертати кредит частинами у відповідності до умов кредитного договору. В рахунок забезпечення зобов'язання за кредитним договором, Банком було укладено договір застави з ТОВ „ММ ЛТД" від 14.03.2008 року та договір поруки №1403/08-14-п1 у відповідності до яких поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Крім того в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, між Банком та позичальником та [PERSON] 14.03.2008 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п2 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Також, між Банком, позичальником та [PERSON] 14.03.2008 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п3 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Також, між Банком, позичальником та [PERSON] 14.03.2008 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п4 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Крім того, в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, між Банком та [PERSON] 01.05.2011 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п5 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Пунктом 2.2 Кредитного договору передбачено, що повне погашення кредиту позичальник зобов'язаний не пізніше 14.03.2011 року, а в разі неналежного виконання будь-якої з умов даного договору - в семиденний строк з моменту отримання письмової вимоги „Кредитора". Позивач зазначає, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо вчасного та належного повернення коштів, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість, загальний розмір якої, станом на 07.07.2016 року, становить 19236,82 Євро, що складається з заборгованість за кредитом - 14301,92 грн., заборгованість за відсотками - 495,63 грн., штрафні санкції в розмірі 4439,27 Євро. Позивач просить суд стягнути з Відповідачів солідарно вказаний розмір боргу за кредитним договором та судові витрати по справі. Відповідачі в судове засіданні не з'явились, про час та день слухання справи були повідомлені належним чином, їх представники направили до суду письмові заперечення в яких проти позову заперечували та просили суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустив строки звернення до суду з даними вимогами, що є підставою для відмови в позові. Позивач до суду свого представника не направив, про час та день слухання був повідомлений належним чином, направив суду заяву в якій просив справу слухати за його відсутністю. Суд, ознайомившись з письмовими запереченнями представників відповідачів, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ПАТ „ЗахідінкомБанк" та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір за №1403/08-14, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 26 000,00 Євро терміном до 14.03.2011 року включно із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,0% річних, а позичальник зобов'язувався повертати кредит частинами у відповідності до умов кредитного договору. В рахунок забезпечення зобов'язання за кредитним договором, Банком було укладено договір застави з ТОВ „ММ ЛТД" від 14.03.2008 року та договір поруки №1403/08-14-п1 у відповідності до яких поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Крім того, в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, між Банком, позичальником та [PERSON] 14.03.2008 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п2, у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Також, між Банком, позичальником та [PERSON] 14.03.2008 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п3 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. В цей же день, між Банком, позичальником та [PERSON] було укладено договір поруки №1403/08-14-п4 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Крім того, в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, між Банком, [PERSON] 01.05.2011 року було укладено договір поруки №1403/08-14-п5 у відповідності до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору №1403/08-14 від 14.03.2008 року. Пунктом 2.2 Кредитного договору передбачено, що повне погашення кредиту позичальник зобов'язаний не пізніше 14.03.2011 року, а в разі неналежного виконання будь-якої з умов даного договору - в семиденний строк з моменту отримання письмової вимоги „Кредитора". Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 07.07.2016 року, за позичальником обліковується заборгованість в розмірі 19236,82 Євро, що складається з заборгованість за кредитом - 14301,92 Євро., заборгованість за відсотками - 495,63 Євро, штрафні санкції в розмірі 4439,27 Євро. Представники відповідачів заперечуючи проти позову, у своїх письмових поясненнях зокрема, зазначили що позивач звернувся до суду з пропуском термінів позовної давності про застосування якої останні просять суд. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вказано вище в рішенні, сторони досягли всіх істотних умов договору шляхом підписання відповідних документів, а отже договір між ними є укладеним. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як було встановлено судом, відповідачем [PERSON] було порушено умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків, а тому позивач має право на стягнення з відповідачів вказаної вище в рішенні суми заборгованості, розрахунок якої надано до матеріалів справи. Однак, як було зазначено вище, представник відповідача подав до суду заяву в якій просив суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності. Строк виконання кредитного зобов'язання був визначений сторонами в пункті 1.2 Кредитного Договору до 14 березня 2011 року. З позовною заявою до суду, банк звернувся 17.08.2016 року, через п'ять років після закінчення терміну виконання зобов'язання. У позовній заяві, Банк, посилається на те, що 07.02.2014 року через касу банку було здійснено оплату в розмірі 313,80 Євро на погашення кредитної заборгованості. Але на підтвердження даного факту Банк не надав квитанцію про таку оплату, з якої б вбачалося хто саме здійснив дану оплату, оскільки, як вбачається з письмових заперечень представника відповідача [PERSON], останній не здійснював будь-яких погашень кредитної заборгованості після 2008 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що строк виконання основного зобов'язання слід вважати 14 березня 2011 року, а отже саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Однак, як зазначено вище, банк звернувся до суду з даним позовом лише у серпні 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Так, за ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно приписів ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, слід зазначити, що норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, строки позовної давності підлягають застосуванню до даних правовідносин, вимоги за позовом не належать до переліку тих вимог, на які позовна давність не поширюється відповідно дост.268 ЦК України. А відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. В судовому засіданні встановлено, що позичальник 27.06.2008 року востаннє вніс платіж, що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи. З липня 2008 року позичальник припинив вносити кошти на погашення кредиту, що також підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. В наданих договорах поруки, строк дії Договору поруки не встановлено, а зазначено, що дія договору припиняється в момент повного виконання позичальником зобов'язань. Пунктом 5.1 Договору поруки передбачено, що у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством України. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Зазначена правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 18.06.2012 року по справі №6-73цс12. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-106цс14), міститься правовий висновок про те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. У судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року і 21 січня 2015 року в справах про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд касаційної інстанції зробив такий правовий висновок: строк дії поруки, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є не строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителів про виконання взятого ними зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-2239цс15 від 24.02.2016 року). Враховуючи все вищенаведене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності тривалістю три роки на час звернення до суду з цим позовом, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed