Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

01.04.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року в розмірі 88 888 грн. 86 коп., звернути стягнення на будинок загальною площею 58,40 кв.м, житловою площею 30.00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити [PERSON] та інших осіб які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку (предмет іпотеки), який розташований за адресою: [ADDRESS]. В позові зазначено, що 05.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № HAU9GA00000063, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 70 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2018 року. [PERSON] зобов'язань за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 05.03.2015 року має заборгованість 88 888 грн. 86 коп., яка згідно розрахунку складається з: - 53102 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом; - 20857 грн. 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 253 грн. 35 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 10205 грн. 04 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 250 грн. - штраф (фіксована частина); - 4220 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладено договір іпотеки №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 58.40 кв.м, житловою площею 30.00 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 103 991 грн. Позивач до звернення із вказаним позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надсилав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення зміни основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення. В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором 3-ю особою, вимагає звернути стягнення на будинок загальною площею 58.40 кв.м, житловою площею 30.00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача судові витрати. Як зазначає позивач, даним договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду. Вважає, що згідно ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Отже відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 22.12.2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року в розмірі 88 888 грн. 86 коп., звернуто стягнення на будинок загальною площею 58.40 кв.м, житловою площею 30.00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені ПАТ КБ «Приватбанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено [PERSON], [INFO], та інших осіб які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку (предмет іпотеки), який розташований за адресою: [ADDRESS]. 14.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами заочного рішення суду, посилаючись на те, що обумовлена ціна предмету іпотеки станом на 2008 рік складала 103 991 грн. Згідно з позовними вимогами [PERSON] станом на 05.03.2015 року має заборгованість 88 888 грн. 86 коп. При ухваленні рішення суд обгрунтовував свої висновки на підставі цих даних, не врахувавши докази щодо співмірності розміру заборгованості та ціни предмету іпотеки, що не було відомо заявнику та суду на час розгляду справи. Разом з тим, не погодившись з даною обставиною, заявник звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ПП «Аргумент» про оцінку майна - спірного житлового будинку, та згідно Акту про оцінку майна від 24.02.2016 року оціночна (ринкова) вартість об'єкту оцінки житлового будинку складає 670933 грн. Ця вартість житлового будинку є істотною для справи обставиною, яка не була і не могла бути відомою на час розгляду справи, так як справа розглядалася заочно без його участі. Нововиявлену обставину заявник вважає істотною, оскільки, згідно позову сума боргу 88888 грн.86 коп. нерозмірна вартості будинку - 670933 грн. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали заяву. Крім того, як підставу для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами вказали наявність реєстрації в житловому будинку, в тому числі на момент укладення договору іпотеки, неповнолітніх дітей, які проживають в ньому та зареєстровані з народження. Такі дані суду на час розгляду справи були невідомі. Представник позивача [PERSON],що діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, просила відмовити [PERSON] в її задоволенні. Вказала, що заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 22.12.2015 року ухвалено відповідно до закону, а обставини, на які посилається відповідач не є підставою для його перегляду. Відповідач належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, проте не отримував повістки в поштовому відділенні. Вказала, що неспівмірність суми заборгованості перед Банком та вартістю предмета іпотеки не є законною підставою звільнення Позичальника (іпотекодавця) від цивільно-правової відповідальності. Діючим законодавством України не передбачено обмеження або позбавлення кредитора на звернення стягнення у зв'язку з відсутністю співмірності між вартістю предмету іпотеки та наявною заборгованістю відповідача. Крім того, Банком були проведені усі необхідні дії для подальшої реалізації предмету застави. Згідно оцінки ринкової вартості об'єкта нерухомості, вартість складає приблизно 309000,00 грн., що значно перевищує ціну позову. Вважає, що посилання відповідача на те, що вартість іпотеки неспівмірна з сумою заборгованості Позичальника перед Банком, не повинно прийматися судом до уваги. Адже в договорі іпотеки встановлені всі необхідні умови реалізації предмету застави, а саме якщо вартість предмету іпотеки більше ніж заборгованість за кредитним Договором, передбачено повернення коштів. Третя особа [PERSON] та її представник підтримали заяву [PERSON], просили скасувати заочне рішення суду за нововиявленими обставинами, посилаючись на невідповідність заявленого розміру заборгованості за кредитним договором. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Відповідно до вимог ч.2 ст. 365 ЦПК за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення. Ч.2 ст. 361 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду за нововиявленими обставинами рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано. У п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснено, що обставини, які відповідно до п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Зазначені сторонами обставини, зокрема щодо наявності зареєстрованих у спірному житловому будинку неповнолітніх дітей при вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення є суттєвою обставиною, про яку не було відомо суду при ухваленні рішення. Заявлена [PERSON] вимога може бути розглянута при розгляді справи по суті на загальних підставах. В ході судового розгляду 13.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати незаконним підвищення процентної ставки з 09.01.2009 року за користування за кредитним договором № HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року та визнання недійсною з 09.01.2009 року умову пункту 2.3.3 кредитного договору № HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року в частині щодо такої події як право банка при виникненні з наступної кожної подій, зокрема, відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування згідно пункту 2.2.7 даного договору згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення, у зазначену в якому дату договір вважається розірваним. В обґрунтування зустрічних вимог зазначає, що 05.03.2008 року між нею та відповідачем укладено Кредитний Договір №HAU9GA00000063. Відповідно до пп. 8.1 п. 8 Кредитного Договору Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 05.03.2008 р. по 04.03.2018 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 78699.60 грн. на наступні цілі: у розмірі 70000,00 на споживчі цілі, у розмірі 8699,60 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пп. 2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.34 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 даного Договору. На підставі Кредитного Договору нею отримані кошти в розмірі зазначеному пп. 8.1 п. 8 Кредитного Договору. Згідно пп. 2.3.1 п. 2 Кредитного Договору - Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, a саме: зміні курсу долара СІІІА до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара CШA до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Із листа від 25.12.2008 року №20.1.3.2/6-41642 за підписом Голови правління Приват Банку О.В. Дубілєт вбачається, що відповідач повідомив її про збільшення розміру відсоткової ставки за Кредитним Договором №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 р. до 29.04 % на рік, при цьому відповідач в своєму листі посилається на те, що відповідно до умов укладеного між нею та відповідачем кредитного договору та у зв'язку із зміною кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме настанні одного чи декількох з нижченаведених чинників: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору, зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни в грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки. Листом від 19.01.2009 року [PERSON] повідомила відповідача про свою незгоду з вказаними вище змінами до Кредитного Договору посилаючись на незаконність дій зі сторони відповідача щодо одностороннього внесення змін до Кредитного Договору та необґрунтованість підняття відсоткової ставки до 29.04 % . Згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.02.2009 р. 30.1.0.0./2-090126/400 та від 24.02.2009 року за № 30.1.0.0./2-090219/16 вбачається, що підставою для змін відсоткової ставки по Кредитному Договору укладеного з [PERSON] послугувало прийняття Національним банком України постанови N 107 від 21.04.2008 р. "Про врегулювання грошово-кредитного ринку" згідно якої з 30.04.2008 р. облікову ставку було змінено до 12 % річних. Та оскільки відповідачем з 30.04.2008 року не було змінено процентну ставку, право на її підвищення залишилося за відповідачем. В зв'язку з чим згідно умов Кредитного Договору та відповідно до п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» їй направлено лист (повідомлення) щодо зміни відсоткової ставки за Договором. Окрім цього, [PERSON] вважає безпідставними посилання відповідача в своєму листі на зміну з 30.04.2008 року облікової ставки НБУ як на підставу зміни відповідачем процентної ставки по Кредитному договору, оскільки на момент підписання Кредитного договору діяла постанова Національного банку України № 492 від 29.12.2007 року, згідно якої розмір облікової ставки становив 10%. Після підписання Кредитного договору розмір облікової ставки на підставі постанови Правління Національного банку України № N 107 від 21.04.2008 р. "Про врегулювання грошово-кредитного ринку" згідно якої з 30.04.2008 р. облікову ставку було змінено до 12 % річних. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали зустрічну позовну вимогу, оскільки вважають суттєвою дану обставину, яка призвела до виникнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача за первісним позовом [PERSON], що діє на підставі довіреності заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог, вказала, що 05.03.2008 р. укладено кредитний договір із [PERSON] 01.02.2009 р. вдруге підвищено відсоткову ставку по кредиту. Таким чином, перебіг строку позовної давності щодо визнання незаконним підвищення відсоткової ставки розпочався з 01.01.2009 р. [PERSON] плутає перебіг строку позовної давності для звернення Банку із позовом про стягнення заборгованості щодо щомісячних платежів із положеннями ст. 261 ЦК України, згідно до якої перебіг починається з дня коли особа дізналася про порушення свого права. Строк дії договору не впливає на перебіг строку позовної давності для [PERSON] який розпочався для відповідача саме з моменту підвищення відсоткової ставки по кредиту. Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри були визначені сторонами (Банком та Позичальником) при укладенні кредитних договорів. Крім того, відповідно до п. 2.3.1 кредитних договорів, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. При наявності однієї із вказаних обставин ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" має право підвищити відсоткову ставку. Обставинами, які відбулися за час дії кредитних договорів, належним чином підтверджені і є підставами для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, є наступні події: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміна облікової ставки НБУ; зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору. Кредитний договір з позичальником укладений 05.03.2008 року з процентною ставкою за користування кредитом 16,08% річних. Курс гривні до долара США станом на 05.03.06 р. - 505,00 грн. за 100 дол. США. Курс гривні до долара США станом на 05.01.09 р. - 770,00 грн. за 100 дол. США (підтверджується відповідними службовими розпорядженнями НБУ станом на вказані дати) коефіцієнт збільшення курсу долару США до гривні складає - 1,5247524 (або на 52,5%). Вказала, що у випадку зміни договору за домовленістю сторін момент зміни договору визначається терміном досягнення сторонами домовленості у встановленій законом формі; термін, з якого почне діяти вже змінене зобов'язання, може не співпадати з моментом досягнення домовленості про зміну зобов'язання. З іншого боку, у випадку односторонньої зміни умов договору цивільним законодавством чітко не врегульоване питання, з якого моменту відбувається зміна договору у випадку реалізації права на односторонню зміну. Пунктом 2.3.1. договору встановлено: «Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки». Реалізація цього права здійснюється компетентним органом або відповідними посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до установчих документів та закону (ст. 92,99 ЦКУ) шляхом прийняття управлінського рішення. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Тобто, договір вже змінено. Про цю зміну банк і повідомляє клієнта. Зазначена умова договору повністю узгоджується з положеннями чинного законодавства. В ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Таким чином, законом також встановлено: спочатку відбувається одностороння зміна, потім повідомлення. Таким чином, і прийняття рішення про підвищення ставки (зміну умов договору), і відправлення повідомлення про прийняте рішення були здійснені до 09.01.2009 року. Тобто, до моменту набрання чинності законом від 12.12.2008 р. про заборону одностороннього підвищення ставок. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Сторони уклали договір та власними підписами засвідчили згоду зі всіма умовами договору, в т.ч. і положеннями щодо розірвання договору. [PERSON] не надала до суду жодного доказу, що під час укладання кредитного договору вона не мала можливості прочитати дану угоду та детально ознайомитися з усіма умовами. Навпаки, Кредит погашався протягом тривалого періоду часу, а саме до березня 2009р. належним чином виконувалися зобов'язання, що свідчить про згоду [PERSON] з усіма умовами кредитного договору. Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи працездатних дітей. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] та його представник підтримали зустрічні позовні вимоги. Вказали, що з умовами кредитного договору, в тому числі зі зміненими, не був ознайомлений, повідомлення про зміну процентної ставки не отримував, новий графік погашення заборгованості не складався. Вважає, що безпідставно до розрахунку заборгованості включено, зокрема, страхові внески. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.03.2008 року між ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № HAU9GA00000063, відповідно до якого їй було надано кредит у розмірі 70 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.03.2018 року. Відповідно до п.2.2.7 Кредитного договору позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п.8.3 цього договору, договори іпотеки, який передбачає видачу заставної, поруки й т.ін. для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, договір страхування заставного майна і договір особистого страхування позичальника. Під оформленням договору іпотеки належним чином сторони розуміють, зокрема, укладання позичальником й/або іншими іпотекодавцями/поручителями договору іпотеки/поруки, їхнє нотаріальне посвідчення (за згодою сторін або відповідно до законодавства), іншу передбачену законодавством або самим договором іпотеки/поруки процедуру реєстрації відносин іпотеки/поруки, а також видачу заставної позичальником та іпотекодавця. При цьому позичальник зобов'язався достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі при настанні випадків, передбачених п.2.3.3 даного договору, а банк має право стягнути кредит, до настання дати, передбачено п.8.1, 8.1.1, 8.1.2 даного договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно (п.2.3.7 договору). Згідно п.3.7 кредитного договору при непогашенні кредиту в ці строки заборгованість у частині вчасно не погашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п.5.1 цих умов з дати виникнення прстроченої заборгованості. У випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, що зазначений у п.8.4 договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. (п.5.1 кредитного договору) Відповідно до п.5.3 цього договору при порушенні позичальником строків платежів при будь-якому грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми позову. Договір згідно п.6.2 може бути змінений у встановленому цим договором порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення можуть вноситись до цього договору лише після анулювання заставної та видачі нової заставної, а також реєстрація нової заставної у державному реєстрі іпотек. У разі випадку односторонньої зміни умов цього договору банком, як передбачено цим договором, та за умови, що банк залишається власником заставної, позичальник і іпотекодавець протягом 5 робочих днів з дати отримання відповідного повідомлення банку анулюють заставну і оформляють видачу нової заставної відповідно до вимог договору іпотеки. (т.1 а.с.15-17) Згідно розрахунку заборгованості за [PERSON] значиться заборгованість за кредитним договором №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року, яка станом на 05.03.2015 року становить 88 888 грн. 86 коп. та складається з: - 53102 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом; - 20857 грн. 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 253 грн. 35 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 10205 грн. 04 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 250 грн. - штраф (фіксована частина); - 4220 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова) Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ст.530 ЦК України). Згідно вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежного виконання). Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Матеріали справи свідчать про те, що сторони уклали договір та власними підписами засвідчили згоду зі всіма умовами договору, в т.ч. і положеннями щодо розірвання договору. Кредит погашався протягом тривалого періоду часу. До березня 2009р. позичальник належним чином виконувала зобов'язання, що свідчить про згоду [PERSON] з усіма умовами кредитного договору. Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Зазначені [PERSON] в зустрічні позовній заяві обставини, на підставі яких просить визнати недійсною з 09.01.2009 року умову пункту 2.3.3 кредитного договору № HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року в частині щодо такої події як право банка при виникненні з наступної кожної подій, зокрема, відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування згідно пункту 2.2.7 даного договору згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення, у зазначену в якому дату договір вважається розірваним, в розумінні ст..215 ЦК України не можуть бути підставою для визнання недійсною окремої умови договору, але враховуються під час складення розрахунку заборгованості. З пояснень сторін слідує, що розрахунок заборгованості з урахуванням викладених обставин складений з порушенням умов договору та чинного законодавства. Інших розрахунків суду не надано. Разом з тим, суд приймає до уваги заяву представника позивача про сплив строку позовної давності щодо визнання незаконним підвищення відсоткової ставки, який розпочався з моменту підвищення відсоткової ставки. Строк дії договору в даному випадку не впливає на перебіг строку позовної давності. Доказів, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу позовної давності суду не надано. Відповідно до ст. 256 ЦК України позов та давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування позовної давності, в зв'язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 58.40 кв.м, житловою площею 30.00 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 23.02.1998 року за реєстровим № 375. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 103 991 грн. (п.п.7, 35.3 договору). Згідно п.п.14.1-14.7 відносно предмету іпотеки за цим договором, зокрема, відсутні вимоги 3-х осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані в установленому законом порядку. Відомості щодо перевірки та погодження обставин реєстрації неповнолітніх дітей в даному житловому будинку договір іпотеки не містить. Із наданих представником позивача доказів, які були надані відповідачем під час укладення договору іпотеки, слідує, що дійсно [PERSON] на праві приватної власті належить житловий будинок з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.02.1998 року серії ААК № 429841, зареєстрованого в реєстрі за № 375, в якому адреса місцезнаходження значиться: [ADDRESS]. (т.2 а.с.15-16) Згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (інвентаризаційна справа №1618), виготовленого станом на 10.01.2008 року КП «Валківське БТІ», адреса місцезнаходження спірного житлового будинку значиться: [ADDRESS]. (т.2 а.с.17-21) Відповідно до довідок №107 від 09.01.2008 року та №198 від 11.01.2008 року, виданих виконавчим комітетом Валківської міської ради Харківської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS], та має склад сімї: чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (т.2 а.с.124) Заявою, наданою 05.03.2008 року приватному нотаріусу Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І., [PERSON] підтвердив той факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер в реєстрі права власності на нерухоме майно: 21711770 не є спільною сумісною власністю, оскільки на час його набуття в шлюбі не перебував, осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на даний житловий будинок чи його частку, в тому числі відповідно до ст..ст.65,74,97 Сімейного кодексу України не має. При цьому нотаріусом зазначено, що наведені в заяві факти перевірено за паспортом [PERSON], де міститься штамп про реєстрацію в шлюбі з [PERSON] 12.11.1999 року. (т.2 а.с.123) З довідки № 02-21/1163 від 21.11.2016 року, виданої Валківською міською радою Харківської області, відповідно до рішення виконавчого комітету Валківської міської ради за № 764 від 16.12.97 року "Про затвердження списків про перенумерацію домоволодінь у м. Валки у зв'язку з підготовкою до Всеукраїнського перепису населення", домоволодінню, яке розташоване у [ADDRESS]. Відповідно до картотеки з питання реєстрації фізичних осіб, яка була передана Валківським районним сектором ГУ ДМС України в Харківській області Валківській міській раді, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 22.01.2009 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 22.01.2009 року [PERSON], [INFO], зареєстрована з 25.07.2009 року. Всі вищеперелічені громадяни зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Крім того, суд звертає увагу, що позивач в досудовому порядку надсилав повідомлення [PERSON], як за адресою [ADDRESS]. (т.2 а.с.53-54, 92-93) Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонам під час укладення договору іпотеки №HAU9GA00000063 від 05.03.2008 року було відомо про реєстрацію місця проживання в предметі іпотеки у передбаченому законом порядку неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 590 ч.1 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1,2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. З огляду на викладене, нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки і на яке було звернуто стягнення за рішенням суду, придбане не за рахунок забезпечуваного іпотекою кредиту, а отже у суду відсутні правові підстави для виселення боржників, які у ньому зареєстровані і проживають, без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України у справі № 6-2940ц15 (ЄДРСРУ № 55253197) від 20.01.2016 р. вказує, що правочин, який вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (ч.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. В п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначається, що згідно зі ст. 32 ЦК, ст.177 СК та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Згідно з ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (ст.179 ЦПК України). Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, щодо зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Крім того, у відповідності до вимог ст.39 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду в тому числі має бути зазначено початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації. Аналіз змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, та аналіз норм ст.ст.38,39 ЗУ «Про іпотеку», дає підстави для висновку, що у розумінні норми ст.39 вказаного Закону початкова ціна предмету іпотеки для його реалізації має бути вказана у рішенні у грошовому виразі, тобто має бути зазначена конкретна грошова сума. При цьому визначення початкової ціни має відповідати процедурі, передбаченій ч.6 ст.38 цього Закону. Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд України при розгляді справ № 6-61цс15 від 27 травня 2015 року та № 6-1935цс15 від 7 жовтня 2015 року, вказавши, що початкова ціна предмету іпотеки має бути вказана у грошовому вираженні і визначатися за процедурою згідно ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку». З огляду на викладене, враховуючи межі заявлених вимог, а також порушення зазначеної вище процедури, передбаченої ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку», позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved