Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], який було зареєстровано на Українській Товарній біржі 16 вересня 1999 року за №64808, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON], виступали покупцями вказаного нерухомого майна, дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON], який на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з ? частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Після спливу 6-ти місячного терміну після його смерті, позивач - його дружина - звернулася до Третьої Криворізької ДНК, в.о. П'ятої Криворізької ДНК щодо оформлення та отримання свідоцтва про на спадщину за законом на вказане вище майно, але постановою від 01.10.2013 року №1539/01-16 у видачі свідоцтва їй було відмовлено, на підставі того, що договір купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] свого часу був посвідчений на Українській Товарній біржі, тому на теперішній час він вважається недійсним і фактично відсутній правовстановлювальний документ на домоволодіння, частка якого спадкується, та його легітимність потрібно вирішувати в судовому порядку. Тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. 16 вересня 1999 року разом з чоловіком вони придбали вищевказане домоволодіння відповідно до договору купівлі-продажу реєстраційний номер 64808, який був зареєстрований на Українській Товарній Біржі. Коли вони звернулися на Українську Товарну біржу за консультацією щодо оформлення договору купівлі-продажу, представник біржі їм пояснив, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договори відчуження нерухомості укладені на біржі, не потребують подальшого нотаріального посвідчення, і мають таку ж юридичну силу, як і договори, які посвідчує нотаріус. На підставі цього за домовленістю з Продавцем - [PERSON]., ними було прийнято рішення договір купівлі-продажу укласти та посвідчити на біржі. Відповідно до п.1 цього договору Продавець продала, а Покупці придбали будинок [ADDRESS] і земельну ділянку площею 1000 кв.м. з відповідними господарчими спорудами. У п.3 цього договору також підтверджується і сплата оговореної суми за квартиру та її отримання Продавцем. Вказаний договір на підставі ст.227 ЦК УРСР було зареєстровано у Криворізькому бюро технічної інвентаризації відповідно до реєстраційного посвідчення від 17 вересня 1999 року, записаний в реєстровій книзі № 8, сторінка 32, запис 1201. Але згідно до ст. 227 цього ж нормативного акту, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Так як вказаний договір був посвідчений з порушенням діючого законодавства, то на теперішній час він вважається недійсним, але фактично, договір відбувся, мали місце передача грошей (п.3 Договору) та самої квартири, тому Закон не заперечує визнавати такі правочини дійсними, а саме: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України «якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається». Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3 ст.334 ЦКУ). В зв'язку із вищезазначеним, позивач вимушена звернутися до суди з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Наполягає на заочному розгляді справи Відповідач, реєстрація місця проживання якої була встановлена судом відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.12), неодноразово викликалась до суду, але в суд так і не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала, також не надала заперечень проти позову. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Товарної біржі «Українська» - в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач не заперечує проти вирішення спору, суд вважає за необхідне задовольнити позов з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 16 вересня 1999 року, згідно договору купівлі-продажу нерухомості позивачем та її чоловіком [PERSON] був придбаний будинок [ADDRESS] і земельна ділянка площею 1000 кв.м., на якій знаходяться: А-1 житловий будинок, житловою площею 35,7 кв.м., загальною площею 48,5 кв.м., Б - літня кухня, В - погріб, Г - уборна, Д - сарай, Ж - сарай, №1 - забор, №2,3 - ворота, ІІІ-V - замощення, І - водоколонка, "а" - сіни, "ж" - сарай. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомості був укладений на Криворізькій філії Товарної Біржі "Українська" згідно ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» і зареєстрований за №64808 від 16 вересня 1999 року (а.с.5). Згідно Договору купівлі-продажу нерухомості, вказаний об'єкт нерухомості належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] №431 від 28.03.1997 року (зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №8-32-1201) та державного акту про право приватної власності на землю за серією ДП, зареєстрованого в книзі державних актів про право приватної власності на землю за №9615 від 25.05.1999 року. 17 вересня 1999 року позивач та її чоловік [PERSON] зареєстрували право власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на своє ім'я (а.а.с.6). [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки даного житлового будинку, проте постановою нотаріуса Третьої Криворізької ДНК, в.о. П'ятої Криворізької ДНК від 01.10.2013 року №1539/01-16 у видачі свідоцтва позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних документів оформлених належним чином на вищевказане нерухоме майно (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що спірний Договір був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна зі сторін спеціально не ухилялася від нотаріального посвідчення даного Договору, та ні однією із сторін даний Договір не оспорюється, що дає підстави для визнання цього Договору дійсним. На підставі викладеного і

Outcome: approved