Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» , який 21.05.2018 року змінив свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк", звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.05.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. , у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 листопада 2016 року має заборгованість 12 324,98 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 330,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8031,42 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2900,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи 500 грн. - (фіксована частина), 563,09 грн. - (процентна складова). Відповідач на даний час продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашена, що є порушенням законних прав позивача. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити ( а.с. 39). Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, через канцелярію суду, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення, згідно яких позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Вказав, що факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, вважає, що вимоги є необґрунтованими належними та допустимими доказами. Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.05.2012 року не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи, що не відповідає вимогам до оформлення документів. Тому, розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми боргу є необґрунтованими. Штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої ( відповідальності) позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить Конституції України. Крім того, подав письмову заяву про застосування до заявлених вимог позовної давності (а.с. 63-69). Беручи до уваги те, що розгляд справи проводиться судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Так судом з'ясовано, що 08 травня 2012 року відповідачем [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Характеристика типу кредитної лінії з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» визначена у довідці про умови кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 6, 7-8, 9-32). Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно, пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід»ємних частин Договору. Відповідно до п.1.1.2.3 Умов, до обов»язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам. Згідно тарифів по картці та п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування за перевитрати платіжного ліміту , а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку - п. 2.1.1.5.6. Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. У відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов»язань , передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежу, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно обраного позичальником тарифу по картці за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня = пеня(1) + пеня(2), де: пеня(1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, у разі наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким з грошовим зобов'язанням, передбачених договором, більше ніж на 120 днів 500 грн. + 5% від суми позову; Комісія за моніторинг неактивної карти (у випадку, якщо на рахунку є засоби клієнта у вигляді позитивного залишку і протягом 3-х місяців підряд операції по карті не здійснюються) - у розмірі залишку засобів на картрахунку, але не більше 10 гривень (або еквівалент по курсу НБУ) в місяць;процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування UAH - 3,75 %; комісія за безготівковий платіж у системі internet-banking (Приват 24) становить 2% від суми операції ( а.с. 7). Відповідно п.1.1.7.31 Умов, термін позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), суд, приходить до наступного. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки, доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав [PERSON] не заявляв. За таких обставин, суд вважає, що між банком та відповідачем 08 травня 2012 року був укладений кредитний договір, який виконувався сторонами. Так, із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що 08 травня 2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору позичальник [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідно до довідки та п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованості за кредитом, відсотки за користування кредитом, відсотки за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов позичальнику видана кредитна картка. Факт укладення договору на зазначених базових умовах та отримання [PERSON] кредиту також підтверджується банківською випискою по картці, що містить підпис представника та печатку банку (а.с. 4-5). Тобто, [PERSON], написавши заяву-анкету, приєднався до договору про надання банківських послуг, отримав кредит та має виконувати його умови. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач перед позивачем належним чином не виконав зобов'язання, внаслідок чого станом на 30 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі - 12 324,98 грн., з них: заборгованість за кредитом - 330,47 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8031,42 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2900,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи 500 грн. - (фіксована частина), 563,09 грн. - (процентна складова). Разом з цим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією- 2 900,00 грн., суд вважає за необхідне, відмовити, в зв"язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Твердження відповідача про те, що розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з нього безпідставні борги, суд вважає хибними. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених стороною відповідача, то необхідно зазначити наступне. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник перестав самостійно погашати заборгованість за кредитом з березня 2014 року, останній платіж ним здійснено 19.03.2014 року погашені проценти + сума погашення за наданим кредитом (а.с.4-5). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 08 травня 2012 року позичальником було внесено 19 березня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся у грудні 2016 року, відтак строк позовної давності не пропущено. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 9 424,98 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 053,76 грн. ( 9 424,98 грн. х 100% : 12 324,98 грн. х 1 378,00 грн.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial