Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку в розмірі 12000,00 гривень за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 01.01.2011 року по 25.07.2014 року. В заяві [PERSON] вказала, що 02.08.1999 року вона була прийнята на роботу в СУ «Енергоремонт»-2 ВАТ «ММК ім. Ілліча» на посаду інженера з підготовки виробництва та 31.12.10р. була звільнена з посади за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію. Розрахунок в день звільнення з нею був проведений не повністю, індексація заробітної плати в зв'язку з інфляцією не була проведена. В грудні 2013р. нею було подано позовну заяву про стягнення з відповідача індексації заробітної плати та компенсації, яка рішенням суду від 25.07.14р. була задоволена частково. Внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01.01.2011 року по 25.07.2014 року та на момент постановлення рішення суду строк виплати належних їй сум при звільненні склав 1300 календарних дня, чим порушено передбачені ст. 116 КЗпП України строки проведення повного розрахунку належних працівникові сум та у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 12000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливим розглянути справу у його відсутність, відповідно до наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України та представник відповідача надав до суду заперечення, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем не було допущено порушення трудових прав позивача в частині проведення повного розрахунку при звільненні, і тому відсутні підстави для стягнення з нього середнього заробітку. Відповідачем також пропущений строк для звернення в суд з такою позовною заявою. Крім того, заявлена позивачем сума середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум є завищеною у порівнянні з сумою основної вимоги та не підлягає задоволенню в повному об'ємі, навіть при умові часткового задоволення судом вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, згідно рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя № 264/15133/13-ц від 25.07.2014р., яке набрало законної сили, що [PERSON] з 02.08.1999 року по 31.12.2010 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. За вказаний період позивачці нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, але виплата індексації заробітної плати з компенсацією заборгованості, не проводилася і з відповідача було стягнуто на користь позивачки вищевказану заборгованість за період з березня 2003року по липень 2006 року в сумі 1070,60грн., а тому ці обставини не підлягають доказуванню, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України (а.с. 3-5). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За ст. 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7, п.2.2.8 "Інструкції зі статистики заробітної плати", затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. Таким чином, невиплачена сума індексація та компенсація втрати частини заробітної плати в розмірі 1070,60 грн. є частиною заробітної плати, яка не була виплачена позивачу при звільненні, тому вирішуючи справу згідно ст.11 ЦПК України, суд вважає, що у заявлених межах вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати з 01.01.2011 року по 25.07.2014 рік є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково, оскільки суд не погоджується з розміром суми, наведеним у розрахунку позивачем. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п.8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою №2/77686 та розрахунковим листом ПАТ "ММК ім.Ілліча" середньомісячний заробіток позивача перед звільненням, визначений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, становив 3068,14 гривень, а розмір середньоденного заробітку - 142,72 гривень (а.с. 23, 25). У період з 01.01.2011 року по 25.07.2014 рік виплату затримано на 952 робочих дня. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати складає 135869,44 грн. (142,72 х952). Однак, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 3 липня 2013 року (справа6-60цс13) та від 20 листопада 2013 року (справа №6-114цс13). Тому, визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує наступне: - тривалість часу з моменту звільнення до звернення позивача з заявленими вимогами; - розмір суми заробітної плати за весь період між підвищеннями заробітної плати з березня 2003 року по липень 2006 року на дату нарахування індексації складав 46410 гривень (а.с. 23); - загальну суму нарахованої у цей період індексації та компенсації, що підлягала сплаті при звільнені - 1070,60 гривень, що складає 2,3 % від нарахованої заробітної плати (1070,60 х 100 : 46410) та розраховує суму, що підлягає стягненню на користь позивача в розмірі частки тієї заробітної плати, яка не виплачена позивачу при звільненні, наступним чином: 135869,44 х 2,3% :100 = 3124,99 грн., де 135869,44 грн. - середній заробіток за період з 01.01.2011 року по 25.07.2014 року (952 роб. днів х 142,72 грн.). Отже, загальний розмір відшкодування за час затримки розрахунку з 01.01.2011 року по 25.07.2014 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача буде складати 3124,99 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач від його сплати звільнений. На підставі ст. ст.116, 117, 233 КЗпП України, ст. Законом України "Про оплату праці", Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", п. 2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,

Outcome: partial