Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.06.2015 року, який підтримуючи в судовому засіданні його представник пояснив, що [PERSON] (надалі - Позичальник) було укладено рамкову угоду № 1199 (надалі - Угода) відповідно до п. 1.1. якої Кредитор на положеннях та умовах цієї Угоди та договорів про надання траншу відкриває Позичальнику кредитну лінію терміном на 240 місяців в розмірі та за умовах, передбачених ст.2 даної Угоди. Цільове призначення Кредиту за даною Угодою - задоволення особистих потреб (п. 1.2. Угоди). В зв'язку з цим, 08 травня 2007 року між Кредитором та Позичальником було укладено договір про надання траншу № 13.4957/1199 (надалі - Кредитний договір) відповідно до п. 1.1. його Кредитор на підставі Рамкової угоди № 1199 від 08 травня 2007 року та на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику грошові кошти (Кредит) в сумі 250000,00 дол. США на строк користування 120 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 14 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, а Позичальник зобов'язується повернути наданий Кредит і сплатити відсотки та платежі за Кредитом, а також комісії на умовах та в строки встановлені даним Договором і виконати свої обов'язки за даним Договором в повному обсязі. В цей же день, 08 травня 2007 року між Кредитором та приватним виробничо-торговим підприємством "Айстар" (надалі - Поручитель) було укладено договір поруки № 1199-ДП 1 надалі - Договір поруки). Пунктом 1.2. Договору поруки визначено, що сторонни цього Договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов»язання перед Кредитором відповідати за зобов»язаннями громадянки [PERSON] (Позичальник), які виникають з умов Рамкової угоди № 1199 від 08 травня 2007 року, Договору про надання траншу № 13.4957/1199 від 08 травня 2007 року та інших договорів про надання траншу, Графіків повернення кредиту і сплати відсотків, договорів про надання овердрафту, та інших договорів, які є невід»ємною частиною Рамкової угоди, укладеного між Кредитором та Позичальником за умовами якого Позичальник зобов'язується перед Кредитором повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 350000,00 дол. США , в строки, що передбачені Кредитним договором та сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором в повному обсязі цих зобов'язань. З огляду на це, звертаємо увагу суду на те, що як вбачається із змісту додатку до Кредитного договору, а саме, графіку повернення кредиту, максимальна сума заборгованості яку мав повернути позичальник кредиторові становила 471556,73 дол. США. А відповідно, Поручитель з свого боку поручався за виконання саме такого зобов'язання у даному розмірі. В силу дії ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі місту даної норми вбачається, що припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Дану правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-112цс12. Як стало нам відомо, між Кредитором та Боржником в процесі виконання Кредитного договору вносились зміни до останнього. Зокрема, 12 січня 2012 року було внесено зміни шляхом підписання графіку повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції (надалі - Графік). Згідно умов даного графіку максимальна сума заборгованості за Кредитним договором змінилась у бік збільшення - з 471556,73 дол. СІЛА до 487441,36 дол. США. Позивач, як поручитель за Кредитним договором, не надавав згоди на таку зміну умов кредитного договору (Графіку). З вищевикладеного вбачається, що в результаті укладення додатку до Кредитного договору 12 січня 2012 року шляхом погодження нової редакції Графіку погашення кредиту обсяг фінансової відповідальності Поручителя було збільшено без його згоди, що в силу ч. 1 ст. 59 ЦК України є беззаперечною підставою для припинення поруки позивача згідно Договору поруки. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України, що знайшло своє відображення у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12. Окрім цього, звертають увагу суду і на обставини, що 16 квітня 2014 року на адресу позивача було направлено повідомлення Банку про невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором. У даному повідомлені було констатовано Банком про тривале прострочення Боржником виконання зобов'язань за Кредитним договором та висловлено вимогу про повне погашення боргу Позичальника. Більше того, із змісту розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж Боржником було вчинено 14 лютого 2014 року. Наступним платежем за Кредитним договором мав бути платіж 11 березня 2014 року в розмірі 3800,00 доларів США. Однак, Боржник його не вчинив. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року дня укладення договору поруки. Як їм стало відомо, Банк звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості 03 жовтня 2014 року (дата вказана на позовній заяві), а провадження у даній справі про стягнення було відкрито 09 жовтня 2014 року. За таких обставин слід зазначити, що враховуючи зміст ч. 4 ст. 559 ЦК України, факт несплати Боржником чергового платежу, який мав бути вчинений 11 березня 2014 року, то відповідно порука позивача згідно договору поруки від 08 травня 2007 року за № 1199-ДП1 є припиненою, оскільки Банк не пред'явив позовної вимоги до Боржника та Поручителів в шестимісячний строк з дня виникнення такого права, а саме, перебіг шестимісячного строку розпочався 12 березня 2014 року та відповідно сплив 11 вересня 2014 року. В даному випадку вважають за необхідне звернути увагу на відповідні правові позиції Верховного Суду України викладені в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14. Зокрема, ВСУ зазначає - "Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК У країни слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)". Що стосується умов п. 4.1. Договору поруки про те, що сторони цього договору встановлюють, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та припиняє свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобовязання. При цьому сторони констатують, що строк закінчення цього Договору не вказується ним конкретно, так як він визначається моментом повного погашення заборгованості Позичальника по кредитному Договору. В спірному випадку слід зазначити, що таке формулювання у Договорі поруки не свідчить про встановлення строку дії та припинення поруки. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Дана правова позиція була зазначена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14. А тому, беручи до уваги зміст Договору поруки, ч.,ч.1,4 ст.559 ЦК України порука ПВТП Айстра згідно Договору поруки є такою, що припинена, що в свою чергу звільняє ПВТП Айстра від виконання зобов'язань Боржника, а Банк - позбавляє права вимоги до ПВТП Айстра. Однак, Банк не визнає факту припинення поруки ПВТП Айстра, що вимагає для останньої звернення до суду із позовом про констатацію припинення поруки ПВТП Айстра згідно Договору поруки перед Банком. Просить суд визнати поруку приватного виробничо-торгового підприємства "Айстра" згідно договору поруки № 1199-ДШ, що був укладений між ПАТ "ПроКредит Банк" та приватним виробничо-торговим підприємством "Айстра" 08 травня 2007 року, припиненою. Представник відповідача ПАТ Прокредит Банк позов не визнала та пояснила, що вважають позовну заяву необґрунтованою та спрямованою виключно на затягування іншої цивільної справи, яка перебуває на розгляді у Коломийському міськрайонному суді - про стягнення з Позивача та Відповідача 2 заборгованості за кредитними договорами, а обидві обставини, на які посилається позивач - надуманими виходячи із наступного. Обставини, на які посилається позивач «зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності». Як доказ цього твердження у позовній заяві наводиться ніби-то визначення суми, яка підлягає до повернення у змісті оспорюваного договору поруки, у розмірі 350 000 доларів США і щодо збільшення розміру відповідальності поручителя внаслідок укладення нової редакції Графіку і наявність «беззаперечної» аналогічної позиції Верховного суду України вважають, що спростовуються рішенням (постановам) Верховного суду, а саме: у договорі поруки сторони у п. 1.2. погодили: «Сторони цього договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язання громадянки України [PERSON] (Позичальник), які виникають з умов Рамкової угоди №1199 від 08 травня 2007 року, Договору про надання траншу №134957/1199 від 08 травня 2007 року та інших договорів про надання траншу, Графіків повернення кредиту і сплати відсотків, та інших договорів які є невід'ємною частиною Рамкової угоди (надалі - Кредитний договір), укладеного між Кредитором і Позичальником за умови якого Позичальник зобов'язується перед Кредитором повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 350 000 доларів США в строки, що передбачені Кредитним договором та сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, в повному обсязі цих зобов'язань. Тобто 350 000 доларів - це максимальна сума кредиту, яка може бути надана Позичальнику відповідно до укладених з Позичальником кредитних договорів. А поручитель укладеним договором поруки забезпечує перед кредитором повернення цієї суми кредиту та нарахованих відсотків за ним. У доданому до позову розрахунку зазначено, що сума капіталу - 156 526,94 дол. США, що є меншим за 350 000 доларів США. У цьому розрахунку немає цифри 471 556 доларів, оскільки кредит на таку суму позичальник ніколи не отримував. Відсотки та пеня до суми кредиту жодного відношення не мають, оскільки відсотки - плата за користування коштами кредитора, а пеня - відповідальність за порушення зобов'язань Позичальником. Верховний суд України при розгляді справи №6-172цс12 20 лютого 2013 р. висловив наступну правову позицію: «Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами: установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Тобто, вважають, що описаної у позовній заяві позиції Верховного Суду України, що зміна Графіку без зміни відсотків та збільшення строку виплати, не існує. Більше того, додаючи до позову Графік від 10.01.2012 р., де зазначено уже зменшену відсоткову ставку - з 14% від 13%, позивач замовчує про факт такого зменшення від 24 жовтня 2007 р. Також, Позивачем заявлено про припинення поруки у зв'язку з пропуском кредитором шести місячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Однак і таке твердження позивача та не відповідає положенням Цивільного кодекс. України, висновкам Верховного суду України та фактичним обставинам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період часу, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 cт. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом б місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх кредитних зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦКУ, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦКУ про те, що порука припиняється, якщо банк протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного кредитного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах 6 місяців від дня настання цього строку. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вимогу позичальнику про повернення усієї суми кредиту відправлено 17.04.2014р. Заборгованість повинна була бути погашеною протягом 5 банківських днів з моменту відправлення, тобто 24 квітня 2014 р. - останній день для дострокового погашення всього кредиту. Позов до Коломийського міськрайонного суду до позивача про стягнення боргу подано 03.10.2014 р. а 09.10.2014 р. уже винесено ухвалу про відкриття провадження по справі (по спливу 5 місяців і 7 днів або 161 днів). Тобто Відповідачем 2 не пропущено 6-місячного строку відповідно до ст. 559 ЦК України. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вважають, що слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Просять суд у задоволені позову Приватного виробничо-торгового підприємства "Айстра" про визнання поруки припиненою відмовити. Зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та відповідач представник Банку заперечення позову,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить питання про припинення поруки з підстав визначених ч.,ч. 1, 2 ст. 559 ЦК України. В силу дії ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, 16 квітня 2014 року на адресу позивача було направлено повідомлення Банку про невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором. У даному повідомлені було констатовано Банком про тривале прострочення Боржником виконання зобов'язань за Кредитним договором та висловлено вимогу про повне погашення боргу Позичальника. Більше того, із змісту розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж Боржником було вчинено 14 лютого 2014 року. Наступним платежем за Кредитним договором мав бути платіж 11 березня 2014 року в розмірі 3800,00 доларів США. Однак, Боржник його не вчинив. Також судом встановлено, що Банк звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості 03 жовтня 2014 року (дата вказана на .позовній заяві), а провадження у даній справі про стягнення було відкрито 09 жовтня 2014 року. За таких обставин суд зазначає, що, враховуючи зміст ч.4 ст.559 ЦК України, факт несплати Боржником чергового платежу, який мав бути вчинений 11 березня 2014 року, то відповідно порука позивача згідно договору поруки від 10 травня 2007 року за № 1199-Д112 є припиненою, оскільки Банк не пред'явив позовної вимоги до Боржника та Поручителів в шестимісячний строк з дня виникнення такого права, а саме, перебіг шестимісячного строку розпочався 12 березня 2014 року та відповідно сплив 11 вересня 2014 року. В даному випадку суд звертає увагу на відповідні правові позиції Верховного Суду України викладені в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14. Зокрема, ВСУ зазначає - "Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)". З огляду на це, суд приходить до висновку про припинення поруки позивача. При цьому, також заслуговує на увагу і правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14. Як вбачається із заперечень на позовну заяву, відповідач - Банк стверджує, що не пропустив шестимісячного строку з огляду на повідомлення від 16 квітня 2014 року та норму ст. 1050 ЦК України. В даному випадку суд зазначає, що прострочення заборгованості у вигляді неналежної сплати чергових платежів виникла у Боржника ще 10 січня 2013 року, що вбачається із наявної в матеріалах справи Таблиці розрахунків. На підтвердження даної обставини, а саме, існування прострочення по сплаті чергових платежів у Боржника ще у січня 2013 року, а відповідно початок перебігу шестимісячного строку на пред'явлення відповідної вимоги до Поручителя (та виникнення відповідного права вимоги до Поручителя), звертає увагу суд на те, що за заявою Банку 09 вересня 20014 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис шляхом звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно Іпотекодавця (ПВТП "Айстра") за невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань згідно умов Рамкової угоди № 1199 від 08 травня 2007 року та укладеного на її підставі Договору про надання траншу № 13.4957/1199 від 08 травня 2007 року. У даному виконавчому написі чітко було визначено, що стягнення заборгованості проводиться за строк з 10 січня 2013 року по 04 серпня 2014 року. Тобто, відповідне право вимоги у Банку до Поручителя виникло ще раніше, а саме, 10 січня 2013 року. І відповідно перебіг шестимісячного строку слід рахувати саме з цієї дати. Даний виконавчий напис від 09 вересня 2014 року був предметом дослідження Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області рішенням якого від 29 квітня 2015 року у справі № 346/5675/14-ц залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову ПВТП "Айстра" про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] 09.09.2014 р., реєстровий № 3639, таким, що не підлягає виконанню - відмовлено. Окрім цього, як вбачається із згаданої вище та наявної у матеріалах справи Таблиці розрахунків, яка була надана та розрахована Банком, Боржник [PERSON] мав суттєві прострочення по сплаті чергових щомісячних платежів. Так, зокрема як вбачається із графи №№ 3, 4 Таблиці розрахунків та відповідно Графіку погашення кредиту (графа № 69) Боржник мав сплатити черговий платіж в розмірі 3800 доларів США 11 лютого 2013 року. Однак, він цього не зробив. А відповідно, враховуючи вищеописані правову позицію ВСУ щодо несплати чергового платежу, у Банку виникло право на пред'явлення вимоги до Поручителя з наступного дня що слідує за днем невиконання зобов'язання по сплаті чергового платежу, в спірного випадку з 12 лютого 2013 року. Таким чином, порука позивача була припиненою ще у 2013 році. Факт несплати чергового платежу 11 лютого 2013 року підтверджується квитанцією від 19 лютого 2013 року № 167679041/177445543/491794635/7495. Та обставина, що Боржник сплатив платіж 19 лютого 2013 року не свідчить про поновлення, переривання шестимісячного строку для Банку на пред'явлення позовної вимоги до Поручителя, оскільки як вказав Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 вказаний строк не є строком позовної даності для захисту порушеного права, а відповідно не може бути перерваний, поновлений, тощо. В контексті вищевказаного суд звертає увагу і на те, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року у справі № 346/2705/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], ПАТ Прокредит Банк про визнання поруки припиненою задоволено. Одночасно, у даних судових рішеннях було встановлено та констатовано, що порука поручителя була припиненою ще у 2013 році. Суд вважає, що вказані висновки суду апеляційної інстанції слід врахувати, оскільки вони стосуються ідентичних правовідносин поруки, що є наслідком одного і того ж Кредитного зобов'язання (договору) відповідача [PERSON] А тому, беручи до уваги зміст Договору поруки, ч. ч.1, 4 ст. 559 ЦК України порука ПВТП Айстра згідно Договору поруки є такою, що припинена, що в свою чергу звільняє позивача від виконання зобов'язань Боржника, а Банк - позбавляє права вимоги до ПВТП Айстра. Наведене стверджується: копією рамкової угоди /а.с.6/, копією договору про надання траншу /а.с.7-8/, копією графіку повернення кредиту /а.с.9-12/, копією договору поруки /а.с.13-14/, копією розрахунку заборгованості /а.с.15-16, 64-66/, копією вимоги /а.с.20-21/, копією виконавчого напису /а.с.63/. На підставі ст.,ст. 251, 252, 554, 559, 598, 1050 ЦК України та

Outcome: approved