Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

позивач [PERSON] 09 жовтня 2014 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Дружківського міського відділу Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ в Донецькій області Прокуратури Донецькоі області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та бездіяльністю органів досудового слідства. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 05 по 15 жовтня 2013 року він звертався із письмовими заявами про злочин проти приватної власності до міського відділення УМВС міста Дружківка Донецької області. Однак, чергова частина МВ УМВС міста Дружківка категорично відмовилась від прийняття та реєстрації його заяви про злочин. 21 жовтня 2013 року він знову звернувся з письмовими заявами про злочин до чергової частини МВ УМВС м.Дружківка, в зв'язку з погрозами від зазначених в заяві осіб знищити його приватне майно, просив негайно вжити заходів для припинення посягань на його приватне майно. Однак, чергова частина МВ УМВС міста Дружківка в котре відмовила йому в прийнятті та реєстрації заяви про злочин. 24 жовтня 2013 року не уповноваженою на те особою МВ УМВС України в Донецької області було закрито провадження на підставі нібито перевірки заяв потерпілого про злочин. Прокуратурою Донецької області було незаконно закрито кримінальне провадження, стосовно дій та злочинної бездіяльності працівників чергової частини МВ УМВС України міста Дружківка. Позивач, вважає, що в результаті постійних незаконних дій та незаконної бездіяльності досудового слідства МВ УМВС міста Дружківка та прокуратури Донецької області йому завдана моральна та істотна матеріальна шкода, яка має бути відшкодована Державою у повному обсязі. Шкода йому завдана у вигляді навмисного затягування та приховування злочину досудовим слідством по кримінальних провадженнях, постійним винесенням незаконних рішень, незаконною бездіяльністю слідчих органів, щодо ігнорування його заяв та клопотань. Просить відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 40000 гривень та моральну у розмірі 100000 гривень. Позивач [PERSON] з'явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та пояснив, що він є власником автомобілю [NUMBER] . Після того, як його було позбавлено керувати транспортним засобом, він надав свій автомобіль для користування [PERSON], у якой автомобіль знаходився на зберіганні. Коли йому знадобився автомобіль, він звернувся до [PERSON], щоб вона йому його віддала, але остання запропонувала йому сплатити за те, що вона зберігала автомобіль. І тільки після цього вона поверне йому автомобіль та документи на нього. Він відмовився та написав заяву про злочин. Із заявою він звернувся до відділу міліції, але йому було відмовлено в реєстрації заяви та запропоновано звертатися до суду. Після цього [PERSON] викотила його автомобіль за двір на стоянку, яка знаходиться біля Дружківського міського суду, але він не зміг забрати автомобіль, так як були спущені усі колеса. Він звернувся до відділу міліції із заявою, щоб автомобіль, як речовий доказ поставили на штрафну стоянку. В цьому, йому також було відмовлено. В кінці кінців автомобіль було умисно знищено. Він вважає, що це було зроблено [PERSON] Вважає, що міліція винна нести відповідальність за знищення його автомобілю, так як своєчасно не прийняла заходи до його зберігання та не порушила кримінальне провадження щодо злочину. Вартість автомобіля складає 40000 гривень, які і просить стягнути на його користь з відповідачів. Просить стягнути моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом року ходив по усім інстанціям, звертався до суду, прокуратури, міліції і ніхто не бажав прийняти якісь заходи для зберігання його майна. Моральну шкоду просить стягнути у розмірі 100000 грн. Представник Дружківського міського відділу Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ в Донецькій області Пірожок О.Г. в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що заяву позивача про злочин було прийнято та зареєстровано. Після того, як заяву було розглянуто, була винесена постанова про відмову в порушені кримінального провадження, оскільки не було виявлено складу злочину. Між позивачем та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини та заявнику було запропоновано для вирішення усіх питань звернутися до суду. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник прокуратури Донецької області Калініченко В.В. в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що в провадженні третього слідчого відділу прокуратури Донецької області перебувало кримінальне провадження, щодо неправомірних дій окремих працівників Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області. За результатами досудового розслідування 23 травня 2014 року вказане кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях працівників Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. Заявнику [PERSON] було роз'яснено право оскаржити постанову про закриття кримінального провадження , але позивач наданим йому правом не скористувався. В судовому порядку зазначена постанова не була скасована. Вважає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник державного казначейства в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписка. Суд, заслухавши позивача, представників МВ ГУМВС України в Донецькій області, прокуратури Донецькій області, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Право на відшкодування шкоди - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.1176 ЦК України, ст.. 1,2 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана внаслідок незаконних дій у вигляді незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода завдана внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах, тобто відповідно до ст.. 1166,1167 ЦК України. Таким чином, законодавець визначив спеціальні випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями, зокрема, органів досудового слідства. Як вбачається з наявних матеріалів, заявлені позивачем вимоги зводяться до відшкодування шкоди у зв'язку з незаконної бездіяльністю досудового слідства та прокуратури, тобто шкода, яка відшкодовується на загальних підставах. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачає п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер и тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, визначені статтею 1166 ЦК України. Згідно якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 21 жовтня 2013 року звернувся до Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON], яка з 2011 року не повертає йому автомобіль марки ВАЗ 2104 державний номер [NUMBER], який знаходиться у її дворі. 24 жовтня 2013 року старшим лейтенантом міліції було винесено висновок, що під час перевірки заяви [PERSON] в діях [PERSON] складу злочину не виявлено та заявнику запропоновано звернутися до суду (а.с.89). 29 жовтня 2013 року позивачу було надіслано листа з повідомленням про проведення перевірки та результатів перевірки, згідно якого заявнику повідомлялось про те, що ознак кримінального правопорушення в діях [PERSON] не виявлено та рекомендовано звернутися за захистом своїх прав до суду (а.с.90). Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року (далі - КПК 2012 р.), який набрав чинності з 21 листопада 2012 року, законодавцем змінено початок кримінального провадження: досудове розслідування - перша стадія кримінального провадження - починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не містить визначення поняття "приводів і підстав" до початку кримінального провадження і за їх наявності винесення постанови про порушення кримінальної справи, як це передбачалось статтями 94, 97 - 98 КПК 1960 р. Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 19 листопада 2012 р. № 1050 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2012 р. за № 2095/22407 (далі - Інструкція № 1050), де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами - наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення, як це і було передбачено ст. 94 КПК 1960 року. Згідно з пунктом 5.3.1 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України № 940 від 22 жовтня 2012 р. заявник також попереджається про кримінальну відповідальність за відомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, про то підписом зазначається у протоколі. Положення ч. 1 ст. 214 КПК 2012 р. та пунктом 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 700 від 14 серпня 2012 р., зобов'язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. На такий обов'язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування, що до 21 листопада 2012 р. було передбачено ст. 94 КПК 1960 р. Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв'язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Визначення приводів і підстав як підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи". Згаданою Інструкцією № 1050 врегульовано, зокрема, також порядок вирішення заяв і повідомлень, що надійшли до чергової частини ОВС і в яких відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Так, згідно п.5.2 Інструкції № 1050 при зверненні до чергової частини черговий зобов'язаний уважно вислухати заявника, з'ясувати час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення чи іншої події. Якщо в заяві (повідомлені) йдеться про питання, що не належить до компетенції ОВС та не містить ознак правопорушення, заявнику слід ввічливо роз'яснити, куди саме він має звернутися. Після реєстрації їх в журналі єдиного обліку про відомості о них доповідається начальник органу ВС для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або КупАП (п. 3.5 Інструкції № 1050) і такі заяви й повідомлення не вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як було встановлено у судовому засіданні, за наслідками отримання заяви [PERSON] і реєстрації їх у журналі єдиного обліку відповідно до п. 3.5 Інструкції вона була розглянута начальником Дружківського МВ та щодо неї прийнято рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян". Тобто, дії робітників правоохоронних органів відповідали Інструкції та були основані на законі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Позивачем не надано суду доказів, які би підтверджували наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів досудового слідства та прокуратури, причинного зв'язку між будь-якими діями або бездіяльністю відповідачів та заподіяної йому шкодою. Ухвали Дружківського міського суду, на які позивач посилається, як на докази незаконності рішень та бездіяльності відповідачів, не можуть бути визнати такими. Так, під час розгляду справи було встановлено, що 25 жовтня 2013 року позивач звернувся до Дружківського міського суду зі скаргою про злочин проти власності та на злочинну бездіяльність Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області. На підставі даної скарги 28 жовтня 2013 року Дружківським міським судом була винесена ухвала щодо зобов'язання Дружківського МВ УМВС України в Донецькій області внести повідомлення [PERSON] до ЄРДР, провести перевірку заяви згідно КПК України, дати оцінку законності дій співробітників Дружківського МВ (а.с. 76). 04 листопаду 2013 року заяву [PERSON] Дружківським МВ ГУМВС України було внесено у ЄРДР. Начальником СВ Дружківського МВ ГУМВС України в Донецької області винесено доручення про проведення досудового розслідування та повідомлено прокурора м.Дружківка про початок досудового розслідування т(а.с.91-93). 05 листопада 2013 року [PERSON] знову звернувся із скаргою до Дружківського міського суду, згідно якої просив негайно визнати речовим доказом автомобіль ВАЗ 2104 номер [NUMBER] та забезпечити охорону останнього; встановити службових осіб досудового слідства, які перешкоджають своєю бездіяльністю здійснювати належним чином кримінальне провадження; притягнути службових осіб досудового слідства до кримінальної відповідальності за ст.364 КПК України, в зв'язку з чим призначити експертизу транспортного засобу для встановлення факту нанесення істотної шкоди; забезпечити негайне надання копій матеріалів справи, як перевірки прокуратури, так і досудового розслідування кримінальної справи. Ухвалою Дружківського міського суду від 08 листопаду 2013 року заявнику в задоволенні скарги було відмовлено (а.с.77). 11 листопаду 2013 року [PERSON] знову звернувся до Дружківського міського суду із скаргою на бездіяльність Дружківського МВ ГУМВС України в Донецької області та прокуратури м.Дружківка Донецької області, в якій просив: зобов'язати прокуратуру м.Дружківка відповідно до вимог ч.1 ст. 214 КПК України вчинити необхідні дії з метою внесення відомостей про кримінальне правопорушення по заяві потерпілого; зобов'язати прокуратуру вручити потерплому пам'ятку про процессуільні права та обов'язки потерпілого; надати потерпілому повідомлення про початок досудового розслідування; зобов'язати Дружківський МВ ГУМВС України в Донецькій області виконати вимоги ухвали та ст. 55,111,112,214,220 КПК України; визнати бездіяльність прокуратури м.Дружківка та Дружківського МВ ГУМВС України в Донецької області противоправною та незаконною. 13 листопаду 2013 року Дружківський міський суд виніс ухвалу щодо зобов'язання слідчого Дружківського МВ УМВС України в Донецькій області Пірожка О.Г. провести всі необхідні процесуальні дії згідно КПК України (а.с.78). 18 листопаду 2013 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду із скаргою на незаконні дії та бездіяльність досудового слідства, згідно якої просив скасувати висновок ст. лейтенанта міліції [PERSON] про повне закінчення розгляду заяви про злочин як незаконне. 21 листопаду 2013 року Дружківським міським судом висновок від 24 жовтня 2013 року було скасовано (а.с. 79). Як вибачається із матеріалів кримінального провадження № 12013050260001914 від 04 листопаду 2013 року органом досудового розслідування було допитано [PERSON], [PERSON] та виконанні інші процесуальні дії, передбачені вимогами КПК України. Але ,10 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду із скаргою на протиправну та незаконну бездіяльність УМВС м.Дружківка Донецької області та досудового слідства, в якої просив визнати бездіяльність Дружківського МВ УМВС України в Донецькій області, щодо ігнорування клопотання заявника протиправним та незаконним; зобов'язати Дружківський МВ УМВС України в Донецькій області та досудове слідство розглянути клопотання потерпілого про що його повідомити. Ухвалою Дружківського міського суду від 26 грудня 2013 року скаргу [PERSON]. було задоволено, слідчого Дружківського МВ ГУМВС України в Донецької області було зобов'язано розглянути клопотання [PERSON] здійснити процесуальні дії у відповідності з вимогами КПК України (а.с.80). 10 квітня 2014 року слідчим СВ Дружківського МВ ГУМВС України було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.с. 94-95). 25 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою Дружкіського міського суду від 05 травня 2014 року постанову про закриття кримінального провадження було скасовано (а.с.81). Аналізуючи, ухвали Дружківського міського суду, слід зазначити, що вони розглянуті судом відповідно до вимог статті 307 КПК України. Тобто, позивачем було використане право на звернення до суду в порядку КПК України для оскарження бездіяльності органів досудового слідства. Однак, винесення вищезазначених ухвал слідчим суддею Дружківського міського суду за результатом скарг позивача ніяких наслідків цивільно-правового характеру за собою не тягне і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність робітників правохороних органів порушувала його законі права та інтереси, що в результаті їх дії та бездіяльності позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої становить 100000 гривень. Крім того, за результатами досудового розслідування, 23 травня 2014 року кримінальне провадження щодо робітників Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області закрито у зв'язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. Також, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він є власником автомобілю ВАЗ -2104 державний номер [NUMBER], вартість якого складає 40000 гривень, що автомобіль було знищено, що саме робітники правохороних органів винні у знищені майна позивача. Таким чином, оскільки позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, то у їх задоволені треба відмовити . На підставі ст. 10,11,14,58,59,60,84,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), ст. 1166,1167,1176 ЦК України, ст.. 56,62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд

Outcome: dismissed