Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору застави №810 від 04.03.2003р. недійсним та зобов'язання відповідача зняти заборону в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що її квартиру [ADDRESS] без її згоди продали [PERSON], який, в свою чергу, взяв кредит в ПАТ КБ "ПриватБанк" під заставу квартири. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07.04.2010р. договір купівлі - продажу квартири визнано недійсним, однак заборона відчуження на квартиру досі не знята. Після порушення провадження у справі позивачка подала до суду заяви про уточнення позовних вимог від 20.05.2013р. та від 08.08.2013р. Згідно останнього уточнення позовних вимог позивачка просила визнати недійсним укладений між відповідачем та третьою особою договір застави квартири [ADDRESS] №810 від 04.03.2003р.; припинити чинність заборони на квартиру [ADDRESS]. Представник позивачки в засідання суду не з"явився, в заяві від 24.02.2014р. просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з"явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2003р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно п.1.1 якого [PERSON] передала [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у власність, а [PERSON] прийняв вказану квартиру і сплатив продавцю суму, що передбачена цим договором (а.с.11). 04.03.2003р. між [PERSON] (заставодавець) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (заставодержатель) укладено договір застави, згідно умов якого на забезпечення своєчасного виконання своїх зобов"язань за кредитним договором №ZHH0G000130531 від 04.03.2003р. заставодавець надав заставодержателю в заставу квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу. Згідно договору застави від 04.03.2003р. приватним нотаріусом [PERSON] 05.05.2006р. здійснено реєстрацію заборони щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження: 3177470. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07.04.2010р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14.10.2010р., визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] №810 від 04.03.2003р., укладений між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Стаття 178 Цивільного кодексу України визначає заставу як один із способів забезпечення зобов'язань. Згідно ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Як передбачено ст.28 Закону України "Про заставу" застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 24.10.2013р. кредитний договір №ZHH0G000130531 від 04.03.2003р. припинив свою дію у зв"язку з повним погашеннням заборгованості. З урахуванням викладеного, суд вважає, що правовідносини застави, що існували між відповідачем та третьою особою, є припиненими, у зв"язку з припиненням основного зобов"язання. За вказаних обставин, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору застави №810 від 04.03.2003р., у зв"язку з його припиненням, а отже відсутністю предмету спору. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення або розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Також, згідно з положенням п.п.5.1. глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, заборону відчуження майна має право зняти виключно той нотаріус, який накладав заборону. Відповідно до ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Суду не надано доказів того, що відповідач у порядку визначеному ст.74 Закону України «Про нотаріат» та ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з моменту припинення договору застави №810 від 04.03.2003р. звернувся до нотаріуса із заявою про зняття заборони щодо квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що договір застави №810 від 04.03.2003р. є припиненим, суд вважає, що підлягає також припиненню державна реєстрація заборони щодо квартири [ADDRESS].

Outcome: partial