Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку площею 3,55 га, яка надана для ведення товарного сількогосподарського виробництва, розташована на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області та належала [PERSON] , яка померла [INFO] . 02.01.2020 року [PERSON] надала до суду заяву в якій збільшила заявлені вимоги та крім раніше заявлених позовних вимог просить встановити факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №006399, виданий Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 15.04.2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №216, на ім`я [PERSON] , дійсно належав [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є спадкоємицем за заповітом від 11.02.1997 року на майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] . До складу спадкового майна входить зазначена вище земельна ділянка площею 3,55 га. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачка звернулась до Котелевської державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем не надано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивачка вважає, що відсутність оригіналу правовстановлюючому документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, позбавляє її права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину спадкове майно. Крім того, наявність розбіжностей у написанні імені спадкодавця у державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №006399 а саме: "[PERSON]" замість вірного " [PERSON] " позбавляє можливості встановити належність спадкового майна саме спадкодавцю - [PERSON] , яка померла [INFO] . Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином . Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі . Відповідач - Милорадівська сільська рада Котелевського району Полтавської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 22.07.1998 року Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] на підставі заповіту посвідченого Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області від 11.02.1997 року за реєстровим № 206 у якому остання заповіла позивачці все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. На ім`я позивачки державним нотаріусом Котелевської районної нотаріальної контори Соломко З.В. видано свідоцтво про право на спадщину від 28.04.1999 року на спадкове майно що складається з належної [PERSON] земельної ділянки площею 0, 71 га, що знаходиться на території с. Глобівка Котелевського району Полтавської області. Крім того, позивачка звернулась до Котелевської районної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,55 га, яка надана для ведення товарного сількогосподарського виробництва, розташована на території Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області та належала [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №006399, виданий Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 15.04.2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 216. Згідно п. 23 роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №498/02-31 виданої В.о. завідувача Котелевською державною нотарільною конторою Рой Т.В., позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3, 55 га, в зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Крім того, встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №006399 виданий Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 15.04.2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 216, містить розбіжності у написанні імені спадкодавця у а саме: " [PERSON] " замість вірного " [PERSON] ", що позбавляє можливості встановити належність спадкового майна саме спадкодавцю - [PERSON] . Як встановлено п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення вказаного факту залежить можливість реалізації своїх спадкових прав позивачкою, оскільки через помилку в документах, оформлення спадкових прав не можливе. Законодавством України не передбачений орган виконавчої влади, до компетенції якого належить внесення виправлень (змін) до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/01-m від 02.01.2020 року, вбачається що особові імена [PERSON] (свідоцтво про смерть) та [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю) попри розбіжності у документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах варіантів особового імені [PERSON] і зумовлені поліваріативністю рівноправних документальних особових жіночих імен з етимологічної основою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність підстав для задоволення вимоги позивачки про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 10 роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому втрата виданого на її ім`я оригіналу державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №006399 виданий Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області 15.04.2002 року не може слугувати підставою для позбавлення позивачки, як її спадкоємця права щодо оформлення своїх спадкових прав на спірну земельну ділянку. Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved