Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі - Відділу охорони здоров'я виконавчих органів Дрогобицької міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь відділу охорони здоров'я виконавчих органів Дрогобицької міської ради на р/р 35425201029302 в ГУДКСУ у Львівській області, код ЗКПО 13815703, МФО 825014 витрати на лікування потерпілого від злочину в сумі 2288,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 11.12.2013 року встановлено, що [PERSON] 02 січня 2013 року о 18 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в кухні житлового будинку [ADDRESS], маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, під час конфлікту, що виник у нього на грунті особистих неприязних стосунків з [PERSON], тримаючи в лівій руці металевий розкладний ніж, умисно наніс [PERSON] один удар вищевказаним ножем в грудну клітку, спричинивши потерпілому проникаюче колото - різане поранення грудної клітки справа по передньо - під пахвовій лінії в шостому між ребер"ї з правобічним пневмогематораксом (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), підшкірної емфіземи (наявність повітря під шкірою), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 11.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вид 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з іспитовим терміном на 2 роки. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Дрогобицької міської лікарні №1 з 02.01.2013 року по 18.01.2013 року. Згідно розрахунку №315 від 04.03.2016 року, наданого Дрогобицькою міською лікарнею №1, витрати медичного закладу на лікування [PERSON] за 16 ліжко-днів становлять 2288,00 грн. і такі в добровільному порядку не відшкодовані. Прокурор Подолячек С.В. позовні вимоги підтримала, з підстав, які викладені у позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач позову не визнав з тих підстав, що під час розгляду кримінальної справи ніякі вимоги з приводу відшкодування витрат на лікування не ставились, він відбув покарання, тому вважає, що жодних претензій до нього не може бути заявлено. Представник третьої особи не з'явився. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а відповідно до ч.4 цієї статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зокрема у тому, що він 02 січня 2013 року о 18 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в кухні житлового будинку [ADDRESS], маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, під час конфлікту, що виник у нього на грунті особистих неприязних стосунків з [PERSON], тримаючи в лівій руці металевий розкладний ніж, умисно наніс [PERSON] один удар вищевказаним ножем в грудну клітку, спричинивши потерпілому проникаюче колото - різане поранення грудної клітки справа по передньо - під пахвовій лінії в шостому між ребер"ї з правобічним пневмогематораксом (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), підшкірної емфіземи (наявність повітря під шкірою), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся (а.с. 4-5). Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 2288 грн. Як вбачається із довідки Дрогобицької міської лікарні №1 за №315 від 04.03.2016 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 02.01.2013 по 18.01.2013 року ( 16 л/днів). Вартість одного ліжко дня в хірургічному відділенні становить 143,00 грн., тобто 143 грн. х 16 ліжко-днів становить 2288 грн. (а.с.6). Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат"№11 від 07.07.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Зокрема, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеного Порядку, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення проводиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, або прокурора. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров'я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров'я. В судовому засіданні достовірно встановлено, що потерпілий [PERSON] від кримінального правопорушення перебував на лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні №1, внаслідок чого закладом охорони здоров'я були понесені витрати, за 16 ліжко-днів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я витрачені на лікування потерпілого [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні, за 16 ліжко-дні. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 551,20 грн. як за вимогу майнового характеру. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved