Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 07 жовтня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом відповідача про поновлення на роботі і оплати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що працювала у Черкаському обласному краєзнавчому музеї з 30.10.1978 року. Наказом від 23.03.2018 № 27-к була переведена на посаду старшого наукового співробітника сектору новітньої історії в складі науково-дослідного відділу історії краю. Наказом від 20.08.2020 № 48-к «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] » позивачці оголошено догану та з 07 вересня 2020 року звільнено з роботи за п. 2 статті 41 Кодексу законів про працю України. Зі змісту наказу КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» № 48-к від 20.08.2020 року вбачається, що підставою даного наказу є вчинення позивачкою грубого порушення Посадової інструкції, внутрішньої Інструкції з організації обліку музейних предметів від 06 лютого 2018 року, Інструкції Міністерства культури України з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України від 21.07.2016 р. № 580 та Закону України «Про музеї та музейну справу», яке призвело до втрати довіри з боку адміністрації та неможливості подальшого виконання посадових обов`язків, так як її Посадова інструкція передбачає роботу з фондовою колекцією музею. Позивач даний наказ вважає незаконним та таким, що порушує її трудові права, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі. За зверненням позивача до Управління Держпраці у Черкаській області було проведено відповідну перевірку, за результатами якої було встановлено, що посадовою інструкцією старшого наукового співробітника не передбачено укладення договору про матеріальну відповідальність. У наказі про звільнення не конкретизовано зміст порушення, яке вчинено позивачем. Пунктом 1 цього наказу позивачці оголошено догану за грубе порушенням посадової інструкції, Інструкції з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України від 21.07.2016 № 580, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за № 1129/29259 та Закону України «Про музеї та музейну справу». За ці ж порушення позивачку також звільнено з роботи за п. 2 статті 41 КЗпП України. Зазначені дії відповідача щодо застосування двох видів стягнень та безпідставне притягнення позивача до відповідальності є грубим порушенням законодавства. Ні наказом від 20.08.2020 № 48-к ні будь - яким іншим документом не зафіксовано факт порушення позивачем трудових обов`язків, отже, не можливо встановити зміст та дату вчинення порушення, що не дає можливості провести аналіз забезпечення роботодавцем норм статті 148 КЗпП України, яка передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Будь - яких пояснень від позивача роботодавець фактично не вимагав, про що свідчить зміст наказу від 20.08.2020 №48-к та його дата. У Комунальному закладі «Черкаський обласний краєзнавчий музей» Черкаської обласної ради позивач пропрацювала 42 роки. За весь цей час у позивача не було жодного стягнення, проте, [PERSON] більше ніж 15 разів заохочувалась, про що свідчать записи у її трудовій книжці, копія якої додається. Отже, при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення директором Комунального закладу «Черкаський обласний краєзнавчий музей» Черкаської обласної ради повністю порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлений нормами трудового законодавства. Позивача нібито було звільнено за якісь вигадані правопорушення, що нібито були вчинені у 1 кварталі 2018 року, що суперечить вимогам трудового законодавства та грубо порушує права позивача. Будь - яких обов`язків щодо збереження чи обслуговування музейних предметів не передбачено кваліфікаційною характеристикою старшого наукового співробітника, затвердженою наказом Міністерства культури і мистецтв України, Міністерства, праці та соціальної політики України від 14,04.2000 № 168, та Інструкцією з організації обліку музейних предметів, затвердженою наказом Міністерства культури України від 21.07.2016 № 580, також не передбачено обов`язків та відповідальності старшого наукового співробітника сектору новітньої історії у складі науково - дослідного відділу історії краю. Посада старшого наукового співробітника сектору новітньої історії у складі науково - дослідного відділу історії краю не належить до посад, за вчинення порушень на яких можливе звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Отже, наказом від 20.08.2020 № 48-к порушено право позивача на працю, гарантоване статтею 43 Конституції України. Звільнення позивача з роботи п. 2 ст. 41 КЗпП України є порушенням Кодексу законів про працю України та відповідно є незаконним, та принижуючим честь та гідність позивачки. Такими діями відповідач завдав позивачці моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивачка у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності та необґрунтованим і незаконним звільненням втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, чим майже було спровоковано нервовий зрив. Позивач постійно перебуває у напрузі та нервовому стані у зв`язку з хвилюваннями щодо відсутності засобів для забезпечення залежного рівня життя своєї родини. Крім того, позивач є інвалідом другої групи та потребує постійного лікування, підтримання стану здоров`я, а всі зазначені моральні страждання, нанесені Позивачу незаконними діями Відповідача, негативно впливають на здоров`я як безпосередньо Позивача так і його близьких. Окрім того, на фоні наявної інвалідності, зазначені страждання можуть призвести до більш серйозних проблем із здоров`ям, ніж нервовий зрив. Просила суд скасувати пункт 1 наказу КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] », зобов`язати КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» поновити [PERSON] на посаді старшого наукового співробітника сектору новітньої історії у складі науково - дослідного відділу історії краю, стягнути з КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.09.2020 року до дня поновлення на роботі, стягнути з КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судові витрати. 03 листопада 2020 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що 10 липня 2020 року до директора Черкаського обласного краєзнавчого музею, звернувся ФОП [PERSON] з проханням з`ясувати, як цифрова версія рукопису [PERSON] була подана на розгляд експертної ради обласної державної адміністрації з питань розвитку книговидавничої справи в області коштом обласного бюджету. В ході проведеного внутрішнього службового розслідування щодо протиправних дій [PERSON] було з`ясовано наступне: позивач, за узгодженням із заступником директора з наукової роботи [PERSON] , з метою підготовки статті до Музейного Часопису, отримувала рукопис [PERSON] з музейного фонду на відповідальне зберігання у І кварталі 2018 року. Про даний факт свідчить доповідна записка головного зберігача фондів [PERSON] . Однак, стаття не була підготовлена і відповідно не увійшла до Часопису, тобто, завдання, для якого позивачка брала даний рукопис, нею не було виконано. Доповідна записка фотографа музею свідчить про те, що [PERSON] 06 лютого 2018 року дала йому завдання (на той момент як завідувачка відділу сучасності) здійснити цифрову зйомку рукопису [PERSON] (85 кадрів-файлів). Здійснення оцифрування відбулося без відома адміністрації музею та з особистих мотивів. За результатами звернення до Управління комунікацій Черкаської ОДА щодо недопущення можливості видання бюджетним коштом книжки « [INFO]», за основу якої беззгоди музею взята цифрова версія щоденника рукописів [PERSON] , відповідачем було отримано листа, в якому чітко вказано на те, що [PERSON] подала особисто 06 березня 2020 року як від фізичної особи та співупорядниці книжки « [INFO]» електронну копію (фотокопію) оригіналу паперового документа «[INFO].». Електронна копія оригіналу паперового рукопису [PERSON] належить на правах інтелектуальної власності [PERSON] (онука поета [PERSON] ) відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2006 р. і має використовуватись лише за її згодою відповідно до ст. 443 ЦК України. Крім того, відповідність оригіналу та правовий статус «Електронної копії оригіналу (фотокопії) «[INFO].» має бути засвідчено електронною печаткою Комунального закладу «Черкаський обласний краєзнавчий музей» Черкаської обласної ради. Позивач вводить в оману суд, заявляючи, що «будь - яких пояснень від позивача роботодавець фактично не вимагав, про що свідчить зміст наказу від 20.08.2020 №48-к та його дата». Насправді, на прохання пояснити мету своїх дій, які призвели до крадіжки нею інтелектуальної власності, передачу цифрової версії третім особам, порушення авторських прав та нанесення втрати репутації закладу, [PERSON] категорично відмовилась надати письмове пояснення, сказавши усно, що вона нічого не знає з цього приводу і немає ніякого відношення до цієї ситуації. Порушення законів [PERSON] призвело до повної втрати до неї довіри з боку адміністрації закладу, що унеможливило подальшу працю її в музеї, так як робота наукового працівника безпосередньо пов`язана з фондовою колекцією закладу. Тому вона була звільнена із займаної посади не за порушення трудової дисципліни, а за втрату довіри за ст. 42 п. 2 КЗпП України п.2 цього ж наказу. Позивач стверджує, що за весь період роботи в музеї вона не мала жодного стягнення, однак це не відповідає дійсності, оскільки у 2017 році за неналежне виконання посадових обов`язків, покладених на [PERSON] , як завідувача відділу історії краю XX - поч. XXI ст. щодо заходів було оголошено догану. У 2018 році комісією музею було здійснено обстеження експозиційних залів № 24, які були закріплені за [PERSON] і за які вона несла повну індивідуальну відповідальність. Наказом від 21.06.2018 р. № 55-к [PERSON] було оголошено догану за грубе порушення. [PERSON] стверджує, що наказом від 20.08.2020 № 48-к було порушено її право на працю, гарантоване статтею 43 Конституції України. Це також не відповідає дійсності, адже вона не була звільнена ні за віком, ні за статтю, ні за станом здоров`я, а виключно за втрату довіри внаслідок зловживання нею своїм службовим становищем. В день звільнення [PERSON] 07.09.2020 року при отриманні трудової книжки старший інспектор з кадрів музею [PERSON]. запропонувала [PERSON] ознайомитись з наказом про її звільнення, на що [PERSON] раптово вихопила наказ з рук інспектора з кадрів та втекла, про що свідчить доповідна записка інспектора з кадрів [PERSON]. 19 лютого 2021 року представник позивача скерував до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд скасувати КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» наказ № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] », зобов`язати КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» поновити [PERSON] на посаді старшого науково співробітника сектору новітньої історії у складі науково-дослідного відділу історії краю, стягнути з КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.09.2020 року до дня поновлення на роботі, стягнути з КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 50 000 грн., стягнути з КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування заяви посилався на те, що в зв`язку з відсутністю у позивача достовірної інформації щодо дійсних причин звільнення позовна заява була обґрунтована виходячи з обставин та правопорушень трудового законодавства, які були встановлені під час перевірки КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР правлінням держпраці у Черкаській області. На даний час позивачем було отримано від відповідача пояснення дійсних причин для звільнення, в зв`язку з чим вважає за необхідне уточнити зазначені підстави позову. Зокрема, рішення компетентного органу, власника підприємства і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке було підставою звільнення керівника. В разі притягнення до відповідальності працівника за грубе порушення вимог Посадової інструкції, інших інструкцій та норм чинного законодавства в наказі, так само має бути чітко сформульовані та конкретизовані порушення працівника, чого в даному разі не було, що свідчить про безпідставність притягнення позивача до відповідальності з вищевказаних підстав. Від працівника, щодо якого приймається рішення про звільнення, обов`язково отримується письмові пояснення за фактом виявленого грубого порушення трудової дисципліни. В даному разі будь-якого проступку або порушення трудового обов`язку [PERSON] ніколи не вчиняла, що підтверджує відсутність конкретних посилань відповідача у наказі про звільнення на порушення передбаченого Посадовою інструкцією певного трудового обов`язку, а також обставини, що відповідач зазначаючи про грубе порушення трудових обов`язку при цьому не встановив коло обов`язків, які має виконувати за посадою позивач та не визначився, які ж саме з цього кола обов`язків були порушені позивачем, що свідчить про відсутність самого факту вчинення позивачем порушення будь-якого трудового обов`язку передбаченого Посадовою інструкцією та відповідними нормативно-правовими актами. [PERSON] притягнута до відповідальності у 2020 році за певні дії у вчиненні яких нібито її підозрює відповідач, що фактично відбулись у 2018 році, заява КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» від 14.07.2020 року направлена на адресу видавництва Інтроліга ТОР, також заяви музею від 15.07.2020 року направлені на адресу експертної ради ЧОДА та Управління комунікацій ЧОДА, зі змісту яких зрозуміло, що адміністрації музею нібито стало відомо про вчинення протиправних дій позивачем, були адресовані у строк понад 1 місяць до дня прийняття оскарженого наказу про звільнення від 20.08.2020 року, а вказує на незаконність притягнення до відповідальності та прийняття наказу з порушенням ст. 148 КЗпП. Аналізуючи мотиви та доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення [PERSON] та обставини, на які вказує відповідач у поясненні та відзиві, як привід для звільнення особи, вважала недоведеними та безпідставними твердження щодо наявності у діях позивачки будь-яких порушень інструкцій та норм чинного законодавства України. Зокрема, відповідач безпідставно стверджує про факт того, що позивач, за узгодженням із заступником директора з наукової роботи [PERSON] , взяла з фондів рукопис на відповідальне зберігання у І кварталі 2018 року, про що свідчить доповідна записка головного зберігача фондів [PERSON] . Дане твердження є необґрунтованим, оскільки відповідач вказуючи на обставини надання рукопису [PERSON] підтверджує доповідною запискою підлеглої особи [PERSON] , яка перебуває у службовій залежності від керівництва музею. Слід звернути увагу на відповідь відповідача на адвокатський запит від 13.10.2020 року, де Комунальний заклад «Черкаський обласний краєзнавчий музей» Черкаської обласної ради повідомив, що Інструкція з обліку музейних предметів, затверджена Міністерством культури у 2016 році, не передбачає ведення книги видачі експонатів. Облік внутрішньомузейного руху музейних предметів у кожному музеї організовується самостійно. У Черкаському обласному краєзнавчому музеї облік ведеться за актами видачі. Щодо завірених копій актів видачі «[INFO].» працівниками музею та іншим особам, за період часу 2017- 2020 рр. повідомляємо, що акти видачі експонатів після повернення усіх зазначених у них предметів, погашаються, а після складання річного звіту ліквідуються. У зазначений період часу 2017-2020рр. «[INFO].» брали два наукових співробітника музею [PERSON] та [PERSON] . Вони були особами, яким хранитель фонду «Пам`ятки писемності» [PERSON] видавала цей предмет. Зазначені співробітники повернули його у тому ж 2018 р., в якому і брали його, у кінці 2018 р., був складений звіт про рухомість музейних предметів за рік і погашені акти ліквідовані. Тобто, як зрозуміло з вказаної відповіді відповідача на адвокатський запит, у відповідача відсутні документальні докази (первинні документи) на підтвердження фактів видачі «[INFO].» будь-яким працівникам музею, що вказує на недоведеність факту отримання [PERSON] даного зошиту у 2018 році, а отже недопустимість як доказу доповідної записки [PERSON] . Отже, відповідач не може надати жодних належних та допустимих доказів навіть на підтвердження самого факту отримання позивачем даного зошиту [PERSON] , та ще і у 2018 році, оскільки з відповіді на запит від 13.10.2020 р. КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей», акти видачі експонатів після повернення усіх зазначених у них предметів, погашаються, а після складання річного звіту ліквідуються, а тому докази отримання [PERSON] вказаного зошита у 2018 році відповідач фактично знищив. За аналогічних обставин є недопустимою також доповідна записка фотографа [PERSON] , також перебуває у службовій залежності від керівництва музею та є членом комісії з розслідування обставин вчинення порушень позивачем. Крім того, відповідач не надає доказів, що дана доповідна записка написана саме рукою фотографа музею [PERSON] а не іншою особою, як і доповідна [PERSON] . Також, не можна однозначно стверджувати, що фотограф [PERSON] виконував вказівку [PERSON] з оцифрування рукопису, без відома та згоди керівника музею, оскільки фотограф згідно розподілу обов`язків не підпорядковувався безпосередньо позивачу та не звітував їй, (був у неї в залежності, а отже не зобов`язаний був виконувати вказівки позивача, з оцифрування окремих рукописів, та це не входило в його обов`язки.) В даному разі підставою для звільнення [PERSON] стало припущення відповідача щодо передачі файла цифрової зйомки зазначеного рукопису [PERSON] , керівнику підприємства «ІнтролігаТор». Про відсутність доказів на його підтвердження свідчить також відзив відповідача, де останній зазначає про передачу файла цифрової зйомки зазначеного рукопису [PERSON] , як про вірний факт, тобто можливий, але не доведений та достовірно підтверджений доказами. На спростування цього факту свідчить також відповідь підприємства «ІнтролігаТОР» Черкаської організації «Громадська організація людей з обмеженими можливостями «День» на запит від 13.01.2021 року № 1/2021/ц, де повідомляється, що у 2003 році ПП «Науково- виробнича фірма «Відлуння-Плюс» видало в світ книгу [PERSON] «[INFO] ». Під час підготовки видання задля підвищення його значущості вторкою книги, двоюрідною сестрою [PERSON] [PERSON] в числі інших матеріалів було надано копії сторінок зошита [PERSON] 1962-1963 р. У відповіді на запит підприємство «ІнтролігаТОР» зазначає також, що рукописи [PERSON] 1962-1963 рр. неодноразово оприлюднювались та публікувались у виданнях. Отже, припущення відповідача про використання підприємством «ІнтролігаТОР» для виготовлення ескізу книги « [INFO]» рукописів переданих [PERSON] , та нібито остання отримала з фондів музею, повністю спростовуються вищевказаною відповіддю запит та наданими на підтвердження цієї відповіді доказами, зокрема актом здачі-прийому рукописних матеріалів від 13.03.2015 року. За вказаних обставин доводи про порушення позивачем вимог Посадової інструкції, інших норм є надуманими та безпідставними, а обставин для втрати довіри до позивача фактично не існувало та не існує і на даний час, що вказує на незаконність звільнення [PERSON] . Відповідач виконує лише функцію зі збереження переданого йому рукопису [PERSON] та немає щодо нього жодних прав, а отже не має і жодних повноважень для засвідчення відповідності копії оригіналу, а також немає повноважень на захист прав інтелектуальної власності осіб, які не уповноважували музей на здійснення таких функцій. В даному разі видавництвом сторінки зошита 1962-1963 рр. використано не як літературні твори, вимагає укладення договору на використання авторських прав згідно нині діючого Закону раїни «Про авторські та суміжні права», а як ілюстративний матеріал, що не потребувало дозволу використання авторських прав п. 2 ст. 21 вищевказаного Закону, а отже доводи відповідача про рушення позивачем права інтелектуальної власності є безпідставними. Не заслуговує на увагу також аргументи відповідача щодо того, що 21.01.2020 р. КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР уклав угоду з ФОП [PERSON] щодо видання даного рукопису коштом видавця, а 30 % від накладу передати до музею для оприбуткування та подальшої реалізації з метою його популяризації. Вартість видання одного примірника, згідно угоди, становить 150 грн., а загальна сума можливого доходу музею мала становити 45 000 грн. Наявність матеріальних та іміджевих збитків для музею від опублікування ПП «Інтролігатор» вказаного рукопису є недоведеним та має абстрактне поняття, так як неможливо прорахувати наслідки видання однієї книги на іншу книгу, виданого іншим автором, яка буде іншого змісту, але з аналогічного репертуара, а також економічний ефект від цього, тому стверджувати, що видання ПП «Інтролігатор» завдає збитків музею, без проведення відповідних досліджень та експертиз, є умисним введенням суду в оману. В даному разі дійсно є лист Управління комунікації ЧОДА від 14.08.2020 року, в якому зазначено лише те, що [PERSON] надала експертній раді документи з розгляду питання видання книжки коштом обласного бюджету. Відомостей про порушення [PERSON] законодавства у даному листі не йдеться. Як зрозуміло позивачка подала експертній раді 06.03.2020 року заяву, макет, рецензії та кошторис. При чому зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] просить експертну раду взяти до розгляду книгу "[INFO]", яка була укладена нею та гр. [PERSON] . Дані дії та зміст заяви і документів жодним чином не свідчить про порушення [PERSON] її посадових обов`язків, оскільки згідно Посадової інструкції та норм чинного законодавства, подання ї заяви та документів не являється дисциплінарним проступком, та не може спричинити втрату довіри до позивачки з боку відповідача. У ході інспектування не встановлено укладання з [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність. Дані обставини свідчать про відсутність обов`язку у старшого наукового співробітника безпосередньо обслуговувати музейні експонати, а отже нести і матеріальну відповідальність. Доводи відповідача про укладення з [PERSON] типового договору про повну матеріальну відповідальність від 01.10.2005 року, копію якого відповідач додає до відзиву, не заслуговують уваги, оскільки зі змісту даного договору вбачається, що станом на час його укладення позивач займала іншу посаду - «заввідділом», а не «старший науковий співробітник», на яку згідно посадової інструкції покладались інші обов`язки, а саме: «зберігання та обробка експонатів», яких не передбачає нинішня посада позивача. У наказі про звільнення не конкретизовано зміст порушення, яке вчинено позивачем, що не дає будь-якої можливості зрозуміти який саме факт роботи призвів до застосування дисциплінарного стягнення та розірвання трудового договору. Пунктом 1 цього наказу позивачу оголошено догану за грубе порушенням посадової інструкції, інструкції з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України від 21.07.2016 № 580, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №129/29259 та Закону України «Про музеї та музейну справу». За ці ж порушення позивача звільнено з роботи за п. 2 статті 41 КЗпП України. Зазначені дії відповідача щодо застосування двох видів стягнень та безпідставне притягнення позивача до відповідальності є грубим порушенням законодавства. Будь - яких пояснень від позивача роботодавець фактично не вимагав, про що свідчить зміст наказу від 20.08.2020 №48-к та його дата. Наданий відповідачем акт про відмову від надання пояснень є фіктивним, так як особи, що його склали находяться у службовій залежності від керівництва музею, а зазначений в акті факт відмови пояснень, фактично не свідчить про відмову, так як позивач до цього час не розуміла на підставі чого її звільнили. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнає особа у зв`язку із законними діями; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із приниженням честі та гідності, ділової репутації. Окрім того, позивач є інвалідом другої групи та потребує постійного лікування, підтримання здоров`я, а всі зазначені моральні страждання, нанесені позивачу незаконними діями відповідача, негативно впливають на здоров`я як безпосередньо позивача так і його близьких. Окрім того, на фоні наявної інвалідності, зазначені страждання можуть призвести до більш серйозних проблем із здоров`ям ніж нервовий зрив. Вимушений прогул складає з 07 вересня 2020 року по даний час. Заробітна плата за два місяці до незаконного звільнення, тобто у липні - серпні 2020 року при відпрацьовані робочого часу відповідно склала 12624,75 грн. Робочих днів за розрахунковий період 23 + 14 = 37 дні. Середньоденна заробітна плата складає 12624 : 37 = 341 грн. 29 квітня 2021 року представник відповідача скерував до суду відзив на уточнену позовну заяву, який обґрунтував тим, що робота позивача на посаді старшого наукового співробітника передбачає обслуговування культурних цінностей шляхом їх комплектування, каталогізації, систематизації. Твердження позивача про те, що доповідні записки фотографа [PERSON] та головного зберігача фондів [PERSON] є недопустимими доказами, оскільки вказані особи перебувають у службовій залежності від керівника відповідача є необґрунтованими, оскільки не спростовують дійсних обставин справи, про які можуть повідомити вказані особи при допиті їх в якості свідків. Позивач використала цифрову копію рукописного зошита [PERSON] 1963-1963 років у власному виданні не маючи дозволу відповідача на таке розміщення, що є порушенням п. 46 Положення про музейний фонд. Також порушення позивачем вчинено не в першому кварталі 2018 року, а 06.03.2020 року коли позивач надала експертній раді Черкаської облдержадміністрації з питань розвитку книговидавничої справи в області макету книжки, а виявлено вказане порушення відповідачем було при отриманні листа Управління комунікації Черкаської обласної державної адміністрації 14.08.2020 року, отже строк накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани не пропущено. А звільнення з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не є дисциплінарним стягненням, тому в даному випадку відсутнє також і подвійне накладення дисциплінарного стягнення, про що вказує позивач. Крім порушення позивачем п. 46 Положення про музейний фонд також було порушення ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про авторське право та суміжні права», що стало підставою для втрати довіри до неї з боку керівництва відповідача,що стало підставою для її звільнення з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. 28 травня 2021 року представник відповідача директор І.В.Собко скерувала до суду пояснення по справі, в яких посилалась на те, що враховуючи висновки комісії, ним було видано наказ про оголошення догани за порушення чинного законодавства у сфері музейної справи позивачці та звільнено її із займаної посади за втрату довіри. Позивачка систематично та свідомо порушувала законодавство, яке регламентує діяльність закладу щодо збереження культурних цінностей, організації обліку експонатів та Посадову інструкцію. Так, в матеріалах справи до першої позовної заяви є копії двох наказів про оголошення догани позивачці. Наказ від 20.11.2017 р. № 129-к стосувався неналежного виконання посадових обов`язків; Наказ від 21.06.2018 р. № 55-к стосувався грубого порушення пункту 3 розділу ІУ діючої Інструкції з організації обліку музейних предметів від 21.07.2016 року за № 580, затвердженої Наказом Міністерства культури України. Підставою для оголошення останньої догани став Акт обстеження комісією експозиційних залів № 23 та 24, за які відповідала позивачка, де було зазначено, що тривалий час музейні предмети знаходилися в експозиції без відповідно оформлених документів - відсутні акти на тимчасове чи то постійне зберігання, а також не обліковані у Книзі вступу як експонати музею, що належать до державної частини Музейного фонду України. Вищевказана інструкція передбачає, що «забороняється зберігання і використання в музеях предметів без реєстрації у книгах обліку та нанесення на них облікових позначень». У переліку не облікованих предметів, який став додатком до Акту обстеження, були: особисті нагороди ректора ЧНУ [PERSON] у кількості 25 одиниць, особисті речі [PERSON] , прапор ЧНУ, спортивні медалі - 3 одиниці, спортивні кубки - 8 одиниць, сувеніри та книги. Загальна кількість не облікованих предметів - близько 100 одиниць. Є також і службова записка старшого наукового співробітника [PERSON] про те, що під час прибирання в кабінеті, де працювала позивачка останні 35 років, були знайдені роботи Народного художника України [PERSON], який помер більше 20 років тому. У зв`язку з тим, що позивачка всю свою професійну діяльність в закладі досліджувала тему «Культура та мистецтво краю» і тільки вона могла принести дані роботу до музею, її запитали чому ці роботи знаходяться в кабінеті і на них відсутні будь-які документи, на що вона відповіла, що нічого не знає. Відповідно до Акту, саме позивачка, як працівник музею, в посадових обов`язках якої зазначено комплектування фондової колекції, взяла цей предмет 25 червня 1995 року. А передала до фондової колекції аж 14 лютого 1997 року, про що є відмітка головного зберігача [PERSON] . Тобто, більш ніж рік і 7 місяців позивачка тримала у себе цей предмет з невідомих для них мотивів, не передаючи його до фондової колекції. За таке грубе порушення і Посадової інструкції, і Інструкції з організації обліку музейних предметів ще у 1997 році позивачка мала би бути звільнена із займаної посади за втрату довіри. Втім, безнаказаність породжує безвідповідальність та вседозволеність, і коли працівник знає, що які би протиправні дії вона не вчиняла, за це для неї не наступить ніяка відповідальність, то з часом виникає бажання і далі ігнорувати закон. Втім, коли порушення трапляються в закладі і інформація про це доступна обмеженому колу осіб - це порушення дисциплінарного характеру. А от коли неправомірні дії музейного співробітника набувають розголосу і резонансу серед широкої громадськості - це вже зовсім інша справа. До складу Експертної ради з книговидання, входять відомі на Черкащині науковці, журналісти, працівники Національних заповідників, і всім їм стало відомо, що діючий співробітник музею, користуючись доступом до фондової колекції, використала цю можливість з корисливих мотивів, нехтуючи чинним законодавством як у сфері музейної справи, так і у сфері авторського права, порушуючи п.46 Положення про Музейний фонд України, а також Закон України «Про авторське право» - і ця справа набула розголосу серед широкої громадськості. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Вказували, що в місячний строк з моменту вручення позивачці наказу про звільнення в межах встановленого законом строку позивачка звернулась до суду з позовом про оскарження накладення на неї догани та звільнення. При формулюванні позовних вимог у первісній позовній заяві була допущена описка в частині вимоги про скасування пункту 1 наказу від 20.08.2020р., хоча по тексту оспорювалось звільнення, в зв`язку з чим позивачка подала уточнену позовну заяву. Позивачка також пояснила, що рукопис [PERSON] 1962-1963рр дійсно отримувала з музейного фонду для написання статті в 2017 році, заперечувала виготовлення фотографом музею за її дорученням цифрової копії рукопису. Для видавництва книги у березні 2020 року нею подавались копії даного рукопису, отримані з інших джерел. Заперечувала будь-які порушення в своїх діях, також заперечувала відібрання у неї пояснення роботодавцем перед прийняттям спірного наказу. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах. Додатково вказували, що при подачі уточненого позову у лютому 2021 року (зміна підстав позову) позивачка одночасно змінила і підстави, і предмет позову, оскільки у первісному позову заявляла вимоги про скасування пункту 1 наказу від 20.08.2020р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а у лютому 2020 року - скасування пунктів 1 та 2 наказу від 20.08.2020р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Також вказували, що позов у редакції згідно уточненої позовної заяви від 19 лютого 2020 року пред`явлений позивачкою з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗПП України. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Хід розгляду справи 09 жовтня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 18 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси клопотання представника позивачки про відкладення судового засідання задоволено. Клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позову залишено без задоволення. Роз`яснено позивачці наявність у суді технічної можливості забезпечити участь сторін та їх представників в судовому засіданні у режимі відеоконференції. 01 березня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси прийнято подану 19 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] до комунального закладу «Черкаський обласний краєзнавчий музей» Черкаської обласної ради про поновлення на роботі і оплати за час вимушеного прогулу(зміна підстав позову). 08 квітня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовну заяву [PERSON] від 19 лютого 2021 року (зміна підстав позову). 06 травня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення в якості третьої особи [PERSON] та долучення до матеріалів справи флеш-накопичувача з електронною версією рукописного зошиту [PERSON] 1962-1963 років. Клопотання представника відповідача про виклик свідків та витребування доказів задоволені. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом 31.10.1978 року [PERSON] була прийнята на роботу до Черкаського музею за даними трудової книжки. 26 червня 1995 року складено акт прийому № 13 Рукопису [PERSON] 1962-1963 р.н. та блокнот (записна книжка) [PERSON] 1959 р. Прийнято у фонд ЧОКМ 14.02.1997 (т.2 а.с.10). 08 квітня 2002 року позивачка переведена на посаду завідувача відділом історії краю з 1917 року та сучасності на підставі наказу № 29 від 05.04.2002 року. 01.10.2005 р. між заввідділом [PERSON] та Черкаським обласним краєзнавчим музеєм укладений Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким позивачка зобов`язалась нести повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених їй матеріальних цінностей. Відповідно до свідоцтва про спадщину від 05.12.2006 року спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на майнове авторське право є [PERSON] (т.1 227) 20.11.2017 року видано наказ КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР за № 129-к «Про оголошення догани [PERSON] » (т. 1 а.с.79) 01.04.2018 року у зв`язку з затвердженням нового штатного розпису КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР [PERSON] переведена на посаду старшого наукового співробітника сектору новітньої історії в складі науково-дослідного відділу історії краю на підставі наказу від 23.03.2018 № 27-к (т. 1 а.с. 15) Посадова Інструкція позивачки затверджена 12.10.2017 року, позивачка з нею ознайомлена під підпис 15.03.2018 р. Відповідно до п. 1.3 посадової інструкції визначено, що у процесі своєї діяльності працівник керується Конституцією та законами України, постановами Кабінету Міністрів України та наказами Міністерства культури України, іншими нормативними документами, а також локальними правовими актами та цією посадовою інструкцією. Відповідно до розділу 4 посадової інструкції працівник несе відповідальність за за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією в межах, визначених чинним законодавством України (п.4.1); за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених чинним законодавством України (п.4.2); за завдання матеріальної шкоди музею - в межах, визначених чинним законодавством України (4.3). Згідно з розділом 5 посадової інструкції працівник повинен знати чинне законодавства в галузі культури (п.5.1); новітні дослідження і методичну літературу в галузі музеєзнавства, профілюючих наук (п.5.2) ( т. 1 а.с.86-88) Інструкція з організації обліку музейних предметів у КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР розроблена на підставі Інструкції з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України 21.07.2016 р. № 580, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 р. за № 1129/29259 ( т.1 а.с. 144-151) 21.06.2018 року складено акт обстеження експозиційних залів № 23, 24 відповідно до якого виявлено, що [PERSON] музейні предмети певний час знаходяться в експозиції без відповідно оформлених документів (т.1 а.с.80- 82) 15.11.2019 року між підприємством «ІнтролігаТОР» ЧООГОЛОМ «День» та [PERSON] укладені авторський договір та договір про укладання літературних творів ( т.1 а.с.155) 06.01.2020 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено ліцензійний договір, предметом якого видання творів на основі Рукописного зошита [PERSON] , який зберігається у фондах Черкаського обласного краєзнавчого музею ( т.1 а.с.229-230) 13.01.2020 року протоколом № 1 засідання науково-методичної ради КЗ « Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР ухвалено впровадити серію видань «Золоті фонди ЧОКМ», визначено видавцем видавництво ФОП [PERSON] «[INFO]», підготувати до друку до 85 річчя з дня народження [PERSON] зошит з його рукописом (т.1 а.с.72) 21.01.2020 року укладено видавничий договір № 01-21 між ФОП [PERSON] та КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР. Відповідно до п. 1.1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором Музей надає для видання рукописний зошит [PERSON] 1962-1963 р.р. та передає Видавництву майнові права на Твір. ( т.1 а.с.73-74) Відповідно до заяви [PERSON] від 06.03.2020 року до експертної ради при Черкаській ОДА з розвитку видавничої справи в області, позивачка просила взяти до розгляду книгу [INFO]» укладеною [PERSON] та [PERSON] , в якій використані рукописні твори [PERSON] 1962-1963 рр. ( т. 1 а.с. 160). 10.06.2020 року листом до директора музею звернулася видавець [PERSON] з проханням з`ясувати, яким чином цифрова версія рукопису [PERSON] , яка є предметом фондової колекції музею, подана на розгляд експертної ради ОДА з питань розвитку книговидавничої справи в області коштом обласного бюджету, про що йому стало відомо з сайту видавництва Інтролігатор щодо книги « [INFO]» (т. 1 а.с. 57,71) 14.07.2020 року № 192 директор музей Собко І. звернулася до видавництва Інтроліга ТОР про недопустимість публікації «піратської версії» рукопису [PERSON] (т.1 а.с.59) Відповідно до листа Інтроліга ТОР від 14.07.2020 року директору музею повідомлено, що акт №13 від 14.02.1997 р. про передачу на зберігання до краєзнавчого музею рукопис [PERSON] не надає права власності КЗ Черкаському обласному краєзнавчому музею Черкаської обласної ради. Видавництвом «ІнтролігаТОР» використано рукописний зошит 1962-1963 рр. з фонду видавництва «Відлуння-ГІлюс», який надано для копіювання [PERSON] - [PERSON] в 2003 році при виготовленні книги «[INFO]». Видавництвом зошит 1962-1963 рр. використано як фото документ, а не як літературні твори, які потребують авторського Договору, що вимагає укладення договору на використання авторських прав (а.с. 66 т. 1). 15.07.2020 року № 195 директор музей Собко І. звернулася до Управління комунікацій Черкаської ОДА про недопустимість до видання за державний кошт «піратської версії» рукопису [PERSON] (т.1 а.с.58) 16.07.2020 року наказом № 27-А КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР створено комісію для проведення службового розслідування, до складу якої увійшли заступник директора наукової роботи [PERSON] , учений секретар [PERSON] , головний зберігач фондів [PERSON] , фотограф [PERSON] , старший науковий співробітник відділу фондів [PERSON] 16.07.2020 року заступником директора [PERSON] ученим секретарем [PERSON] , ст.інспектором з кадрів [PERSON] діловодом [PERSON] складений акт про відмову позивачки ознайомитись з наказом про створення комісії для проведення службового розслідування по факту подачі цифрової версії рукопису [PERSON] , який зберігається у фондах музею, на розгляд експертної ради ОДА з питань розвитку книговидавничої справи в області коштом державного бюджету. (т. 1. а.с.61) Відповідно до доповідної записки від 16.07.2020 [PERSON] у І кварталі 2018 року позивачка отримувала з музейного фонду рукопис [PERSON] , який по закінченню роботи повернула у фонд, де він і зберігається. Рух експоната за актами прийому-передач оформляла хранитель фонду старший науковий співробітник [PERSON] , після повернення рукопису до музею акти знищені. Аналогічні покази [PERSON] надала в судовому засіданні при її допиті в якості свідка. (т.1 а.с.62-63) Відповідно до доповідної записки від 03.08.2020 року фотографа музею [PERSON] , 06.02.2018 р. він на прохання позивачки зробив цифрову копію оригіналу рукопису [PERSON] (т. 1 а.с.64) Аналогічні покази [PERSON] надав в судовому засіданні при його допиті в якості свідка. Згідно п.2.12 посадової інструкції завідувач фотолабораторії з метою створення єдиного електронного реєстру з обліку музейних предметів за дорученням наукових співробітників структурних підрозділів музею здійснює оцифрування фондової колекції. ( т.1 а.с.223-224) Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази про те, що вона та інші члени комісії вивчали макет книги, наданої позивачкою на експертну раду ОДА та впевнились, що даний макет містить цифрову копію оригіналу рукопису [PERSON] , який зберігається у музейному фонді. 04.08.2020 року наказом № 215-вп КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» надано [PERSON] , старшому науковому співробітнику науково-дослідного відділу історії краю, частину щорічної відпустки за період роботи з 29.06.2019 по 28.06.2020 року тривалістю 14 календарних днів з 17.08.2020 року по 31.08.2020 року. 14.08.2020 року за № 02/17-02/25/02/17-02/14970 листом Управління комунікацій Черкаської ОДА повідомлено про те, що [PERSON] дійсно 06.03.2020 надано експертній раді облдержадміністрації з питань розвитку книговидавничої справи в області документи (заяву, макет, рецензії, кошторис) для розгляду питання можливості видання книжки « [INFO]». На засіданні експертної ради 27.07.2020р. видавничий проект "[INFO]" не потрапив до переліку рекомендованих до друку у 2020 році (т.1 а.с.65) 14.08.2020 року складено акт про надання усного пояснення старшим науковим співробітником [PERSON] , в якому зазначено те, що [PERSON] відмовилась надати письмове пояснення, мотивуючи це тим, що вона не має ніякого відношення до цього факту і нічого про це не знає. (т.1 а.с.69) 14.08.2020 року актом за результатами службового розслідування щодо факту подачі цифрової версії рукопису [PERSON] на розгляд експертної ради ОДА з питань розвитку книговидавничої справи в області коштом обласного бюджету встановлено порушення [PERSON] порушення посадової інструкції п.1.3, 4.1, 4.2, 4.3, 5.1, 5.2; внутрішньої інструкції з організації обліку музейних предметів від 06.02.2018 року розділу 1 п. 5, п. 7 та розділу 3 п.1; інструкції Міністерства культури України від 21 липня 2016 року за № 580; Закону України «Про музеї та музейну справу» розділ 6 ст. 31; ст. 176 «Порушення авторського права і суміжних прав» Кримінального кодексу України; ст. 51 2. «Порушення прав на об`єкт права інтелектуальної власності» Кодексу України про адміністративні правопорушення. (т.1 а.с.67-68) Відповідно до наказу КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР № 48-к від 20.08.2020 оголошено догану старшому науковому співробітнику науково-дослідного відділу історії краю [PERSON] . Звільнено старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу історії краю [PERSON] з займаної посади за ст. 41 п. 2 КЗпП України з 07.09.2020 року. Відділу бухгалтерського обліку провести розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період за період роботи з 29.06.2019 року по 28.06.2020 року, кількістю 19 календарних днів, та за період роботи з 29.06.2020 року по 07.09.2020, кількістю 7 календарних днів. 01.09.2020 року наказом № 240-вп КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» надано [PERSON] , старшому науковому співробітнику сектору новітньої історії, відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 4 календарних днів з 01.09.2020 року по 04.09.2020 року, за сімейними обставинами згідно до ст. 26 ЗУ «Про відпустки». 07.09.2020 року в доповідній записці [PERSON] зазначено те, що 07.09.2020 року в 16-00 год. [PERSON] під час ознайомлення з наказом про звільнення, вирвала з рук і забрала з собою оригінал наказу про звільнення. (т.1 а.с.75) Відповідно до пояснювальної записки від 24.09.2020 року [PERSON] - у липні поточного року при прибиранні в кабінеті було виявлено 4 малюнки (папір,гуаш), ескізи театральних костюмів роботи художника [PERSON] (т. 1 а.с.70) 30.09.2020 року КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» подало заперечення на припис про усунення виявлених порушень № ЧК 585/375/АВ/П. відповідно до заперечення музей вказав на те, що [PERSON] була звільнена із займаної посади не за порушення трудової дисципліни, як зазначено у приписі, а за втрату довіри за ст. 41 п. 2 КЗпП України. (т.1 а.с.83-84) 02.10.2020 року за № М-671/14-01/7196 листом Управління держпраці у Черкаській області [PERSON] повідомлено про те, що інструкцією з організації обліку музейних предметів у Комунальному закладі «Черкаський обласний краєзнавчий музей» ЧОР від 06.02.2018 п. 5 розділу 1 «Загальні положення» передбачено, що з працівниками музею, на відповідальне зберігання яких передаються предмети фонду музею, зареєстровані у книгах обліку, або які виконують роботу, пов`язану зі зберіганням і використанням предметів фонду музею (експонування, наукова атрибуція, реставрація тощо), укладаються договори про повну матеріальну відповідальність. У ході інспекційного відвідування не встановлено укладення з [PERSON] договору про повну матеріальну відповідальність. Посадовою інструкцією старшого наукового співробітника не передбачено укладення договору про матеріальну відповідальність. Інспекційним відвідуванням встановлено порушення вимог ст. 147, 149 КЗпП України, щодо одночасного застосування двох видів стягнення, а саме оголошення догани та звільнення. При проведенні заходу контролю встановлено порушення вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України стосовно невиплати [PERSON] в день звільнення належних коштів та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За результатами інспекційного відвідування до адміністрації закладу вжито заходи впливу в межах повноважень. 12.04.2021 року головним зберігачем фондів [PERSON] написана службова записка про те, що старшим науковим співробітником [PERSON] не надано у фонди електронну версію рукопису [PERSON] (інв..№ ЧКМ - 58772 ПП -2015 ) для електронного каталогу ( т.2 а.с. 225) 13 травня 2021 року Управління комунікації Черкаської обласної державної адміністрації на виконання ухвали суду від 06 травня 2021 року повідомило те, що макет книги « [INFO]», що був поданий [PERSON] у 2020 році в Управлінні відсутній, оскільки він був провернутий видавцеві - підприємству «ІнтролігаТОР» ЧОО «Громадська організація людей з обмеженими можливостями «День». Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами трудового законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Згідно ст. 43 Конституції України - кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. У частині першій статті 147 КЗпП України закріплено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Згідно частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. У статті 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Згідно з ст. 9 даного Закону частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно з ст. 21 Закону «Про авторське право і суміжні права» без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов`язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається використання літературних і художніх творів в обсязі, виправданому поставленою метою, як ілюстрацій у виданнях, передачах мовлення, звукозаписах чи відеозаписах навчального характеру; Відповідно до п.46 постанови КМУ від 20 липня 2000 р. N 1147 Київ «Про затвердження Положення про Музейний фонд України» виготовлення образотворчої, друкованої, сувенірної продукції з використанням зображень музейних предметів здійснюється відповідно до вимог законодавства у сфері авторського права та з письмового дозволу музеїв, у яких вони зберігаються. Положення в редакції Постанови КМ N 1007 ( 1007-2010-п ) від 03.11.2010. Вирішуючи позовні вимоги про скасування пункту 1 наказу КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] »., суд виходить з такого. Як зазначено в наказі 20.08.2020 року № 48-к «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] » догана позивачці оголошена у зв`язку грубим порушенням Посадової інструкції, внутрішньої Інструкції з організації обліку музейних предметів від 06.02.2018 року, Інструкції Мінстерства культури України з організації обліку музейних предметі, затвердженої наказом Міністерства культури України від 21.07.2016 р. № 580 та Закону України «Про музей та Музейну справу». Так, відповідно до посадової Інструкції, яка затверджена 12.10.2017 року, у процесі своєї діяльності працівник керується Конституцією та законами України, постановами Кабінету міністрів України та наказами Міністерства ти України, іншими нормативними документами, а також локальними правовими актами та цією посадовою інструкцією (п. 1.3), здійснює наукову роботу в галузі наукового комплектування фондів, науково-дослідної, експозиційної експозиційної і науково-освітньої діяльності музею на основі індивідуального плану(п. 2.1), комплектує фонди музею матеріалами за профілем відділу, бере участь в їх каталогізації, систематизації, вивченні (п. 2.6). Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку про доведеність відповідачем вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, який полягав у тому, що позивачка як працівниця музею, яка по посадовим обов`язкам для написання наукових статей мала доступ до фондової колекції музею і, зокрема, Рукописного зошиту [PERSON] 1962-1963 років, 06 березня 2020 року до експертної ради Черкаської облдеражміністрації з розвитку видавничої справи в області у складі укладеної нею у співавторстві з іншою особою книги « [INFO]» надала електронну копію рукописних творів [PERSON] 1962-1963 років, без письмового дозволу адміністрації музею в порушення п.46 Положення про музейний фонд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2000 р. N 1147 та в супереч встановленому Законом України «Про авторське право і суміжні права» порядку використання авторського твору, чим порушила п.1.3 Посадової інструкції старшого наукового співробітника КЗ "Черкаський обласний краєзнавчий музей", затвердженої 12 жовтня 2017 року. Днем вчинення вказаного порушення слід вважати 06 березня 2020 року, днем виявлення - 10 червня 2020 року, притягненню позивачки до дисциплінарної відповідальності пунктом 1 наказу № 48-к від 20.08.2020р. перебувало службове розслідування, в ході якого відповідно до ст. 149 КЗпП України позивачці було запропоновано надати письмові пояснення відносно дисциплінарного порушення, що підтверджено актом від 14 серпня 2020 року про відмову позивачки у наданні письмового пояснення, з 25.02.2020 р. по 02.04.2020 р., з 03.04.2020 по 07.05.2020 р., з з 08.05.2020 р. по 25.05.2020 р., з 08.07.2020 по 17.07.2020 р., з 27.07.2020 р. по 31.07.2020 р. позивачка була відсутня на роботі через тимчасову непрацездатність, отже встановлені законом строки та порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідачем є дотриманими. Доводи позивачки про те, що включені до макету книги « [INFO]» копії рукопису були отримані позивачкою не у музеї, а з інших джерел, також згідно ст.21 ЗУ "Про авторське право і суміжні права» використання копії рукопису не як літературний твір, а як ілюстративний матеріал не вимагає укладення авторського договору суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, виходячи з наступного. Згідно посадових обов`язків позивачка мала бути обізнана та дотримуватись приписів Положення про музейний фонд та Закону «Про авторське право і суміжні права» щодо порядку використання зображень творів музейного фонду. Також позивачка була обізнана з тим, що у складі фондової колекції музею наявний Рукописний зошит [PERSON] 1962-1963 років, що підтверджено наданими відповідачем доказами та не оспорювалось позивачкою. Зі змісту власноручно складеної позивачкою заяви від 06.03.2020р.однозначно вбачається використання нею у власній книзі зображень рукописних творів [PERSON] , однак у порушення ст.21 ЗУ "Про авторське право та суміжні права» при використанні вказаних творів позивачкою у заві від 06 березня 2020 року не були зазначені ні джерело їх правомірного отримання, ні мету використання копій рукопису як ілюстрацій у виданні навчального характеру. Отже, при використанні зображень рукописних творів [PERSON] позивачкою у власній книзі мало місце порушення встановленого Законом України «Про авторське право і суміжні права» порядку вільного використання авторського твору. Суд також враховує, що будучи достовірно обізнаною про те, що у складі фондової колекції музею наявний Рукописний зошит [PERSON] 1962-1963 років позивачка незалежно від джерела отримання зображення рукописних творів [PERSON] 1962-1963 згідно вимоги п.46 постанови КМУ від 20 липня 2000 р. N 1147 Київ «Про затвердження Положення про Музейний фонд України» мала право їх використовувати виключно з письмового дозволу музею, де зберігається вказаний предмет музейного фонду. Крім того, показами свідка [PERSON] підтверджено, що вона як член комісії з службового розслідування після вивчення макету книги, наданої позивачкою на експертну раду ОДА, за вказаними свідком індивідуальними ознаками впевнилась, що даний макет містить цифрову копію оригіналу рукопису [PERSON] , який зберігається у музейному фонді. Вказані покази позивачкою не були спростовані об`єктивними та переконливими доказами. Враховуючи викладене, у книзі « [INFO]» позивачкою використані зображення Рукописного зошиту [PERSON] 1962-1963 років без письмового дозволу музея, в якому він зберігається в порушення п.46 постанови КМУ від 20 липня 2000 р. N 1147 Київ «Про затвердження Положення про Музейний фонд України». Доводи позивачки про те, що вина позивачки правоохоронними органами не встановлена, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки підставою притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є вчинення дисциплінарного проступку, а не встановлення у порядку адміністративного чи кримінального судочинства наявності у діях особи ознак діяння, передбаченого Кодексом України про адміністративне правопорушення чи Кримінальним кодексом України. Що стосується доводів про те, що зі змісту наказу неможливо встановити, у вчиненні яких дій позивачку було звинувачено, підставою для спірного наказу був акт службового розслідування, в якому детально зазначені порушення посадових обов`язків, які відповідач вважав встановленими. Крім того, в ході судового розгляду відповідачем надавались докази вчинення дисциплінарного проступку із забезпеченням можливості позивачці надати докази на їх спростування. Таким чином оцінивши зібрані у справі докази, установивши, що притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення вимог трудового законодавства, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування п. 1 наказу № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] ». Вирішуючи позовні вимоги про скасування пункту 2 наказу № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] », зобов`язання КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» поновити [PERSON] на посаді старшого наукового співробітника сектору новітньої історії у складі науково-дослідного відділу історії краю зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Статтею 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстави, зазначеної у п.2 ст.41 КЗпП України, відбувається за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) або первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно зі статтею 234 КзпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. У пункті 4 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надаючи оцінку доводам представників відповідача щодо порушення позивачкою ст.49 ЦПК України внаслідок одночасно зміни підстав та предмету позову при подачі уточненої позовної заяви 19 лютого 2021 року, суд виходить з такого. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміною предмета позову є зміна способу (або способів) захисту права чи законного інтересу. При цьому визначальним є не формальний підхід щодо зміни змісту вимоги, а аналіз наявності чи відсутності зміни суті такої вимоги. 06 жовтня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу з вимогами скасування пункту 1 наказу про оголошення догани та звільнення, поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 19 лютого 2021 року позивачкою подано до суду позовну заяву у редакції уточнення (зміни) підстав позову з вимогами скасування пунктів 1 і 2 наказу про оголошення догани та звільнення, поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що обраний позивачкою у позовній заяві від 06 жовтня 2020 року спосіб захисту шляхом вимоги про поновлення на роботі по суті не змінився при подачі позовної заяви від 19 лютого 2021 року, в якій позивачка одночасно з вимогою про поновлення на роботі заявила також пов`язану вимогу про скасування пункту 2 наказу від 20.08.2020 р. про її звільнення. Зміна формулювання матеріально-правової вимоги позивачем з метою обрання ефективного способу захисту порушених прав є формою реалізації його процесуальних прав на пред`явлення позову. Таким чином, позивачка в порядку реалізації процесуальних прав уточнила підстави позовних вимог без зміни способу захисту, направленого на відновлення порушених трудових прав позивачки при накладенні дисциплінарного стягнення та звільнення. Протилежний висновок буде мати ознаки надмірного формалізму, що не допускається. Згідно із позицією Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Судом встановлено, що підставою звільнення позивачки з посади з 07.09.2020 з підстав, передбачених п. 2 ст. 41 КЗпП України стала подача цифрової копії рукопису [PERSON] , який зберігається у фондах музею, на розгляд експертної ради ОДА для публікації книги, що відповідачем було кваліфіковано згідно п. 2 наказу № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] » як грубе порушення Посадової інструкції, внутрішньої Інструкції з організації обліку музейних предметів від 06.02.2018 року, Інструкції Міністерства культури України з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України від 21.07.2016 року № 580 та Закону України «Про музеї та музейну справу», яке призвело до втрати довір`я з боку адміністрації та неможливості подальшого виконання посадових обов`язків працівником, посадова інструкція якого передбачає роботу з фондовою колекцією музею. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16. Підставою для розірвання трудового договору у зв`язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Суд виходить з того, під термінами «зберігання, обслуговування й розподіл цінностей» слід розуміти коло операцій, головна ознака яких - одержання працівником підзвітних цінностей. За загальним правилом з такими працівниками укладають письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Підставним звільнення за пунктом 2 статті 41 КЗпП буде і тоді, коли з працівником договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, але роботодавець відповідно до закону мав право на його укладення. Для того щоб вирішити, чи належить працівник до категорії осіб, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, треба з`ясувати коло його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку слід з`ясувати, чи виконання операцій, пов`язаних з обслуговуванням цінностей, становить основний зміст його трудових обов`язків або одне з основних обов`язків і чи має виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і збереженням цінностей. Обов`язок зі зберігання та обслуговування цінностей може передбачатися кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами. Відповідно до Інструкції з організації обліку музейних предметів, затвердженої наказом Міністерства культури України 21.07.2016 № 580, з працівниками музею, на відповідальне зберігання яких передаються предмети фонду музею, зареєстровані у книгах обліку, або які виконують роботу, пов`язану зі зберіганням і використанням предметів фонду музею (експонування, наукова атрибуція, реставрація тощо), укладаються договори про повну матеріальну відповідальність відповідно до статей 134, 135-1 Кодексу законів про працю України. Судом встановлено, що до посадових обов`язків позивачки входило комплектування фондів музею за профілем відділу, участь в їх каталогізації, систематизації, вивченні ( п.2.6 посадової інструкції ). Доповідними записками головного зберігача фонду [PERSON] , фотографа музею [PERSON] ,а також показами вказаних осіб, допитаних в якості свідків, підтверджено, що позивачка при виконанні посадових обов`язків у 2018 році отримувала з музейного фонду Рукописний зошит [PERSON] 1962-1963 років по акту на тимчасове зберігання для вивчення і написання наукової праці. Згідно пояснення позивачки, Рукописний зошит [PERSON] 1962-1963 років нею отримувався в зв`язку з роботою в 2017 році. Отже, в судовому засідання підтверджено, що [PERSON] займала посаду, пов`язану з безпосереднім обслуговуванням культурних цінностей, а саме при виконанні посадових обов`язків позивачка мала доступ до предметів музейного фонду, які надавались їй за актами прийому-передачі на певний час для службових потреб. Враховуючи обсяг посадових обов`язків позивачки щодо обслуговування культурних цінностей для комплектування фондів музею за профілем відділу, участь в їх каталогізації, систематизації, вивченні, відповідно до Інструкції з організації обліку музейних предметів. роботодавець мав право на укладення з нею договору про повну матеріальну відповідальність, отже позивачка була матеріально відповідальною особою. Крім того, 01.10.2005 р. між Черкаським обласним краєзнавчим музеєм та зав.відділом [PERSON]. був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п.5 вказаного договору його дія поширюється на весь час роботи з довіреними працівником матеріальними цінностями підприємства. Отже, умовами договору не передбачено його припинення внаслідок переведення позивачки на іншу посаду. Згідно пояснень відповідача, підставою для звільнення позивачки стала втрата довіри через вчинення позивачкою як працівником, посадова інструкція якої передбачає роботу з фондовою колекцією музею, використання в особистих інтересах зображення довіреної їй культурної цінності - Рукописного зошиту [PERSON] 1962-1963 років, що є предметом музейного фонду в порушення встановленого законом порядку без дозволу музею та особи, яка має авторське право, що створило реальну загрозу завдання роботодавцеві збитків внаслідок настання відповідальності за порушення працівником музею авторського права та призвело до репутаційних втрат музею через суспільний резонанс. Оцінивши зібрані у справі доказів, суд доходить висновку, що вчинення позивачкою використання зображення предмету музей фонду без дозволу музею, в якому він зберігається та особи, яка має авторське право в супереч п.46 постанови КМУ від 20 липня 2000 р. N 1147 Київ «Про затвердження Положення про Музейний фонд України» та встановленому ЗакономУкраїни "Про аторське право і суміжні права" порядку підтверджується заявою позивачки від 06.03.2020р. до експертної ради Черкаської облдержадміністрації з питань розвитку книговидавничої справи в області про надання макету книги " [INFO]", яка містила рукописні твори [PERSON] 1962-1963 р.р. , а також листом т.в.о. начальника управління комунікацій Черкаської обласної державної адміністрації від 14 серпня 2020 року за результатом розгляду звернень директора Черкаського обласного краєзнавчого музею. Створення загрози завдання відповідачу збитків внаслідок настання відповідальності за порушення працівником музею авторського права підтверджується ліцензійним договором від 06.01.2020р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] про надання ліцензії на видання творів [PERSON] та видавничим договором № 01-21 від 21 січня 2021 року між ФОП [PERSON] та КЗ "Черкаський обласний краєзнавчий музей про видання Рукописного зошиту [PERSON] 1962-1963 років. Суд враховує, що вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру вчинити протиправне діяння та завдати шкоди або сприяти завданню шкоди. Згідно пояснень позивачки, вона не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем доведено вчинення позивачкою як працівником, посадова інструкція якої передбачає роботу з фондовою колекцією музею винних дій, які виразились у використанні в особистих інтересах зображення довіреної їй культурної цінності - Рукописного зошиту [PERSON] 1962-1963 років, що обґрунтовано викликало втрату довір`я та послугувало підставою для її звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Згода на звільнення позивачки не надавалась в зв`язку з тим, що остання не була членом профспілкової організації згідно з довідкою від 08.07.2020 р. № 200 та пояснень позивачки. Крім того, враховуючи поведінку позивачки з моменту вчинення дій, які стали підставою для її звільнення, суд бере до уваги, що позивачка під час службового розслідування та судового розгляду повністю заперечувала вчинення будь-яких порушень при використанні зображення культурної цінності, тим самим не виявила критичного підходу до оцінки змісту своїх дій та їх допустимості з точки зору використання авторських прав в діяльності музеїв, а тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що вчинення позивачкою вказаного діяння не може вважатись сумісним з продовженням нею роботи, що має функцію роботу з фондовою колекцією музею. Доводи позивачки та її представника про протиправність одночасного застосування до позивачки двох дисциплінарних стягнень суд вважає такими, що не обґрунтовуються позовні вимоги, оскільки відповідно до роз`яснень, які викладені у абзаці 1 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 статті 41КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Отже, звільнення відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП не є формою дисциплінарної відповідальності, а є однією з додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця внаслідок скоєння такого проступку, що дає роботодавцеві підстави зробити висновок про втрату довір`я, оскільки подальше залишення такого працівника на роботі, пов`язаній зі зберіганням чи обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до завдання шкоди роботодавцю чи створення загрози завдання такої шкоди. Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування пункту 2 наказу № 48-к від 20.08.2020 року «Про оголошення догани та звільнення [PERSON] », зобов`язання КЗ «Черкаський обласний краєзнавчий музей» поновити [PERSON] на посаді старшого наукового співробітника сектору новітньої історії у складі науково-дослідного відділу історії краю, стягнення середнього заробітку не підлягають до задоволення. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення за недоведеністю порушення трудових прав позивачки з боку роботодавця. При зверненні до суду позивачка була звільнена від судового збору як інвалід ІІ групи, тому оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed