Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

10.12.2020 року позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала з громадянином [PERSON] без реєстрації шлюбу однією сім`єю з [INFO] по [INFO] в м. Бориспіль Київської області. Від спільного проживання, [INFO] у них народився син [PERSON] . Під час реєстрації народження відповідач [PERSON] виявив бажання реєструвати дитину на своє прізвище. Після народження сина взаємовідношення між позивачем і відповідачем погіршилися через постійні сварки, непорозуміння та ревнощі з боку батька дитини. Відповідач [PERSON] до сина не проявляв любові та піклування, батьківські почуття до дитини взагалі були відсутні. Повідомила, що на початку лютого 2012 року вона з сином приїхала до міста Миколаєва, де стала проживати у своєї матері по [ADDRESS] . Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку щодо виховання та утримання дитини до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. За весь час проживання у місті Миколаєві [PERSON] жодного разу до дитини не приїжджав, не телефонував, не вітав дитину з днем народження та з іншими святами, матеріально не допомагав, не цікавився його здоров`ям. Крім того, відповідач [PERSON] написав заяву, нотаріально засвідчену, де надав згоду на позбавлення його батьківських прав та підтвердив свою відмову від виховання та утримання сина. Посилаючись на вказані обставини, вона звернулася в суд з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зі згоди представника позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу з квітня 2010 р. до лютого 2012 р. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 02.09.2011 р. З лютого 2012 року позивач з відповідачем спільно не проживають. Їхній спільний син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про що також зазначає у своїй заяві від 25.02.2020 р., засвідченою приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Савицькою Т.В. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Про відсутність участі у вихованні дитини [PERSON] його батька - відповідача [PERSON] свідчить також довідка Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 43 ім. К.Ф. Ольшанського від 27.01.2020 р., в якій зазначено, що з 2018 року батько [PERSON] з сім`єю не проживає, у вихованні сина участі не бере, на батьківські збори не з`являється, стосунки зі школою не підтримує. З характеристики, складеної та підписаної сусідами позивача [PERSON] , також вбачається, що остання виховує сина [PERSON] одна, батька дитини за період їхнього проживання у будинку [ADDRESS] , жодного разу сусіди не бачили, участі у вихованні сина він не приймав. Згідно з копією Соціально-психологічного висновку [PERSON] , [INFO] , складеного Миколаївським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18.06.2020 р., дитина як свою сім`ю сприймає себе, свою матір, рідного дядька, дідуся, бабусю та двоюрідного брата. Відношення [PERSON] до батька є невизначеним, оскільки тривалий час стосунки з ним відсутні, дитина його не пам`ятає, не згадує про батька та не проєктує на нього почуттів сина. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 03.03.2021 року орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради також зазначив, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в місті Бориспіль Київської області і, хоча є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , проте ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Вказали, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 25.02.2021 року та за результатами розгляду всіх обставин орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї доньки, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved