Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) у розмірі 3,42 умовних кадастрових гектарів на території Чорнухинської селищної ради Полтавської області. В позовній заяві посилається на те, що він у 1992 році після отримання неповної середньої освіти, вирішив працювати в колгоспі ім.Суворова. Тому звернувся із заявою до правління колгоспу щодо прийому його в члени колгоспу. Правлінням колгоспу ім.Суворова розглянуто заяву і рекомендовано зборам уповноважених прийняти позивача в члени колгоспу. Пізніше правлінням колгоспу прийнято рішення про направлення його на навчання до Вороньківського СПТУ. 21 листопада 1992 року на загальних зборах колективного сільськогосподарського підприємства ім.Суворова позивача було прийнято в члени колгоспу. З 01.09.1992 року по 30.06.1995 року, по направленню колгоспу ім.Суворова, навчався в СПТУ №46 в с.Лазірки Оржицького району Полтавської області. Після закінчення навчання 14.11.1995 року був призваний на строкову військову службу. В 1996 році проводилось розпаювання земель колективної власності КСП ім.Суворова, але його помилково не було включено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності і відповідний сертифікат на його ім'я видано не було. Вважає, що має право на земельну частку (пай) оскільки на час розпаювання земель був членом КПСП «ім.Суворова» і його право на отримання земельного паю порушене. Просив суд визнати право на земельну частку (пай), площею 3,42 умовних кадастрових гектарів на території Чорнухинської селищної ради за ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представники відповідачів Шостак В.С. та Бігун А.І. заперечували проти визнання права на земельну частку (пай) за [PERSON] та просили відмовити у задоволення позову. Представник третьої особи Чорнухинської державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з'явився, надіслали суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечували. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 ч. 6-8 Земельного Кодексу України (із змінами та доповненнями внесеними Законом України від 13.03.1992 року № 2196-ХП) право на земельну частку (пай) мають особи, що працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають в сільській місцевості, а також особи, зайняті у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ, організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері належать працівники освіти, охорони здоровя, культури, побутового обслуговування населення, звязку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів. Відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 р. № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" установлено, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави. У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами), де зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності, через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай). її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду в судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] відповідно до протоколу №4 від 21.11.1992 року загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Суворова, смт. Чорнухи Чорнухинського району Полтавської області був прийнятий в члени колгоспу імені Суворова, що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Чорнухинської РДА №05-02/35 від 13.06.2018 (а.с.11). Відповідно до архівної довідки виданої архівним відділом Чорнухинської районної державної адміністрації №05-02/35 від 13.06.2018: в протоколі №12 від 20.07.1992 правління колгоспу ім.Суворова, смт.Чорнухи Чорнухинського району Полтавської області. є рішення про направлення [PERSON] на навчання в Вороньківське СПТУ (а.с.11). Трудові відносини і нарахування трудоднів за період з 1992 по 1999 рік підтверджуються довідкою ТОВ «Баришівська зернова компанія» від 09.07.2018р. №09-07-01/БЗК відповідно до якої [PERSON] дійсно працював у СТОВ «Агрофірма ім.Суворова» з 1992 року, згідно книг обліку трудового стажу та заробітку колгоспника за 1992-1999 роки, в 1995-1996 роках проходив строкову військову службу (а.с.12). Відповідно до протоколу №2 зборів уповноважених членів КСП ім.Суворова від 29.02.2000 року та розпорядженням голови Чорнухинської районної державної адміністрації від 01.03.2000 року №67 01.03.2000 р. колгосп ім.Суворова було перейменовано в СТОВ «Агрофірма ім.Суворова» (а.с.41-42 ). Протоколом №3 зборів засновників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім.Суворова» від 06 жовтня 2008 року підтверджено, що діяльність СТОВ «Агрофірма ім.Суворова» припинена шляхом приєднання до ТОВ «Річленд-2» (а.с.43-44). Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ Баришівська зернова компанія є правонаступником ТОВ «Річленд-2» (а.с.45-54). Довідкою Держгеокадастру у Чорнухинському районі від 12.07.2018р. №254/117-18 підтверджується, що середній розмір земельної частки (паю) по Чорнухинській селищній раді, станом на 01.01.2018 року, становить 3,42 га в умовних кадастрових гектарах та її нормативно-грошова оцінка становить 105 185,00 грн. Державним актом на право колективної власності на землю серії ПЛ підтверджується, що зазначений акт було видано 07.05.1996 року, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 і землю передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва КСП ім.Суворова відповідно до рішення Чорнухинської селищної ради (а.с.13-16). В узагальненні судової практики Верховного Суду України від 01.09.2003р. щодо розгляду судами земельних спорів визначено, що право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», - невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 5 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" земля в КСП ім.Суворова належала підприємству на праві колективної власності, що підтверджується Державним актом від 07.05.1996 року. Враховуючи, що станом на 07.05.1996 року позивач не припиняв членство в КСП, будучи членом КСП ім.Суворова, став співвласником цієї землі, тому суд може визнати за ним право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), серед іншого, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своїх власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON], на час отримання КСП ім.Суворова Державного акта на право колективної власності на землю, працював в КСП ім.Суворова, був його членом та відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має право на земельну частку (пай) але на його ім'я не було виготовлено сертифікат про право на земельну частку (пай). За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.09.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: -перебування в членах КСП на час паювання, -включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, -одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до заяви позивача, суд відносить судові витрати за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved