Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 96964 грн. 50 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: відповідно до умов Договору №339514 від 28.08.2012 року ФОП [PERSON] було поставлено транспортний засіб DAF LF FA 45.170 вартістю 53700 грн. відповідачеві [PERSON] За вказаним договором відповідач зобов'язався оплатити транспортний засіб у строк до 31 грудня 2014 року включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] або сплатою готівкових коштів в касу підприємства. Відповідач не виконав зобов'язання по оплаті автотранспортного засобу, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 53700 грн. 30 березня 2015 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір купівлі продажу права вимоги №0003-30/03/15 від 30 березня 2015 року, що потягло за собою набуття позивачем права кредитора стосовно відповідача [PERSON] за договором №339514 від 28.08.2012 року. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], в судове засідання не з'явились. Представник позивача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позову не визнали і заперечили проти його задоволення. Заперечуючи проти позову посилаються на наступні обставини: 28 серпня 2012 року відповідач придбав у ФОП [PERSON] транспортний засіб DAF LF FA 45.170, 2004 року випуску. Купівля-продаж вказаного транспортного засобу відбулась згідно «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери». Зокрема, відповідач [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] вартість вказаного автомобіля, а ФОП [PERSON], на підтвердження укладення угоди купівлі-продажу, а відтак і отримання коштів за автомобіль, передав відповідачеві відповідні документи, а саме вантажну митну декларацію, акт приймання передачі транспортного засобу, довідку-рахунок. На підставі п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, відповідач здійснив державну реєстрацію транспортного засобу, отримав державні номери та технічний паспорт на автомобіль. Договір №339514 купівлі-продажу транспортного засобу від 28.08.2012 року, на якій покликається позивач у обґрунтування позову, між відповідачем та ФОП [PERSON] не укладався і такого договору відповідач не підписував. Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача та свідка, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах даної справи, суд дійшов висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У ході судового розгляду відповідач [PERSON] визнав, що 28 серпня 2012 року третьою особою ФОП [PERSON] йому було продано автомобіль DAF LF FA 45.170, 2004 року випуску, марки XFFA45/170, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], у той же час відповідач заперечив наявність боргових зобов'язань перед [PERSON], а відтак і перед позивачем у справі, яка звернулась до суду з даним позовом на підставі укладеного з [PERSON] договором купівлі-продажу права вимоги. Згідно ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині виникнення у відповідача боргових зобов'язань перед [PERSON] за договором купівлі-продажу, позивач посилається на договір №339514 купівлі-продажу автомобіля DAF LF FA 45.170, 2004 року випуску, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER] від 28.08.2012 року. Крім цього, на підтвердження відсутності розрахунків за транспортний засіб, придбаний відповідачем 28 серпня 2012 року у ФОП [PERSON] позивач посилається на ту обставину, що у фізичної особи - підприємця [PERSON] всі розрахункові операції провадились через касу підприємства, однак відповідних касових документів на підтвердження сплати грошових коштів за придбаний автомобіль відповідач не отримував. Крім цього, довідка-рахунок, видана [PERSON] відповідачеві не містить відмітки бухгалтера та касира про одержання грошових коштів від відповідача. Крім цього, на підтвердження наявності в ФОП [PERSON] дебіторської заборгованості (від продажу автомобілів) з покупцями, яка складає 15472 572 грн., позивач посилається на витяг з Акту перевірки державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Закарпатській області від 27.02.2015 року. Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України регламентується, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу…. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 2. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Згідно Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N 1200 (далі Порядок), цей Порядок визначає механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку. Відповідно пункту 2 Порядку, дія цього Порядку поширюється на всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які здійснюють передачу для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, оптову та роздрібну торгівлю ними і оформлення необхідних документів (далі - суб'єкти господарювання). Згідно пункту 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки, а підприємство-виробник - акти приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (далі - акти приймання-передачі), а також відповідно номерні знаки для разових поїздок та номерні знаки "Транзит". Бланки довідок-рахунків, акти приймання-передачі та відповідно номерні знаки для разових поїздок та номерні знаки "Транзит" є документами суворої звітності і повинні зберігатися суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства. Забезпечення суб'єктів господарювання бланками довідок-рахунків, актами приймання-передачі та відповідно номерними знаками для разових поїздок та номерними знаками "Транзит" здійснюється відповідно Державтоінспекцією і Держсільгоспінспекцією в установленому законодавством порядку. У разі продажу транспортного засобу, що ввезений з-за кордону, разом з довідкою-рахунком суб'єкт господарювання видає споживачеві оригінал або копію вантажної митної декларації. Сторонами визнається та обставина, що 28 серпня 2012 року відповідач [PERSON] придбав (купив) у ФОП [PERSON] автомобіль DAF LF FA 45.170, 2004 року випуску, марки XFFA45/170, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER]. Сторонами визнається і та обставина, що на підтвердження укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, [PERSON], у відповідності до зазначеного вище Порядку, передав відповідачеві [PERSON] наступні документи: довідку-рахунок серії ДП1 №339514 від 28.08.2012 року, згідно якої відповідачеві [PERSON] продано і видано автомобіль DAF LF FA 45.170, 2004 року випуску, марки XFFA45/170, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER] вартістю 53700 грн. (а.с.11); Акт приймання передачі вказаного транспортного засобу №339514 від 28.08.2012 року (а.с.13); копію вантажної митної декларації 305090000/2012/009446 від 03.07.2012 року (а.с.14), сертифікат відповідності транспортного засобу. Будучи допитаним у ході судового розгляду свідок [PERSON] показав, що наприкінці серпня 2012 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням допомогти пригнати автомобіль з м. Мукачево. Разом з відповідачем приїхали в м. Мукачево. На стоянці, розташованій на околиці міста оглянули автомобіль і відповідач вирішив придбати вказаний автомобіль. Після цього на стоянку приїхав продавець, разом з яким вони поїхали до офісу, що знаходився у центрі міста. Свідок був присутній при передачі відповідачем грошей продавцю. Кошти передавались готівкою. Будь-яких письмових договорів між відповідачем та продавцем не укладалось. Продавець передав документи на автомобіль, після чого вони разом повернулись на стоянку, де продавець передав відповідачеві автомобіль. Про купівлю автомобіля в кредит мова не йшлась. Згідно п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок (далі Порядок державної реєстрації), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 ( 1371-2009-п ) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відтак, оформлення інших документів, як то договору купівлі-продажу, тощо на підтвердження продажу транспортного засобу, окрім отриманих відповідачем [PERSON] від ФОП [PERSON] довідки-рахунку, Акту приймання передачі транспортного засобу, вантажної митної декларації та транзитних номерів, ні Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, ні Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок не передбачено. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви в частині наявності у відповідача боргових зобов'язань за договором купівлі-продажу транспортного засобу DAF LF FA 45.170, 2004 року випуску, позивач посилається на витяги з Акту перевірки державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Закарпатській області від 27.02.2015 року, яким підтверджується, що ФОП [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність з продажу транспортних засобів, сплатив за митну очистку автотранспортних засобів всі податки і збори, мав розрахункові рахунки в банках, а також касовий апарат, а також на час перевірки мав дебіторську заборгованість у розмірі 15472572 грн. Разом з тим, у розпорядження суду позивачем не подано оригіналу вказаного Акту або належно завіреної його копії. Крім цього, відповідачем не заперечується та обставина, що ФОП [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність з продажу транспортних засобів, сплатив за митну очистку автотранспортних засобів всі податки і збори, мав розрахункові рахунки в банках, а також касовий апарат. Однак вказані обставини ніяким чином не можуть свідчити про наявність боргових зобов'язань у відповідача перед позивачем. Те, що ФОП [PERSON] не провів грошові кошти, отримані від відповідача через касу підприємства та не передав відповідачеві документ установленої форми на суму здійсненої операції, лише свідчить про грубе порушення ФОП [PERSON] норм Положення про податковий облік та п. 31 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери. Щодо наявності дебіторської заборгованості у ФОП [PERSON] у розмірі 15472572 грн., то вказана дебіторська заборгованість, як убачається з витягу з Акту, поданого позивачем у обґрунтування позову, існувала ще станом на 01 січня 2011 року (а.с.98 ), у той час як відповідач придбав в ФОП [PERSON] транспортний засіб 28 серпня 2012 року. Сплативши кошти, зазначені у довідці-рахунку серії ДП1 №339514 від 28.08.2012 року ФОП [PERSON] та отримавши від останнього документи, які згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на придбаний транспортний засіб (повідомлення Ковельського центру ДАІ 0702 а.с.54). Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви щодо наявності у відповідача боргових зобов'язань, позивач посилається на існування Договору №339514 купівлі-продажу транспортного засобу від 28.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с.12) і зазначає, що згідно вказаного договору відповідач [PERSON] зобов'язався оплатити транспортний засіб у строк до 31 грудня 2014 року включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON], або сплатою готівкових коштів в касу підприємства. Відповідач у ході судового розгляду категорично заперечив факт укладення з ФОП [PERSON] вказаного договору, а також зауважив, що вказаного договору ніколи не підписував. Ні оригіналу вказаного договору, ні належним чином завіреної його копії позивачем суду не подано. Вимоги суду щодо подання оригіналу вказаного документа, залишились позивачем без реагування. Крім цього, Договір купівлі-продажу №339514 від 28.08.2012 року, копія якого подана позивачем і на якій посилається позивач у обґрунтування позову, не містить зобов'язань відповідача «оплатити транспортний засіб у строк до 31 грудня 2014 року включно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON], або сплатою готівкових коштів в касу підприємства» (так у позовній заяві), як і не містить будь-яких посилань на те, що відповідач [PERSON] придбав транспортний засіб у ФОП [PERSON] в кредит. Згідно ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Копія договору купівлі-продажу №339514 від 28.08.2012 року не містить істотних умов, притаманних для договору купівлі продажу в кредит. У вказаному договорі відсутні посилання на існування боргових зобов'язань у відповідача [PERSON] перед продавцем транспортного засобу та порядок їх погашення. Відтак у позові слід відмовити повністю. На підставі ст. 15,30, 58,59, 60-62, 85, 88, 212, 213, 215, 173,174 ЦПК України,

Outcome: dismissed