Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору №CSHJF2101183978 від 21.11.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5954,81 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтримала свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором . Враховуючи викладене ПАТ КБ ПриватБанк просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 15749 грн. 78 коп. за кредитним договором №CSHJF2101183978 від 21.11.2012 року, судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп. судового збору. В судове засіданні представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки кошти бралися на купівлю ноутбука, який було віддано іншій особі - [PERSON], а тому вона повинна була сплачувати кошти за кредитом. Також просила застосувати строк позовної давності, оскільки з грудня 2012 року не було здійснено жодного платежу. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до укладеного договору № CSHJF2101183978 від 21.11.2012 року [PERSON] отримавла кредит у розмірі 5954,81 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.5). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором . На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором №CSHJF2101183978 від 21.11.2012 року не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ ПриватБанк. У звязку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 25.12.2015 року має заборгованість - 15749 грн. 78 коп., яка складається з наступного: - 5954,82 грн. - заборгованість за кредитом; - 6,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 571,68 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, - 7990,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 726,18грн - штраф(процентна складова). Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Отже, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Як встановлено судом, кредитний договір укладено на строк з 21.11.2012 року по 20.11.2015 року, з позовом до відповідача позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся 18 січня 2016 року, тобто, позивачем при зверненні до суду не пропущено загальні строки позовної давності, оскільки цей строк відраховується з 21.11.2015 року, тобто з наступного дня після закінчення строку на який було укладено кредитний договір. Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Враховуючи те, що відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності, а тому до вимог про стягнення пені суд застосовує позовну давність та стягує суму пені за один рік перед зверненням кредитора до суду, а не за весь час прострочення зобовязання. Отже, підлягає стягненню пеня за період з 18 січня 2015 року по 18 січня 2016 року в сумі 365 грн. (365 днів х 1 грн.). Суд не погоджується з думкою представника позивача про те, що позовна давність була збільшена до 50 років, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що договір про збільшення позовної давності укладався у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд не погоджується з думкою відповідача про те, що зобовязання за кредитним договором повинна виконувати інша особа, оскільки кредитний договір укладався з відповідачем [PERSON], саме вона підписувала заяву про отримання кредиту на купівлю ноутбука, отримала зазначений товар у кредит та розпорядилася з ним на власний розсуд. Оскільки відповідач порушує договірні зобовязання, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку, а тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial