Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору міни нерухомого майна № 57 укладеного 18 червня 2001 року на Універсальній товарній біржі Нерухомість, та відповідно до якого вона набула у власність квартиру [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] набули у власність по 1/2 частці в квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 18 червня 2001 року вона обміняла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності по 1/2 частці [PERSON] та [PERSON] Договір міни квартир був зареєстрований Універсальною товарною біржею "Нерухомість", в журналі реєстрації біржових угод під № 57. Обмін був здійснений без доплат. За результатами обміну вона отримала у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], а відповідачі трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Тобто після укладення договору вони повністю виконали його умови. Нещодавно позивач вирішила розпорядитись своєю власністю, однак їй було відмовлено у здійснені будь-яких правочинів щодо вищезазначеної квартири, оскільки при укладенні договору міни його не було посвідчено нотаріально. Оскільки дана обставина є перешкодою для розпорядження її власністю, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання позивач не з'явилась. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 22). Відповідачі в судове засідання також не з'явились, надіслали письмові заяви, в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі. Не заперечували проти задоволення позову (а.с. 25, 29). Суд, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18 червня 2001 року між [PERSON] яка також представляла на біржі інтереси неповнолітнього члена своєї сім'ї [PERSON], [INFO] та [PERSON] був укладений договір міни нерухомого майна, зареєстрований Універсальною товарною біржею "Нерухомість", в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 57 (а.с. 3). Відповідно до умов договору [PERSON] поміняла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] належну на праві власності [PERSON] та [PERSON] 20 червня 2001 року [PERSON] зареєструвала належну їй на підставі даного договору квартиру в КП "БТІ м. Южноукраїнська Миколаївської області". Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] на підставі договору міни нерухомого майна № 57 виданого 18.06.2001 року Універсальною товарною біржею нерухомість належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 8) Пунктом 1 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Цивільного кодексу застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК УРСР, оскільки договір купівлі-продажу квартири був укладений до 01 січня 2004 року. Згідно частини 1 статті 241 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, що був чинним на час укладення вказаного договору, передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін і покупцем майна яке він одержує. Згідно вимог ст. 242 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Так, статтею 227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, передбачено обов'язковість укладення договору в письмовій формі та обов'язкове нотаріальне посвідчення, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Незважаючи на обов'язковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, беручи до уваги, що сторони договору обумовили всі його суттєві умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договор міни нерухомого майна № 57 укладеного 18 червня 2001 року на Універсальній товарній біржі "Нерухомість", підлягають задоволенню.

Outcome: approved