Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

01.06.2020 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.10.2016 року, посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. 15.02.2021 року представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги шляхом їх зменшення, просить стягнуть заборгованість в розмірі 35236,06 грн. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 23.10.2020 року становить 51807,36 грн. і складається з наступного: 26111,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9124,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 13628,09 грн- нарахованої пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6. Умову та правил надання банківських послуг -500 грн (фіксована частина) штрафу , та процентну складову штрафу у розмірі 2533,21 грн. а також витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 11.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в спрощеному провадженні за участю сторін та їх представників. 19.08.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та зазначила, що заява-анкета не містить підпису про її ознайомлення з умовами кредитування, розміру кредитного ліміту, у зв`язку з чим розмір заборгованості за процентами, яку просить стягнути Банк, нічим не підтверджений, надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» відповідачем не підписані, тому не можуть вважатися складовими частинами кредитного договору і підтверджувати істотні умови кредитування, зокрема, розмір процентів за користування кредитом, з наданих до суду документів неможливо встановити яка грошова сума була видана позичальнику банком, та підстави зміни банком кредитного ліміту без згоди відповідача. Крім того зазначає, що кредитними коштами вона не користувалась, з кредитної картки позивача шахрайським шляхом було зняті та переведені грошові кошти, про що вона повідомила службу безпеки банківської установи, за результатом звернення відповідача отримана відповідь про проведення перевірки та повідомлення в подальшому її результату, якого вона не отримала до теперішнього часу. Також вона зверталась до Національної поліції Департаменту кіберполіції з заявою про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, досудове розслідування наразі триває. Просить в позові відмовити повністю. 17.09.2020р. до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в яких він позовні вимоги підтримав повністю та зазначив, що кредитний договір було укладено шляхом приєднання відповідача [PERSON] до публічного договору, вона отримала картку з кредитним лімітом, активно користувалася грошовими коштами, здійснювала погашення кредиту та сплату процентів, тобто своїми діями підтвердив прийняття усіх запропонованих Банком умов кредитування. Наявність кредитних правовідносин, наявність заборгованості підтверджуються випискою за договором/карткою Позичальника, яка є первинним бухгалтерським документом та відповідно належним і допустимим доказом. Просить позов задовольнити повністю. 16.02.2020 року представник позивача надав заяву пер зменшення заявлених позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 35236,06 грн., що складається з наступного: 26111,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9124,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вважає за можливе стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі кредитного ліміту, який складає 12000 гривень, вирішення питання за вимогами щодо стягнення відсотків за користування кредиту залишити на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає позовні вимоги таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів [PERSON] , 21.10.2016 року у ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», правонаступником якого виступає АТ КБ «ІІРИВАТБАНК», оформила анкету - заяву на приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold», відповідач своїм підписом підтвердила встановлення базової процентної ставки у розмірі 3,5% (42% на рік) на місяць, у зазначеній довідці вказані розміри комісій, штрафів, тощо. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Позичальник свої зобов`язання виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у заборгованість [PERSON] за кредитним договором станомна 23.10.2020 року становить 35236,06 грн. і складається з наступного: 26111,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9124,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. При цьому суд звертає увагу, що протягом усього часу дії кредитного договору встановлений розмір відсотки -3,5 % залишився незмінним, відповідачка прийняла зазначені умови та сплачувала встановлені відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Наявність між сторонами кредитних правовідносин підтверджена матеріалами справи, а саме: Анкетою-заявою, довідкою про умови кредитування, підписаними [PERSON] розрахунком заборгованості та випискою із карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , якою підтверджується факт отримання позичальником коштів та здійснення ним платежів на погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки по рахунках/карткам АТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також погашення позичальником заборгованості за кредитним договором, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів звернення позичальника [PERSON] , до суду з приводу безгрошовості кредитного договору в порядку ст.1051 ЦК України, а надана виписка із карткового рахунку, що підтверджує отримання та активне користування кредитними коштами, здійснення відповідачем платежів на погашення заборгованості за кредитним договором. За змістом Довідки АТ КБ ««ПРИВАТБАНК » відповідач мала 3 картки, строк дії останньої - № [NUMBER] - до березня 2022 року. Згідно заяви-анкети клієнт, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити бо анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтвердження проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду ( в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), в цей момент здійснюється перехід коштів до позивальника. Суд вважає, що фактично отримані та використані позичальником кошти, АТ КБ «ПРИВАТБАНК » має право вимагати повернути, так як їх неповернення, буде свідчити про порушення його прав, і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідачем не спростовані доводи позивача, щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26111,98 грн. Позивач, пред`являючи вимоги погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути відсотки за користування кредитними коштами. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, з урахуванням підписаної сторонами угоди, домовленості сторін, суд вважає , що наявні усі правові підстави для стягнення у примусовому порядку з [PERSON] суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 35236,06 грн., яка складається з наступного: 26111,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9124,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача полягає стягненню судовий збір, що покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та становить 2102 грн.

Outcome: approved