Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

10.05.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулись [PERSON], [PERSON] із заявою про встановлення факту народження дитини. Обгрунтувавши свої вимоги тим, що перебуваючи в шлюбі, [PERSON] на тимчасово окупованій території України в 1-му пологовому відділенні "Центральної міської клінічної лікарні № 24 м. Донецьк", [INFO] народила дитину - дівчинку на підтвердження чого отримала медичне свідоцтво про народження №315 видане [INFO]. При зверненні до ВДРАЦС Краснолиманського МУЮ з метою реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження дитини заявнику [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що документ виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Пояснив, що він та його дружина у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області є внутрішньо переміщеними особами; він взятий на облік у м. Маріуполі Донецької області, а його дружина [PERSON] взята на облік за місцем поживання в с. Закітне міста Лиман Донецької області. В січні 2016 року [PERSON] встала на облік у жіночу консультацію Краснолиманської ЦРЛ з діагнозом: вагітність 26 тижнів. Наприкінці квітня 2016 року [PERSON] виїхала на непідконтрольну владі України територію, де в Комунальній установі "Центральна міська клінічна лікарня № 24 м. Донецьк" 03 травня 2016 року народила дівчинку вагою 3400 гр., яка є третьою дитиною по рахунку. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, телефонограмою(а.с.35), на електронну адресу суду направила заяву, в якій на заявлених вимогах наполягає, просить справу розглянути у її відсутності (а.с.30). Заінтересована особа відділ ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області, яка була своєчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи телефонограмою (а.с. 36), представника в судове засідання не направила; клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є громадянами України, з 13.01.2001 року перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Донецької області (а.с. 11). Згідно копій паспортів заявники з 14.04.2004 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,9). Згідно медичного свідоцтва про народження №315, виданого [INFO] 1-им пологовим відділенням "Центральна міська клінічна лікарня № 24 м. Донецьк",за формою, затвердженою Міністерством здоров'я Донецької Народної Республіки заповнене російською мовою та завірене печаткою та штампом МЗ ДНР Комунальної установи "Центральна міська клінічна лікарня № 24 м. Донецьк", [PERSON], яка проживає: [ADDRESS], в 1-му пологовому відділенні "Центральна міська клінічна лікарня № 24 м. Донецьк" [INFO] о 10 годині 20 хвилин народила дитину: дівчинку вагою 3400 кг, яка є третьою дитиною по рахунку (а.с. 15). При зверненні [PERSON] до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області для реєстрації народженої дитини на території, підконтрольній українській владі, заявнику було відмовлено з огляду на те, що державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації на тимчасово окупованій території та їх посадові особи та службові особи їх діяльність вважаються незаконними і будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та особами є недійсним і не створює правових наслідків (а.с. 17). Вирішуючи питання про встановлення факту народження дитини, суд виходить з наступного. Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», що набув чинності 21.02.2016 року, Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. [PERSON] та [PERSON] звернулися із даною заявою 10 травня 2016 року, отже стаття 257-1 ЦПК України підлягає застосуванню при розгляді заяви. Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, іншими представниками або законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території незалежно від місця проживання заявника. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією України є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Натомість постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Донецьк віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями. Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження або смерті. Згідно статей 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України. Зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не знаходилась має право на визнання її правосуб'єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про смерть.Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів. Згідно із ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. У відповідність до довідки наданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецької області від 12.05.2016 вих. № 783/3.2-01-116 вбачається, що за результатами перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про народження [PERSON] [INFO] року в місті Донецьку не виявлено (а.с 30). Пунктом 7 частини 1статті 256 ЦПК України, передбачений розгляд судом справи про встановлення факту особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Судом встановлено, що [PERSON], перебуваючи у Першому пологовому відділенні "Центральної міської клінічної лікарні № 24 м. Донецьк" на тимчасово окупованій території народила дитину жіночої статті та зареєструвала факт її народження на тимчасово окупованій території, про що було видане відповідне медичне свідоцтво про народження № 315 Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, суд вирішує з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першоїст. 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які відповідно до українського законодавства мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ суд розуміє в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Згідно відповіді на запит суду головного лікаря Краснолиманської центральної районної лікарні від 31.05.2016 за вих. № 676 [PERSON], як внутрішньо переміщена особа була взята на облік у жіночу консультацію Краснолиманської ЦРЛ 27 січня 2016 року. Діагноз: Вагітність IV, 26 тижнів. за весь час перебування на обліку з 27.01.2016 по 09.02.2016 вагітність протікала без ускладнень. 09.02.2016 року вагітна була знята з обліку у зв'язку з переїздом за межі Краснолиманського району (а.с 43). Аналогічні дані містяться в Талоні першому Обмінній карті пологового будинку на ім'я [PERSON], заповненої Краснолиманською ЦРЛ (а.с 12-14) Відповідно до Талону другому Обміненої карти пологового будинку, заповненої «ЛПЗ міська клінічна лікарня №24 м. Донецька» , виданого 08.05.2016, [PERSON] [INFO] народила від IV вагітності третю по рахунку дитину жіночої статі вагою 3400 грамів, зростом 52 см (а.с 16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] яка є матір'ю [PERSON], підтвердила, що її дочка проживала разом з нею в с. Закітне м. Лиман, Донецької області, знаходилась на обліку у жіночій консультації Краснолиманської ЦРЛ у зв'язку з вагітністю та в [INFO] народила дівчинку місті Донецьку, де перебуває по теперішній час. Суд, оцінючи доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, як виняток, разом із іншими бере до уваги, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України та приходить до висновку, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявникам можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини, оскільки існують об'єктивні перешкоди для проведення державної реєстрації народження на території України. На підставі викладеного та

Outcome: approved