Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі по тексту - Відповідач, ПАТ КБ "ПриватБанк"), в якому просила визнати припиненими правовідносини за кредитно-заставним договором № KIN0AE000058001 від 23.03.2008 року, який укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк»; зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити обтяження рухомого майна та вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про припинення обтяжень на рухоме майно: автомобіль марки Mersedes-Benz, модель - С- 200, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , належний на праві власності [PERSON] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивач послалася на те, що 21.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір №КІN0AE000058001, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 21 896, 90 доларів США на термін до 20.03.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядку, встановлених в кредитному договорі. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 4 878, 74 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 103 673, 22 грн., з яких 4 596, 22 доларів США - заборгованість за кредитом, 282, 52 доларів США - заборгованості за процентами. 22.08.2017 року, як зазначила позивач, вона виконала в повному обсязі свої зобов`язання перед відповідачем та сплатила заборгованість за кредитом та процентами. 07.09.2017 року постановою про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 104 709, 95 грн. закінчено. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 01.09.2017 року [PERSON] на адресу відповідача направила лист з вимогою надати довідку щодо сплати нею заборгованості за кредитом відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016 року. 26.09.2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало у відповідь листа, зі змісту якого вбачається, що своїх зобов`язань щодо припинення обтяження рухомого майна та підтвердження припинення зобов`язання за кредитно-заставним договором №КІN0AE000058001 від 21.03.2008 року, останнє виконувати наміру немає. Позивачем було виконано зобов`язання перед відповідачем, останній обтяжень з транспортного засобу марки Mersedes-Benz, модель - С- 200, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , не припинив та не вчинив дій щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про припинення обтяжень на рухоме майно - вищевказаного автомобіля. За таких обставин, Позивач звернулася із вказаними позовними вимогами та просить суд захистити свої порушені права. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2017 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 44). 20.10.2017 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 48). 12.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Бригинця А.А., в якому не погодився із заявленим позовом посилаючись на безпідставність та необґрунтованість з наступних підстав. Представник зазначив, що згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати позивачу кредиту розмірі 21896, 90 доларів США, на термін до 20.03.2013 року, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позивач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позивачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Позивач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № КІN0AE000058001. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, позивач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Крім того, у зв`язку з тим, що основне зобов`язання позивачем належним чином не виконане, підстав для припинення правовідносин за кредитно-заставним договором, а також зняття обтяжень рухомого майна не має. (а.с.60-67). 04.07.2019 року представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Штронда А.М. надав до суду довідку про стан заборгованості [PERSON] за договором №КІN0AE000058001 від 21.03.2008 року, станом на 04.07.2019 року, згідно якої загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 143 202, 05 дол. США; загальний залишок заборгованості за тілом кредиту - 23050, 92 дол. США; загальний залишок заборгованості за процентами в т.ч. залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 1140, 65 дол. США; загальна сума нарахованої пені - 119 010, 48 дол. США та розрахунок заборгованості (а.с.93-96). В засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Ломанов Д.О., позовну заяву підтримували в повному обсязі, просили її задовольнити. Представник відповідача Штронда А.М. , Яндульський Д.В. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Суд, вислухавши думки позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. 21.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір №КІN0AE000058001, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 21 896, 90 доларів США на термін до 20.03.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядку, встановлених в кредитному договорі. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] надала в заставу рухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме: автомобіль Mersedes-Benz, модель - С- 200, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . У зв`язку із несвоєчасною сплатою [PERSON] кредитної заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовом до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення із боржника заборгованості за кредитом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із спливом строку позовної давності та недоведеністю вимог (а.с. 25). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4 878, 74 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку становить суму 103 673, 22 грн., з яких 4 596, 22 доларів США - заборгованість за кредитом, 282, 52 доларів США - заборгованості за процентами. Стягнуто судовий збір в розмірі 1 036, 73 грн. (а.с.24-30). Як вбачається з копії квитанції позивача від 22.08.2017 року № 144, [PERSON] сплатила заборгованість за кредитним договором в сумі 104 709, 95 грн. на рахунок отримувача Відділу виконавчої служби Шевченківського району (а.с. 32). 07.09.2017 року державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Сімерецька В.С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 51548507, в рамках якого розглядалося питання про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 104 709, 95 грн., у зв`язку із сплатою боржником боргу в повному обсязі. У зв`язку із чим постановлено, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 761/16261/15-ц від 09.06.2016 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] , - закінчити. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового характеру (а.с. 34). 01.09.2017 року [PERSON] звернулася із листом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила надати довідку щодо сплати нею суми кредиту, процентів, пені згідно рішення суду від 23.02.2016 року Апеляційного суду м. Києва в розмірі 103 673, 22 грн. (а.с. 35). 06.09.2017 року позивачу було надано відповідь, згідно якої зазначили, що отримати інформацію про стан фактичної заборгованості , заявник має можливість в обслуговуючому відділенні банку або «Приват24» (а.с. 36). Тим часом, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 13.10.2017 року, в ньому містилася інформація про обтяження стосовно автомобіля, який був об`єктом застави (а.с. 37-42) За таких обставин, позивач звернулася до суду, зазначивши, що в порушення вимог чинного законодавства відповідач не вчинив дій щодо припинення обтяження рухомого майна , переданого заставу, що є неправомірним і порушує право позивача. Натомість, відповідач у судовому засіданні та у відзиві, зазначив, що у позивача ще наявна заборгованість за кредитно-заставним договором та не сплачена в повному обсязі. Разом з тим, 04.07.2019 року представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Штронда А.М. надав до суду довідку, за підписом керівника відділу правового забезпечення Яндульського Д.В. , про стан заборгованості [PERSON] за договором № КІN0AE000058001 від 21.03.2008 року, станом на 04.07.2019 року, згідно якої загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) в т.ч. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 143 202, 05 дол. США; загальний залишок заборгованості за тілом кредиту - 23050, 92 дол. США; загальний залишок заборгованості за процентами в т.ч. залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 1140, 65 дол. США; загальна сума нарахованої пені - 119 010, 48 дол. США та розрахунок заборгованості (а.с.93-96). За таких обставин, представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини першої статей 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обов`язків сторін, їх обсяг, припинення, зміна або виникнення прав і обов`язків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором. Установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обов`язків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін спору, суди повинні виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, повинні встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та які зазначені у нормі матеріального права, яка регулює ці правовідносини. Так, відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ст. 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. Ст. 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Згідно ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна, в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно;в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Так, відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із матеріалів справи, постановою державного виконавця від 07.09.2017 року закінчено виконавче провадження № 51548507, в рамках якого розглядалося питання про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 104 709, 95 грн., у зв`язку із сплатою боржником боргу в повному обсязі та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового характеру. Проте, відомості про обтяження заставленого майна, а саме щодо автомобіля марки Mersedes-Benz, модель - С- 200, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ще наявні у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що перешкоджає позивачу надалі вільно користуватися власним майном. Так, відповідно ст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, звертаючись до суду із вимогою про припинення правовідносин за кредитно-заставним договором та зобов`язання припинити обтяження рухомого майна та вчинити дії щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про припинення обтяження, Позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки постановою державного виконавця припинено чинність арешту його майна та скасовано інші заходи примусового характеру, в тому числі і щодо автомобіля марки Mersedes-Benz, модель - С- 200, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , однак у позивача наразі ще існують перешкоди у користуванні майном, яке належить йому на праві приватної власності і відповідно як власник майна, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що прямо передбачено ст. 391 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 49 ЦПК України, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно змінювати предмет чи підставу позовних вимог. Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог. Отже,

Outcome: dismissed