Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 26.04.2011 року між банком та [PERSON] було укладено договір, згідно якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, в зв'язку з чим, станом на 10.09.2014 року утворилась заборгованість в сумі 80904 грн. 28 коп. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 80904 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 809 грн. 04 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача, через канцелярію суду, надійшли письмові заперечення, в яких просить застосувати строки позовної давності, зменшити суму пені до 1000 грн. та відмовити у стягненні штрафів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" та [PERSON] 26 квітня 2011 року був укладений кредитний договір шляхом заповнення заяви позичальника № АN7KCC9FTS0084 на отримання кредиту, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. на строк 36 місяців з 26.04.2011 року по 25.04.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць (а.с.6-13). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у відповідача станом на 10.09.2014 року виникла заборгованість по договору у розмірі 80904 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 6447 грн. 81 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 8 грн. 59 коп., заборгованості по комісії в сумі 4600 грн. 00 коп., заборгованості по пені в сумі 65519 грн. 10 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) - 3828 грн. 78 коп. (а.с.4-5). Судом встановлено те, що позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем та надав грошові кошти відповідно до укладеного договору, а відповідач відмовляється в добровільному порядку погасити суму заборгованості, яка виникла. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представник відповідача подав через канцелярію суду клопотання про зменшення пені до 1000 грн., посилаючись на те, що пеня значно перевищую тіло кредиту і це суперечить чинному законодавству. Що стосується вимог про стягнення з відповідача [PERSON] пені у сумі 65519 грн. 10 коп., то в цій частині суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зі змінами внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №7 "Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5" роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів ", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Отже, суд зобов'язаний застосувати строк позовної давності передбачений ст. 258 ЦК України. Крім цього, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, з врахуванням обставин справи, того факту, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, інших обставин, на думку суду розмір пені слід зменшити. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості в розмірі 3000 грн. 00 коп. У письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити у стягненні штрафних санкцій, оскільки за порушення строків сплати щомісячних платежів банк нарахував пеню і за те саме порушення нарахував штраф, що свідчить про подвійну відповідальність за одне й те ж саме порушення умов кредитного договору. Стаття 549 Цивільного кодексу визначає штраф в якості неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пеня визначена як неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до положень чинного законодавства, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Отже при одночасному стягненню пені та штрафу, виникає подвійна відповідальність. Аналізуючи положення ст. 61 Конституції України, ч. 3 ст. 509 ЦК України можна зробити висновок, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" підлягає стягненню : заборгованості за кредитом в сумі 6447 грн. 81 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 8 грн. 59 коп., заборгованості по комісії в сумі 4600 грн. 00 коп., заборгованості по пені в сумі 3000 грн. 00 коп., а всього 14056грн. 40коп. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в доход держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial