Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

28 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним первісним позовом посилаючись на те, що 21 січня 2005 року Прилиманська сільська рада ухвалила рішення №512 "Про надання попереднього погодження на вибір земельної ділянки", відповідно до якого йому було надано попереднє погодження на вибір призначеної для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2 га за адресою: [ADDRESS], а рішенням Прилиманської сільської ради від 29 квітня 2005 року №577 ця земельна ділянка була безкоштовно передана йому у приватну власність. На підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 24 квітня 2008 року №516 він отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, але питання про передачу розташованих на цій земельній ділянці споруд, які належать Прилиманській сільській раді та знаходяться у незадовільному, близькому до ветхого стану, не вирішено. Позивач [PERSON] просив суд усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS], шляхом зобов'язання Прилиманської сільської ради знести нежитлові споруди. Прилиманська сільська рада звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 24 квітня 2008 року №516 [PERSON] було передано у приватну власність призначену для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га за адресою: [ADDRESS]. На підставі цього розпорядження [PERSON] було видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку. Але таке розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації порушує права територіальної громади с.Прилиманське, оскільки на цій земельній ділянці знаходяться належні їй складські приміщення, право власності сільської ради на які підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 вересня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8434205 від 23 вересня 2005 року. Прилиманська сільська рада просить суд визнати неправомірним та скасувати розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області №516 від 24 квітня 2008 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність, передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,00 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, та видачі йому державного акту, а також просить скасувати цей державний акт та державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. [PERSON] надав письмові заперечення проти зустрічного позову, у яких зазначив, що цей позов має розглядатися у порядку адміністративного судочинства, Прилимансько. Сільською радою у 2005 році ухвалювалися рішення про відбір земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] Майже 9 років Прилиманська сільська рада не вважала свої права порушеними та звернулась до суду з вказаним зустрічним позовом з пропуском строків позовної давності. Представник Овідіопольської районної державної адміністрації направив до суду письмові заперечення проти зустрічного позову, у яких зазначив, що надані адміністрації документи щодо приватизації [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], не містять підтвердження наявності на цій земельної ділянці будь-яких споруд, а передача [PERSON] цієї земельної ділянки відбулася за наявністю для цього законних підстав та з дотриманням встановленої процедури. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав та просив його задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову Прилиманської сільської ради заперечував. 28 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування до зустрічних позовних вимог строку позовної давності. Представник Прилиманської сільської ради у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, а проти задоволення первісного позову заперечував. Представник Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечувала, посилаючись на те, що реєстратор управління юстиції не має права скасовувати державну реєстрацію права власності, зареєстроване до створення реєстраційної служби. Представники Овідіопольскої районної державної адміністрації Одеської області та відділу Держземагенства України у Овідіопольському районі Одеської області у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення [PERSON], представників Прилиманської сільської ради та Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з абзацом першим п.12 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. При здійсненні повноважень розпорядника землі сільська рада, районна державна адміністрація є рівноправними з іншими суб'єктами земельних відносин, дії яких спрямовані на реалізацію своїх прав розпоряджатися землею. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.7 його постанови від 01 березня 2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, ст.ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст. 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші), крім спорів, передбачених ч.1 ст.16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (ст.ст. 210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст.212 ЗК України). З врахуванням наведених роз'яснень даний зустрічний позов до Овідіопольської районної державної адміністрації, [PERSON], відділу Держземагентства в Овідіопольському районі підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи як на захист свого цивільного права, так і на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Окремо ст.16 ЦК України встановлено, що захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу здійснюється особою в судовому порядку у визначений спосіб. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, який виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права. Ст.152 ЗК України також передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В силу ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 31 жовтня 2012 року №6-53цс12 при перегляді ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, зробив правовий висновок, що рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. За змістом ст. 152 ЗК України визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа, не передбачено зазначеною нормою. Вимога захисту порушених прав власника на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним. При цьому суд звертає увагу, що в обґрунтування такого свого правового висновку Верховний Суд України крім іншого також зазначив, що посвідчене державними актами право є похідним від відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Визнання державного акту про право на землю, без доведеності в суді незаконності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, на підставі якого вони видані, не є можливим. Рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються неправомірними в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Прилиманської сільської ради від 29 квітня 2005 року №577 у приватну власність [PERSON] безкоштовно передано земельної ділянки площею 2 га, в т.ч. 0,092 забудовані землі 0,092 га, за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Це рішення скасовано рішенням Прилиманської сільської ради від 26 серпня 2005 року №640-а (а.с.110). Докази оскарження останнього зазначеного рішення Прилиманської сільської ради, його скасування або визнання недійсним суду не надані. Відповідно до свідоцтва про право власності від 23 вересня 2005 року Прилиманська сільська рада є власником складських приміщень за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). Таке право власності Прилиманської сільської ради зареєстровано у Овідіопольському РБТІ, що підтверджується відповідним витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №8434205 від 23 вересня 2005 року (а.с.46). Поряд з цим, розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 24 квітня 2008 року №516 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] призначеної для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2 га за адресою: [ADDRESS], безоплатно передано цю земельну ділянку у власність [PERSON], передбачено зареєструвати та видати [PERSON] відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.7). На підставі цього розпорядження [PERSON] було видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №314613 від 18 вересня 2008 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійного користування землею, договорів оренди землі за №010852900162 (а.с.8). З врахуванням вищенаведених, встановлених у судому засіданні, оцінивши їх у сукупності суд вважає, що розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області №516 від 24 квітня 2008 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,00 га за адресою: [ADDRESS], та видачі йому державного акту ухвалено без врахування наявності на цій земельній ділянці належних на праві власності Прилиманській сільській раді складських приміщень, тому зазначене розпорядження порушує права сільської ради та в цій частині має бути визнано недійсним. Посвідчене державним актом серії ЯЖ №314613 від 18 вересня 2008 року право власності [PERSON] на земельну ділянку є похідним від вже визнаної недійсною частини розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області №516 від 24 квітня 2008 року, тому цей державний акт також має бути визнано недійсним, а державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], також має бути скасовано. При цьому заява [PERSON] про застосування до зустрічного позову строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки згідно з п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, у редакції яка діяла до 12 січня 2012 року, позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України №4176-VI від 20 грудня 2011 року, який набув чинності 12 січня 2012 року, з Цивільного кодексу України був виключений п.4 ч.1 ст.268 ЦК України. Відповідно до п.3 ч.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону України №4176-VI від 20 грудня 2011 року протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. При цьому, задоволення зустрічного позову Прилиманської сільської ради обумовлює відмову [PERSON] у задоволенні його первісного позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Outcome: approved