Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

В вересні 2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з цивільним позовом до [PERSON] про виселення. Свої вимоги мотивували тим, що 28.02.2008 р. відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 60\~370,00 дол. США, строком до 28.02.2025 р., зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між Банком та відповідачкою був укладений договір іпотеки, згідно з яким остання надала в іпотеку житловий будинок №23 по вул. Набережна друга в м. Миколаєві, загальною площею 126,7 кв.м., житловою площею 105,9 кв.м. Однак відповідачка зобовязання за кредитним договором не виконала, в звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно рішення суду від 09.12.2013 р. на вищевказаний житловий будинок звернено стягнення. Відтак, на переконання позивача, відповідачка та всі інші особи, які зареєстровані в даному житловому будинку, підлягають виселенню, оскільки на нього звернено стягнення та він являється власністю банку. Посилаючись на вище викладене, позивач просить суд виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Миколаївська обл.., м. Миколаїв, вул. Набережна друга, буд. 23, а також стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідно до заяви, представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив про розгляд справи без його участі. Відповідачка та її представник в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 28.02.2008 р. між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») був укладений Кредитний Договір №NKIPGA00000083, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 60\~370,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишу заборгованості за Кредитом, на строк з 28.02.2008 р. по 28.02.2025 р. включно. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник зобовязується погашати кредитну заборгованість та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку, розмірах та строки, визначені цим договором. З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 28.02.2008 р. між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») був укладений Іпотечний договір. Відповідно до умов Іпотечного Договору відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Миколаєві по вул. Набережна друга, буд. № 23, та складається з житлового будинку камяного позначеного на плані Літ. А, загальною площею 126,7 кв.м., житловою площею 105,9 кв.м.; вбиральня шлакоблочна Літ.В, огорожі №1,2; споруди 3,1. З умовами Іпотечного Договору відповідачка була ознайомлена та згодна, нею Договір підписаний. Даний Договір був посвідчений 28.02.2008 року ПН ММНО [PERSON]. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідачка грошові зобовязання перед кредитодавцем не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. З матеріалів справи вбачається, що станом на 07.09.2012 р. заборгованість відповідачки перед позивачем за кредитним договором складала 63486,16 дол. США, з яких 56789,24 дол. США - борг за тілом кредиту, 3011,31 дол. США.,\~\~- заборгованість за відсотками за користування кредитом, 632,66 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 дол. США - фіксована частина штрафу, 3021,66 дол. США - процентна складова штрафу. 09.12.2013 р. Центральним районним судом м. Миколаєва по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було постановлено рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено частково. А саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKIPGA00000083 від 28 лютого 2008 року в розмірі 63486,16 дол. США, з яких 56789,24 дол. США - борг за тілом кредиту, 3011,31 дол. США.,\~\~- заборгованість за відсотками за користування кредитом, 632,66 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 дол. США - фіксована частина штрафу, 3021,66 дол. США - процентна складова штрафу, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок № 23 по вул. Набережна друга в м. Миколаєві, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, постановлення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо. З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2014 р. позивачем було направлено відповідачці повідомлення з вимогою про звільнення нею та всіх зареєстрованих за вказаною адресою осіб, житлового будинку № 23 по вул. Набережній другій в м. Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на момент подання позовної заяви відповідачка добровільно іпотечне житло не звільняла. Вимогу іпотекодержателя щодо виселення не виконувала, жодних дій щодо виселення з іпотечного житлового будинку не вчиняла. За змістом ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»\~\~та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР\~\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 \~ЖК УРСР\~\~ громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, 24 червня 2015 року в справі № 6-447цс15, від 1 липня 2015 року в справі № 6-875цс15, 16 грудня в справі № 6-1469цс15. Відповідно до п. 43 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, ст. 39-40 ЗУ «Про іпотеку»\~\~виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована та проживає не в житловому будинку № 23 по вул. Набережна друга в м. Миколаєві, який є предметом іпотеки, а за іншою адресою: [ADDRESS] ( арк..85,124….) Отже, позивачем суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач або інші особи проживають в спірному житловому будинку, зберігають майно, або чим іншим порушують права позивача на розпорядження житлом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачка зареєстрована та проживає за адресою, відмінною від адреси житла, яке є предметом іпотеки, позивачем не надано суду жодних достатніх, належних та допустимих доказів фактичного проживання відповідачки у спірному житлі, знаходження у ньому будь-якого її майна, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі ст.ст.116, 125-132 ЖК УРСР, ст. ст. 33-40 Закону України «Про іпотеку», та

Outcome: dismissed