Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

В березні 2014 року в Рівненський міський суд надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк» до [PERSON], який був зменшений позивачем, про стягнення заборгованості коштів у розмірі 16 351, 00 грн. за кредитним договором № б/н від 31.03.2005 року, за яким він отримував кредит в розмірі 4 600 грн. 00 коп. зі платою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та судових витрат в сумі 269 грн. 20 коп. В позовній заяві зазначається, що відповідачем умови договору та вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України не виконувались, що призвело до виникнення простроченої заборгованості станом на 31 січня 2014 року на вказану позовом суму, що складалася із 4 600 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 11 751 грн. 00 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, згідно доданого розрахунку. Згідно письмового заперечення відповідача позовні вимоги відповідачем не визнаються у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Представник позивача підтримав повністю позовні вимоги в суді, просив стягнути із відповідача заборгованість на загальну суму 16 351 грн. 00 коп. за кредитним договором № б/н від 31.03.2005 року, та судові витрати в справі. Пояснив, що на ім'я відповідача було відкрито рахунок і видано кредитну карту. Заява на видачу картки є підставою одержання коштів в сумі 4 600 грн. 00 коп. Свої зобов'язання по договору відповідач не виконує. Станом на теперішній час заборгованість відповідачем не погашена. Наявність та сума заборгованості по договору стала підставою до звернення до суду із позовом, підтверджується наданим розрахунком позивача та умовами кредитного договору. Докази судового збору оформлені належним чином, мають відмітки про перерахування коштів до бюджету, витрати підлягають до стягнення на користь позивача. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали за пропуском строку позовної давності, підтримали письмові заперечення на позовну заяву. Оцінюючи пояснення представників сторін, надані, долучені та досліджені судом докази, показання допитаного свідка [PERSON], суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] слід відмовити повністю. Встановлено, що відповідно до "Анкети-заяви на одержання кредитної картки» від 31.03.2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ »Приватбанк») [PERSON] було видано пластикову карту "[NUMBER]" з встановленим на ній лімітом кредитних коштів в сумі 4600 (чотири тисячі шістсот) грн. на умовах платності та зворотності під 3% в місяць за користування кредитними коштами, з покладанням на [PERSON] обов"язку щомісячної сплати обов"язкового платежу в розмірі не менше 7 % від поточної сукупної заборгованості по кредитному ліміту ( згідно розділу 3 Додаткової угоди від 31.03.2005 року). Строк дії кредитного ліміту був визначений згідно строку дії платіжної картки (згідно розділу 2 Додаткової угоди від 31.03.2005 року), а строк дії картки, в свою чергу, згідно змісту Анкети-заяви, був визначений "04.2007", тобто квітнем 2007 року, При цьому, згідно досягнутої сторонами домовленості в змісті Анкети-заяви було зазначено на те, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості перед Банк [PERSON] доручав Банку проводити утримання заборгованості шляхом списання з його зарплатної картки «[NUMBER]», яка обслуговувалася в ПАТ КБ Приватбанк". Згода Відповідача на користування кредитними коштами на вищевказаних умовах підтверджується його власноручним підписом на Анкеті-заяві на одержання кредиту від 31.03.2005 року, Додатковій угоді від 31.03.2005 року, а також власноручним підписом [PERSON] на Розписці про одержання ним вищевказаної пластикової кредитної картки з ПІН-конвертом до неї, що підтвердив, в свою чергу, в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] Відповідно до ст.526 ЦПК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов"язаний повернути Кредитору надані кошти (кредит) та сплатити проценти на умовах та в строк, визначений договором. Відповідач [PERSON] своєчасно не повернув Банку грошові кошти для погашення кредиту та процентів за його користування, що відображено в наданому Позивачем розрахунку заборгованості за період з 08.04.20105 року до 31.01.2014 року, згідно якого загальна сума заборгованості по кредиту становила 26 920,07 грн., з яких : 4615,73 грн. заборгованості за кредитом ; 22304,34 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. В ході судового розгляду справи, на підставі поданого заперечення на позовну заяву щодо безпідставного, з точки зору представника Відповідача, застосування Банком подвоєного розміру % ставки за користування [PERSON] кредитом, а також необґрунтованої вимоги повернення суми кредиту, яка перевищує визначений сторонами ліміт в розмірі 4600 грн., представником Позивача були уточнені позовні вимоги Банку до [PERSON] шляхом зменшення розміру позовних вимог до суми 16 351, 00 грн., з яких 4600 грн. - заборгованість за кредитом, 11751 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, а також з вимогою відшкодування 269,20 грн. витрат Банку на сплату судового збору. В ході судового розгляду справи на підставі та згідно ст.267 ЦК України представником Відповідача було подано Заяву про застосування строку давності до вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості до [PERSON] по договору б/н від 31.03.2005 року, оскільки, з точки зору представника Відповідача, строк дії кредитної картки з встановленим лімітом овердрафту закінчився в квітні 2007 року, а відтак Банком при подачі позову до суду пропущено строк давності пред"явлення вимоги до [PERSON] щодо повернення ним кредиту. Представником позивача в судовому засіданні було надано пояснення про те, що протягом часу з моменту видачі кредиту [PERSON] до часу пред"явлення вимоги Відповідачем в 2014 році, Боржником (Відповідачем) були вчинені дії, які свідчать про визнання ним свого зобов"язання, а саме здійснено сплати по вищевказаному кредиту в розмірі 300 грн.( дата платежу - 01.09.2009 року), 270 грн. (дата платежу - 11.03.2011 року), 180 грн.( дата платежу - 11.04.2011 року), 270 грн. (дата платежу - 18.05.2011 року), 270 грн. (дата платежу - 08.07.2011 року), 270 грн. (дата платежу - 09.09.2011 року), підтвердженням чого є відображення даних платежів в наданому розрахунку заборгованості, а також наданням оригіналів (завірених належним чином) копій відповідних платіжних документів в кількості 4 (чотирьох) для огляду в судовому засіданні, тому перебіг давності пред"явлення вимоги був перерваний. Вказані обставини обумовлюють право Банку звертатися до суду і вимагати повернення заборгованості. Способом здійснення вищевказаних платежів, згідно пояснення представника Позивача, було списання Банком вищевказаних сум з рахунків, належних Відповідачу [PERSON] і факт відсутності звернень Відповідача до Банку з висловленням незгоди щодо факту та підстав списання таких коштів представник Позивача обгрунтовав як фактичне визнання боржником своєї заборгованості по кредиту, а відтак - мало місце переривання строку давності пред"явлення вимоги. Допитаний в якості свідка (за заявою Представника Відповідача) в судовому засіданні [PERSON] дав пояснення про те, в 2005 році він одержував заробітну плату по місцю роботи через "Приватбанк" у зв"язку з чим за ініціативою співробітників Банку додатково погодився одержати кредитну картку, на якій був встановлений кредитний ліміт залежно від його поточної платоспроможності в розмірі 4600 грн. Оскільки плату за користування кредитними коштами Банк міг стягувати з його заробітної плати, що було обумовлено кредитним договором, він ([PERSON]) жодного разу не сплачував по кредиту поточні платежі готівкою, оскільки вони стягувалися Банком автоматично в день зарахування зарплати на картку Відповідача. З моменту звільнення з роботи в березні 2006 року до часу одержання судового позову ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення суми заборгованості по кредитному договору [PERSON] жодного платежу по даному кредиту не робив, оскільки вважав, що вся сума кредиту стягнута Банком з його заробітної плати, куди йому мали бути нараховані розрахункові кошти при звільненні. З березня 2006 року жодною карткою "Приватбанку" не користувався, рахунки в «Приватбанку» не відкривав і таких в Банку не мав. До 2014 року ніхто з працівників Банку до нього з приводу заборгованості по кредиту не телефонував, про наявність заборгованості по кредиту він дізнався лише при одержанні примірника позовної заяви. Жодного відношення до здійснення Банком списання в 2009 році та 2011 роках коштів, зарахованих як поточні платежі по одержаному ним в 2005 році кредиту, він не має, про такі платежі він дізнався лише в суді. На квитанціях, наданих представником Позивача для огляду в суді, про сплату платежів в 2009 році та 2011 роках (в загальній кількості чотирьох квитанцій) підпис клієнта виконано не ним - [PERSON], а іншою особою. У відповідності до ст.264 ЦК України "Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку". В судовому засіданні Позивачем не доведено належними доказами факт здійснення в 2009 році та 2011 роках сплати поточних платежів по кредиту саме [PERSON], та не надано інших об"єктивних доказів того, що саме з боку Позичальника мало місце вчинення будь-яких дій, які свідчать про визнання ним свого боргу, а Відповідач, в свою чергу, категорично заперечив свою причетність до вказаних проплат по кредиту. Представником Позивача не доведено наявність у [PERSON] будь-яких відкритих в ПАТ "Приватбанк" рахунків, з яких могли бути списані кошти в 2009 та 2011 рр. в рахунок сплати заборгованості по кредиту від 31.01.20105 року, списання ж таких сум з інших наявних в нього рахунків зокрема в "Укрексімбанку", де з жовтня 2010 року по даний час він одержує заробітну плату по нинішньому місцю своєї роботи свідок [PERSON] - заперечив. Згідно ст.60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу». Зі змісту позовної заяви, з долучених представниками сторін в судовому засіданні та досліджених документів не вбачається факт досягнення сторонами при укладанні вищевказаного кредитного договору від 31.03.20105 року згоди на збільшення строку позовної давності, яка б була письмово закріплена підписами сторін, а також Позивачем не доведено поважність причин пропуску строку пред"явлення вимоги до [PERSON] щодо сплати ним суми боргу, зупинення чи переривання строку давності пред"явлення такої вимоги. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін та показів свідка доведено, що позовна заява ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 31.03.2010 року подана з пропущенням 3-річного строку давності пред"явлення вимоги по даному кредиту, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст. ст. 267 ЦК України,

Outcome: dismissed