Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. На підставу своїх вимог спирається на те, що [PERSON], є власником легкового автомобіля ВМW модель 323, 1996 року випуску, тип кузова - легковий седан В, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WВАСВ710Х0АР53122. Під час експлуатації належного позивачу з 21.04.2012 року автомобілю він випадково дізнався, що на його автомобіль накладений арешт Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області та його оголошено у розшук. В результаті надіслання запитів позивача уповноваженими представниками було з'ясовано, що на виконанні у Ізмаїльського ВДВС знаходилась постанова від 28.03.2013 року по справі №500/1618/13-п про оплатне вилучення транспортного засобу марки БМВ 323, державний номер [NUMBER]. Виконавче провадження №37806971. Боржником за вказаною постановою є [PERSON] (Ізмаїльський район, село Броска, вул. Степова, 3). [PERSON] не є стороною виконавчого провадження. З метою забезпечення виконання вказаного виконавчого документу, 03.07.2013 року, державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], було накладено арешт на автомобіль. Місце знаходження автомобілю не було встановлене, тому 17.07.2013 року автомобіль державним виконацем було оголошено у розшук. Надалі, 08.08.2014 року, виконавче провадження було завершене на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий документ повернуто стягувачу, в зв'язку з тим, що автомобіль не було розшукано працівниками ДАІ протягом року з дня оголошення його у розшук. Листом від 15.03.17 року начальник Ізмаїльського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області повідомив позивача представника, що припинити заходи примусового виконання при завершенні виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не має права. Також він повідомив, що на теперішній час виконавче провадження знищено, в зв'язку із спливом строку його зберігання. Повторно вказаний документ не пред'являвся до виконання. Позивач стверджує, що не має жодного відношення до громадянина [PERSON], якого постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2013 року було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. З ст. 130 КупАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки з оплатним вилученням транспортного засобу: легкового автомобіля [NUMBER], тому через свого представника звернувся до суду в порядку ст. 9 Закону України "Про доступ до судових рішень" з заявою про ознайомлення з матеріалами архівної справи про адміністративне правопорушення та виготовлення копії рішення, проте 05.12.2017 року Ізмаїльський міжрайонний суд надав позивачу відповідь за №500/1618/13-п/15342/17, що справа №500/1618/13-п у відношенні [PERSON], [INFO], про притягнення до адміністративної відповідальності по ч. З ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - знищена, в зв'язку з закінченням строку зберігання. Таким чином, на даний час відсутня будь-яка правова підстава для існування арешту, але по факту на належний позивачу автомобіль накладений арешт, що безпідставно обмежує позивача в праві користування та праві розпорядження ним, що і змісило позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи попереджено належним чином, причини неявки визнані судом поважними невідомі, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, підстав до відкладення судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України не вбачається, тому його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутність у відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив обставини та відповідні їм правідносини: дійсно встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], є власником легкового автомобіля ВМW модель 323, 1996 року випуску, тип кузова - легковий седан В, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі WВАСВ710Х0АР53122. (а.с.10). Також встановлено, що на даний автомобіль накладений арешт Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області та його оголошено у розшук (а.с.11,12). Згідно листа відповідача (а.с.15) вбачається, що на виконанні у Ізмаїльського ВДВС знаходилась постанова від 28.03.2013 року по справі №500/1618/13-п про оплатне вилучення транспортного засобу марки БМВ 323, державний номер [NUMBER]. Виконавче провадження №37806971. Боржником за вказаною постановою є [PERSON] (Ізмаїльський район, село Броска, вул. Степова, 3), тобто позивач не є стороною виконавчого провадження. З метою забезпечення виконання вказаного виконавчого документу, 03.07.2013 року, державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON], було накладено арешт на автомобіль. Місце знаходження автомобілю не було встановлене, тому 17.07.2013 року автомобіль державним виконацем було оголошено у розшук. Надалі, 08.08.2014 року, виконавче провадження було завершене на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", а виконавчий документ повернуто стягувачу, в зв'язку з тим, що автомобіль не було розшукано працівниками ДАІ протягом року з дня оголошення його у розшук. Листом від 15.03.2017 року начальник Ізмаїльського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області повідомив позивача представника, що припинити заходи примусового виконання при завершенні виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не має права. (а.с.15). Також він повідомив, що на теперішній час виконавче провадження знищено, в зв'язку із спливом строку його зберігання. Повторно вказаний документ не пред'являвся до виконання. Судом також встановлено, що оскільки позивач зазначає, що не мав жодного відношення до громадянина [PERSON], якого постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2013 року було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КупАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки з оплатним вилученням транспортного засобу: легкового автомобіля [NUMBER] (а.с.16-17), позивач звернувся до суду в порядку ст. 9 Закону України "Про доступ до судових рішень" з заявою про ознайомлення з матеріалами архівної справи про адміністративне правопорушення та виготовлення копії рішення. (а.с.14) і 05.12.2017 року Ізмаїльський міжрайонний суд надав позивачу відповідь за №500/1618/13-п/15342/17, що справа №500/1618/13-п у відношенні [PERSON], [INFO], про притягнення до адміністративної відповідальності по ч. З ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - знищена, в зв'язку з закінченням строку зберігання. Відповідно до довідки територіального сервісного центру №8043 регіонального сервісного центру МВС у м.Києві №31/26-400 вбачається,що на момент звернення позивача до суду на даний атомобіль накладені такі обмеження: - арешт накладео 14.12.2017 р. ВДВС Ізмаїльською МУЮ за листом №3014 від 19.07.2013 року4 - розшук накладено 14.12.2017 ВДВС Ізмаїльського МУЮ за листом №301 від 15.08.2013 року (а.с.35). Права та обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічним закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються та не можуть здійснюватися, а саме виконавче провадження, фактично, закінчується, тому вважаю, накладені арешти мають бути зняті. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved