Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] (Позивач, Позичальник) звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше мобіліті" (Відповідач) про захист права споживача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 квітня 2013 року, між ним та Відповідачем було укладено Кредитний договір № 50008238, за умовами якого він отримав кредит в сумі 134 218,73 грн. на умовах 9,90% річних строком на 60 місяців. Кредит за зазначеним договором було надано на споживчі цілі: для придбання легкового автомобіля марки Seat, модель IBIZA. Позивач зазначив, що за Кредитним договором, усі платежі сплачуються у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США, встановленим "КІБ " ПАТ "Креді Агріколь Банк". Згідно п.п.1.1., 1.3.1. Загальних умов кредитування підтверджується застосування еквіваленту іноземної валюти у розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлюється порядок такого розрахунку. Починаючи з січня 2014 року на його адресу почали надходити листи ТОВ "Порше мобіліті" згідно яких, розмір щомісячного платежу по кредиту збільшувався в зв"язку з збільшенням курса долара. Якщо розмір щомісячного погашення за кредитом на момент його укладання складав 2600 грн., то станом на квітень 2015 року, платіж складає 7500 грн. Отже, Позивач вважає, що умови кредитного договору, а саме графік погашення кредиту та умови, які передбачають збільшення розміріу щомісячних платежів в залежності від курсу долара США незаконними та несправедливими такими, що суперечать Цивільному кодексу України, Законам України "Про захист прав споживачів", "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", нормам цивільного законодавства України. Позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір №50008238 від 11.04.2013 p., укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті". Визнати недійсним договір застави №50008238 від 17.04.2013 p., укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В. за №1015. Зобов'язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бондар Юлію Володимирівну вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 13672591, контрольна сума 955128660Г, внесений на підставі договору застави автотранспортного засобу від 17.04.2013 р. №50008238 укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В. за №1015, щодо заборони відчуження автомобіля легкового Seat IBIZA 1.4, колір - білий, 2012 р.в., тип палива - Бензин, об'єм двигуна - 1390 ссм. Номер об'єкта: [NUMBER], Номер державної реєстрації: [NUMBER], Боржник: [PERSON], код: [NUMBER], 69000, [ADDRESS]. В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON], позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача - ТОВ "Порше мобіліті", позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення проти позову, в яких заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, з огляду на те, що сторони погодили в п.1.3. Кредитного договору Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Відповідно до умов Кредитного договору, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як Позивача, так і Відповідача, а отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності. Твердження Позивача, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін не відповідає дійсності, та є такими, що спростовуються умовами Кредитного договору, який був укладений на підставі вільного волевиявлення Позивача, який сам був ініціатором отримання кредиту від Відповідача ТОВПорше мобіліті" та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. Одночасно представником відповідача до суду надана заява про відшкодування судових витрат на загальну суму 9602,67 грн. Відповідач приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бондар Юлія Володимирівна у судове засідання не з"явилася, була повідомлена судом про розгляд справи належним чином. Заперечень на позовну заяву не надавала. Третя особа : [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Просила суд позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 11.04.2013 року, між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] укладено кредитний договір № 50008238, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 134218,73 грн., що еквівалентно 16486,76 доларів США, строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 9,9 % (змінна ставка відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування) на придбання автомобіля марки Seat, модель IBIZA, об'єм двигуна 1390 куб.см., рік випуску 2012. Між [PERSON] та ТОВ "Порше Мобіліті" було укладено договір застави транспортного засобу №50008238, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В., який було зареєстровано в реєстрі за №1015. Згідно п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання кредитного договору №50008238 від 11.04.2013 p., укладеного між ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] передає в заставу автомобіль з наступними характеристиками: модель: IBIZA, об'єм двигуна: 1390, рік випуску: 2012, номер шасі, кузова, рами: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], колір: білий. Предмет застави є власністю Заставодавця на підставі договору купівлі-продажу № 137810 від 27.03.2013 p., укладеного Заставодавцем з ТОВ "Агротехкомплект" та Свідоцтва гро реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 17.04.2013 року. В позовній заяві позивач стверджує, що відповідачем ТОВ "Порше мобіліті" в порушення вимог ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів" не було йому повідомлено про валютні ризики, оскільки фактично кредитні кошти надаються в доларах США, а повернення кредитних коштів повинно відбуватися у відповідності до комерційного курсу іноземної валюти-долара США та не повідомлено про сукупну вартість кредиту. Суд не погоджується з данним твердженням позивача, так як позичальник погодився з тим, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятій для сторін. У п. 1.3. Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору(п. 1.3.1. умов). Підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтвердив, що компанія належним чином ознайомила його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року № 1023-XII, а також що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією (п. 9.5. Загальних умов кредитування). В п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року надане роз'яснення про те, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також отримання кредиту в національній валюті. Отже, перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору, товариство на виконання вимог Закону України „Про захист прав споживачів" надало споживачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією і був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час зобов'язань за цим договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч.1). Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2). Отже, положення чинного законодавства хоч і визнають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Дана правова позиція також підтверджується Постановою Верховного суду України від 04.07.2011р. у справі № 3-62гс11. Враховуючи, що під час укладання кредитного договору ( п.1.3.1) сторони досягли домовленості та погодили між собою, що розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назва якого зазначена в кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку, та зважаючи на те, що відповідач загальний розмір щомісячних платежів, який становить еквівалент 327,78 дол. США за обмінним курсом, що є чинним станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку, протягом усього часу дії договору не змінював, доводи позивача про зміну відповідачем рахунків в односторонньому порядку є необґрунтованими. Отже, твердження позивача про те, що Графік погашення кредиту складений в іноземній валюті - доларах США, не відповідає дійсності та ґрунтується внаслідок не повного дослідження умов Договору. Окрім цього, Кредитний договір, який було укладено між стронами, не можна вважати кредитним договором в іноземній валюті. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Згідно ч. 3 даної статті правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками передбачених законом. Відповідно до п.9.5. Загальних умов кредитування (додатку до Кредитного договору № 50008238 від 11.04.2013 р.) підписанням Загальних умов позичальник підтверджуєб що Компанія належним чином ознайомила Позичальника з інформацією передбаченою ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 р.№ 1023-ХІІ, а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Викладена вище правова позиція також підтверджується судовою практикою. Так, Верховний Суд України в своєму рішенні від 20.10.2010 року зазначив: "Посилання суду на несправедливість умов договору про покладання на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним також є помилковим, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України "Про захист прав споживачів" і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору". Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказанної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із поживачем умови які є несправедливими. Умови договору є несправедливими якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов"язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов"язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору, позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору в зв"язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. Враховуючи наведене, в суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача, що обов"язок є жорстким у відношенні до споживача. При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до умов ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тому, доводи позивача про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з цих підстав є необгрунтованими. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст..ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справ є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, зокрема вимоги ч.1 ст.11 Закону України " Про захист прав споживачів", що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на кожній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недісним договору застави транспортного засобу №50008238, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В., 17.04.2013 року, який було зареєстровано в реєстрі за №1015 та щодо зобов'язання приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бондар Юлію Володимирівну вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 13672591, контрольна сума 955128660Г, внесений на підставі договору застави автотранспортного засобу від 17.04.2013 р. №50008238 укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бондар Ю.В. за №1015, щодо заборони відчуження автомобіля легкового Seat IBIZA 1.4, колір - білий, 2012 р.в., тип палива - Бензин, об'єм двигуна - 1390 ссм. Номер об'єкта: [NUMBER], Номер державної реєстрації: [NUMBER], Боржник: [PERSON], код: [NUMBER], 69000, [ADDRESS], так як в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору № 50008238 від 11.04.2013 р. недійсним відмовлено. Щодо заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат в сумі 9602,67 грн., які складаються з наступного: 6014,01 грн.-витрати на правову допомогу; 3588,66 грн. -витрати пов"язані із явкою представника відповідача до суду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі статтєю 1.Закону України " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг ТОВ "ЮФ Вернер і Партнери " № 24\\2010 від 15.10.2010 р. додаткові угоди № 8 від 09.01.2013 р., № 82 від 16.01.2015 р., акт № 33 до договору про надання юридичних послуг від 18.02.2015 р., платіжне доручення № 50007296 від 26.02.2015 р. на суму 6014,01 грн. При цьому, доказів з яких можливо встановити суму витрат на правову допомогу відповідно до положень вищевказанного закону (розрахунок погодинної участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, про що необхідно визначити у відповідному судовому рішенні) відповідачем не надано. Відповідно до ч.1 ст.85 ЦПК України витрати, пов"язанні з переїздом до іншого населенного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. За таких обставин, вимоги представника відповідача щодо стягнення з позивача понесених ним судових витрат , задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 192, 203, 215, 524, 525, 526, 533, 627, 1046, 1049, 1054 ЦК України з урахуванням п.п.14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин" та

Outcome: dismissed