Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, зазначивши в позові, що 20 червня 2006 року між [PERSON] , яка є дружиною позивача та ПСП "Лан" в особі [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] площею 4,88 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, який зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18.10.2006 за № 212 строком на 25 років. Відповідно до п.40 зазначеного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов договору або розірвання договору. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач як спадкоємець за законом оформив свої спадкові права на земельну ділянку. 29 березня 2019 року він повідомив ПСП "Лан" про розірвання договору оренди земельної ділянки за взаємною згодою та зміну власника земельної ділянки та бажання обробляти її самостійно. Відповідач відмовив позивачеві у розірванні договору оренди. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права як власника земельної ділянки. За зазначених обставин позивач змушений звертатися до суду для захисту своїх порушених прав з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача - ПСП "Лан" заперечив проти заявлених вимог, з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити у позові в повному обсязі. Крім того, відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги стороною не визнаються, та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторони провадження, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо договірних зобов`язань, які регулюються Законом України "Про оренду землі", ЗК України та ЦК України Так, згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України , цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Спеціальним законом, що регулює орендні відносини щодо земельних ділянок є Закон України "Про оренду землі". Згідно ст. 1 вказаного Закону, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Ч.4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання передбачено ст.32 Закону України "Про оренду землі». Згідно ч.4 ст.32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] успадкував після смерті дружини - [PERSON] земельну ділянку, площею 4,88 га, з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області.( а.с. 12-13 ). Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Новоархангельською селищною радою Новоархангельського району Кіровоградської області 26 грудня 2001 року.( а.с.11 ). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] ( а.с. 7). 20 червня 2006 року, [PERSON] як орендодавець та ПСП «Лан» уклали договір оренди зазначеної вище земельної ділянки строком на двадцять п`ять років. Договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК, про що вчинено запис 18.10.2006 року за № 212 (а.с. 8-10). Судом досліджено копію договору, згідно п.40 якого погоджено між сторонами, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов договору або розірвання договору. Вказаний пункт договору є чинним та в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Таким чином, сторони договору - орендодавець та орендар, скориставшись принципом свободи договору, за згодою між собою передбачили у п. 40 договору оренди землі від 20 червня 2006 року умову про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Оскільки припинення договору шляхом його розірвання передбачено в самому договорі, зазначене відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного сторонами договору, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, суд зазначає, що розгляд цивільних справ проводиться в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч.1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що позов є доведеним та обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений ним при подачі позову судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved