Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В вересні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що в 2010 р. помер [PERSON], а у 2013 р. померла його дружина - [PERSON] Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] і [PERSON] залишили заповіти, згідно яких заповідали належні кожному з них частки вказаної квартири позивачці по справі - [PERSON] Спадщину після їх смерті позивачка прийняла, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки право власності померлих на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності, яке не було зареєстровано у встановленому законом порядку, частки співвласників не визначено. Крім того, існують розбіжності в написанні прізвищ померлих в їх свідоцтвах про смерть та правовстановлюючих документах. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд: встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO], Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації на ім`я "[PERSON]"; встановити факт належності [PERSON], яка померла [INFO], заповіту від імені "[PERSON]", посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, уточнивши частки спадкування, з урахуванням прийняття спадщини дружиною після померлого чоловіка. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.03.1983 р. 23.12.1993 р. Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Частки співвласників в праві спільної сумісної власності визначено не було. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що співвласники в рівних частках користувалися, володіли спільним майном, суд вважає що їх частки в праві власності на [ADDRESS] є рівними та складають по 1/2 частині - частка кожного. 16.03.1994 р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якого заповідав належну йому на праві власності частку квартири [ADDRESS] [PERSON]. Також 16.03.1994 р. було складено заповіт [PERSON] Відповідно до зазначеного заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, остання заповідала належну їй на праві власності частку [ADDRESS] [PERSON]. Проте, у встановленому законом порядку, право власності на [ADDRESS], яке набули померлі, ними зареєстровано не було, згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.10.2014 р. Відповідно до Свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому на праві власності 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається зі змісту копії спадкової справи № 4/2011, заведеної ПН ММНО [PERSON] після смерті [PERSON], позивачка [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім неї спадщину прийняла дружина померлого, яка на день смерті мешкала та була зареєстрована разом із чоловіком. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності 1/2 частки квартири [ADDRESS] та частки, прийнятої після смерті чоловіка. Позивачка у визначений строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно до Постанов ПН ММНО [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.07.2014 р. Також існують розбіжності в написанні прізвища померлого [PERSON] в свідоцтві про смерть та в Свідоцтві про право власності на житло від 23.12.1993 р. А саме в Свідоцтві про право власності на житло, виданому Миколаївською міською службою приватизації 23.12.1993 р., невірно зазначено прізвище померлого як "[PERSON]", замість правильного "[PERSON]". Крім того, існують розбіжності в написанні прізвища та імені померлої [PERSON] в свідоцтві про її смерть та заповіті, складеному нею 16.03.1994 р. та посвідченому державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори. А саме в заповіті помилково визначено прізвище та ім`я померлої як "[PERSON]" замість вірного "[PERSON]. Вказані розбіжності виникли в зв`язку з невірним перекладом прізвищ та імен померлих з російської мови, що підтверджують копії їх паспортів громадян України та інші документи. Таким чином, позивачка набула права власності, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] та [PERSON], відповідно до часток у праві власності кожного з спадкодавців на час смерті, в цілому на квартиру, проте позбавлена можливості оформити це право. Дослідивши надані докази в сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки іншим шляхом захистити порушені права щодо оформлення права спадкування вона не має змоги. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1241, 1261, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved