Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом до Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області, зазначаючи у позовній заяві про те, що 08 квітня 1996 року рішенням Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 5/2 бабі позивача [PERSON], яка померла 19 квітня 1996 року, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,66 га., з яких 0,25 га. передано для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, 0,41 га. - для ведення особистого підсобного господарства. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме вищевказана земельна ділянка та житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Сільце Горохівського району Волинської області по вул.Львівській, 11а. Вищевказане спадкове майно успадкувала мати позивача [PERSON], яка померла 18 грудня 2014 року. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем належного їй майна є позивач. Однак під час видачі [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ № 022848 вищевказаною сільською радою та відділом Держземагенства у Горохівському районі Волинської області допущено порушення земельного законодавства та технічну помилку, внаслідок чого було зазначено площу земельної ділянки під будівлями 0,04 га., під багаторічними насадженнями 0,03 га., під ріллею 0,57 га., а також неправильно вказано межі цієї ділянки. Підставою видачі вищевказаного Державного акту слугувало не рішення Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 5/2 від 08 квітня 1996 року, а рішення № 14/2 від 18 лютого 1994 року, яке є помилковим, оскільки відомості про нього в сільській раді відсутні. Позивач вважає, що її права на землю порушено, оскільки вона не має можливості належним чином оформити на себе спадщину та користуватися належним їй житловим будинком, так як розмір земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зазначений у Державному акті, є значно меншим за її розмір, визначений вищевказаним рішенням сільської ради № 5/2 від 08 квітня 1996 року. З урахуванням вищенаведеного позивач просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ № 022848, а також визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 0,66 га. на підставі рішення Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 5/2 від 08 квітня 1996 року та отримання свідоцтва про право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Представник відповідача - Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділу Держземагенства у Горохівському районі Волинської області в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмове клопотання, у якому просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Позивач [PERSON] не зявилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.154 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Як вбачається із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ № 022848, виданого 30 квітня 1998 року Цегівською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.6), [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,64 га. для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування будівель, яка розташована в с.Сільце Горохівського району Волинської області. Площа земельної ділянки під будівлями складає 0,04 га., під багаторічними насадженнями 0,03 га., під ріллею 0,57 га. Підставою видачі вищевказаного Державного акту є рішення Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 14/2 від 18 лютого 1994 року. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1237, виданого 15 грудня 1997 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Сільце Горохівського району Волинської області. Як вбачається із договору дарування житлового будинку від 25 жовтня 2004 року (а.с.14), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4959798, наданого 05 жовтня 2004 року комунальним підприємством "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" (а.с.15), [PERSON] належить житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Сільце Горохівського району Волинської області по вул.Львівській, 11а, який вона отримала в дарунок від [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 165871, виданого 19 грудня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Горохівського районного управління юстиції Волинської області (а.с.10), [PERSON] померла 18 грудня 2014 року в м.Горохів Горохівського району Волинської області і після її смерті відкрилася спадщина. Згідно довідки № 1151 від 02 липня 2015 року, виданої Цегівською сільською радою Горохівського району Волинської області (а.с.11), [PERSON] проживала до 18 грудня 2014 року у м.Горохів Горохівського району Волинської області та після її смерті залишилось спадкове майно. Заповіт від імені [PERSON] у сільській раді не посвідчувався. Спадкоємцями майна [PERSON] за законом є її дочка [PERSON] та син [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-АГ № 068810, виданого 03 листопада 1967 року Марянівською селищною радою Горохівського району Волинської області (а.с.8), [PERSON] народилася 09 жовтня 1967 року в с.Сільце Горохівського району Волинської області, її батьком є [PERSON], матірю [PERSON]. Свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 440728, виданим 31 серпня 1991 року Горохівським районним відділом РАЦСу Волинської області (а.с.8), стверджується, що 31 серпня 1991 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого вона змінила прізвище на "Галай". Матеріалами спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.41-43), стверджується, що крім [PERSON], із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався. Згідно п.7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Отже, на думку суду, до складу спадкового майна, яке утворилося після смерті [PERSON], входить земельна ділянка площею 0,64 га., призначена для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування будівель та розташована в с.Сільце Горохівського району Волинської області, а позивач [PERSON], як спадкоємець цього майна та власник житлового будинку, розташованого на вищевказаній земельній ділянці, на законних підставах користується цією ділянкою. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, виправлення в державному акті не допускається. Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Із архівного витягу з рішення Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 08 квітня 1996 року № 5/2, виданого 07 травня 2015 року Державним архівом Волинської області (а.с.13), вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та площею 0,41 га. для ведення особистого підсобного господарства. Будь-яких доказів про існування рішення Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 14/2 від 18 лютого 1994 року, на підставі якого був виданий вищевказаний Державний акт, відповідачем суду не надано. Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 4-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 ЗК). Отже, беручи до уваги те, що позивач не має можливості належним чином оформити на себе спадщину та користуватися належним їй житловим будинком, так як розмір земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який зазначений у Державному акті, є значно меншим за її розмір, визначений вищевказаним рішенням сільської ради № 5/2 від 08 квітня 1996 року, і це порушує право позивача на спадкування земельної ділянки у визначеному рішенням розмірі, суд приймає визнання позову відповідачем, у звязку з чим виносить судове рішення про задоволення цього позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.

Outcome: approved