Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

14.03.2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в селі Чуднівці Лубенського району Полтавської області зареєстрована, але фактично проживає в селі Лазірки громадянка [PERSON], [INFO], яка має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Являючись одинокою матір'ю дитини, громадянка [PERSON], у відповідності до статей 150, 180 Сімейного кодексу України зобов'язана проживати разом з дитиною, виховувати її, піклуватися про стан її здоров'я, фізичний та розумовий розвиток, матеріально утримувати . Проте сім'я [PERSON] з 2012 року перебуває на обліку сімей, які потрапили в складні життєві обставини в зв'язку з ухилянням від виконання батьківських обов'язків. Соціальними службами було виявлено, що сім'я [PERSON] проживає в с. Лазірки без реєстрації, без власного житла, підсобного господарства не веде, землю не обробляє, інших доходів окрім державної соціальної допомоги по догляду за дитиною, немає. Сім'я весь час перебуває за межою бідності. Мати часто зникала з дому на тривалий час, залишаючи свого сина без будь-якої матеріальної підтримки на бабусю [PERSON], недостатньо приділяла уваги своєму синові, вживала алкоголь. З лютого місяця 2014 року [PERSON] влаштовує свого сина до дитячого соціально-реабілітаційного центру "Надія" в м.Лубни за заявою, де малолітній перебуває по сьогоднішній день. Протягом терміну перебування (2 роки 2 місяці) [PERSON] в центрі, мати жодного разу його не відвідала, не поцікавилася станом його здоров'я, динамікою розвитку. [PERSON] до цього часу не створила відповідні умови проживання для своєї дитини. 15.12.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Оржицької райдержадміністрації було винесене питання про скдадні життєві обставини в які потрапила сім'я [PERSON] Рішенням комісії з питань захисту прав дітей № 01 від 14.01.2016 року рекомендовано громадянці [PERSON] створити відповідні умови для проживання та виховання дитини, повернути свого сина в сім'ю. Нажаль, [PERSON] не виконала жодних своїх обіцянок та рекомендацій винесених на комісії органу опіки та піклування. Дитина до цього часу проживає не з матір'ю. Причиною такого ставлення до дитини є небажання обтяжувати себе проблемами виховання та утримування її. Згідно висновку служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації встановлено, що мати малолітнього [PERSON] свідомо ухиляється від обов'язків по вихованню дитини, людина зовсім безвідповідальна, здоров'ям дитини не цікавиться. У зв'язку із вищевикладеним, позивач звернувся до суду та згідно уточненої позовної заяви просить суд: 1. Позбавити батьківських прав громадянку [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] 2. Стягнути з громадянки [PERSON], жительки села Лазірки Оржицького району Полтавської області, на утримання [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менще 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь особи чи закладу, де буде перебувати дитина. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування позов підтримала зазначивши, що вказана сім'я під супроводом їх служби перебуває тривалий час. Мати не приділяє належної уваги сину, що призводить до того, що він не отримує належного забезпечення, харчування та виховання. Відповідач є одинокою матір'ю. Мати на даний час не працює, жодних дій по працевлаштуванню не вчиняє. Кошти, які виплачувала їй держава як малозабезпеченій родині, мати використовувала за власним розсудом. Сукупність таких чинників свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками та є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав та для стягнення аліментів. Прокурор підтримав позовні вимоги позивача, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, зазначив, що таке рішення буде відповідати інтересам дитини. Представник служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації Сокол С.І. вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог позивача про позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини, оскільки вона батьківських обов'язків по відношенню до сина не виконує, не турбується і не піклується про нього, не займається його вихованням та утриманням. Вказана сім'я тривалий час перебуває під наглядом їх служби, але мати дитини відповідних висновків про свою поведінку не робить. Відповідач на розгляд справи 28.04.2016 року, 16.05.2016 року, 30.05.2016 року не з'явилася, належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши сторони, допитавши свідка, розглянувши матеріали справи, прийшов до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [PERSON]є матір'ю [PERSON], який народився [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Вищебулатецької сільської ради Лубенського району Полтавської області. За інформацією Дитячого соціально-реабілітаційного центру "Надія" №64 від 16.05.2016 року, з 14.02.2014 року до складу вихованців дитячого центру "Надія" зараховано [PERSON], [INFO]. По даний час хлопчик знаходяться на повному утриманні Дитячого центру, отримують педагогічну, психологічну, медичну, соціальну реабілітацію. Його мати, [PERSON] не цікавляться життям дитини, допомоги ні фінансової, ні матеріальної не надає, відвідує сина дуже рідко. Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Оржицької РДА від 14.01.2016 року прийнято рішення про звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, оскільки [PERSON] не займається його вихованням, не цікавиться його життям та здоров'ям. За висновком служби у справах дітей Оржицької РДА №01-45/127 від 02.03.2016 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Згідно довідок №361 від 17.03.2016 року, №382 від 23.02.2016 року, виданих Лазірківською сільською радою, [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації в [ADDRESS], на даний час офіційно ніде не працює. За даними акту обстеження житлово-побутових умов від 12.11.2015 року проведено обстеження житлових умов де на даний час проживає [PERSON] у [ADDRESS], встановлено, що для виховання, розвитку та проживання дітей не створені умови: продукти харчування відсутні; не має окремої кімнати для дітей, вхідні двері відсутні, запас палива замалий. Свідок [PERSON] у суді зазначила, що [PERSON] потрапила під нагляд служби, оскільки перевіряли питання цільового використання коштів на утримання дітей. Виявивши у помешканні, де вона проживає, не належні умови для проживання дитини, [PERSON] була поставлена на облік. Працівниками служби надавались рекомендації по веденню домашнього господарства. На зауваження з боку служби мати дитини належним чином не реагує, висновків про необхідність налагоджування побутових умов вона не робить. При інспектуванні виявляли, що дитина перебуває у занедбаному стані. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням вказаних норм закону, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки остання свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виховання дитини, що не сприяє її належному вихованню та підготовці до самостійного життя. Відповідач не вжила заходів щодо створення належних умов для проживання її дитини. Крім того, суд звернув увагу, що відповідач за період перебування дитини у реабілітаційному центрі (більш як 2 роки) відвідувала їх дуже рідко (1-2 рази на рік), що свідчить про відсутність інтересу матері до своєї дитини. Стосовно іншої частини позовних вимог, суд звернувся до слідуючих вимог законодавства. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 ч. 3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні аліментів суд враховує: 1/ стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4/ інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 183 ч. 1 Сімейного кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 ч. 1 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення, оскільки матеріалами справи доведено, що мати дитини не забезпечує їх фінансово, що суперечить ст. 180 СК України. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved