Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

заявник 13 червня 2016 року звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт віднесення освіти, одержаної нею під час навчання з 01 вересня 1983 року по 30 червня 1986 року у вищому навчальному закладі Чернігівському юридичному технікумі, до вищої юридичної освіти. В обґрунтування вимог зазначила, що у 1983 році вона вступила до Чернігівського юридичного технікуму, який закінчила у червні 1986 року по спеціальності «Правознавство та облік в системі соціального забезпечення». Рішенням державної кваліфікаційної комісії від 30.06.1986 р. учбового закладу їй присвоєно кваліфікацію юриста та видано диплом КТ № 753621. У період з червня 1993 року по березень 2016 року вона працювала на різних посадах в органах прокуратури Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними з 01.10.2011 року Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійного системи») право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 22 роки, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років. Згідно із частиною 5 зазначеної статті до 22 річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищих навчальних закладах. У 1969 році на підставі [PERSON] Міністрів УРСР від 24 грудня 1964 року № 1261 та наказу МЗС УРСР від 14 липня 1969 року № 91 був заснований Чернігівський юридичний технікум. Технікум готував фахівців (молодших спеціалістів) за спеціальностями «Право і організація соціального забезпечення», «Право і організація соціального обслуговування громадян», «Бюджетний облік для системи соціального забезпечення». В 1994 році за рішенням Кабінету Міністрів України навчальний заклад змінив свій статус і назву став юридичним коледжем. У 2003 році на базі коледжу був створений нині діючий інститут (розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2003 року № 528-р «Про утворення Чернігівського державного інституту права, соціальних технологій та праці»). Таким чином технікум є типом вищого навчального закладу першого рівня акредитації, у якому здійснюються підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. У лютому 2015 року вона звернулася до Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про призначення за вислугою років роботи у прокуратурі. Витягом з протоколу № 62 від 26.02.2015 р. комісія УПФУ в Дзержинському районі прийняла рішення про відмову їй в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в звязку з відсутністю 22 річного стажу вислуги років, передбачених цим Законом. В травні 2015 року нею подана заява про розяснення щодо визначення права на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а саме: на яких підставах не враховано в стаж за вислугу років, що дає право на пенсію, період навчання у Чернігівському юридичному технікумі з вересня 1983 року по червень 1986 року. 29 травня 2015 р. УПФУ в Дзержинському районі надано відповідь, з якої вбачається, що технікум відноситься до середніх спеціальних навчальних закладів, а тому половину навчання в технікумі зарахувати до 22 річного стажу роботи, що дає право на вислугу років не вбачається неможливим, оскільки її стаж роботи складає 21 рік 08 місяців 14 днів. Тому оскільки встановлення факту, що має юридичне значення віднесення отриманої освіти в Чернігівському юридичному технікумі з 1983 по 1986 років до вищої юридичної освіти є необхідним для подальшого вирішення нею питань повязаних з призначенням йому пенсії згідно з положеннями ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», просить задовольнити заявлені вимоги. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява представника заявника [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі. Представник УПФУ [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника управління, проти заявлених вимог заперечує з підстав, викладених в запереченнях. В обґрунтування заперечень УПФУ зазначило, що 17.02.2015 року [PERSON] звернулася до УПФУ в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (правонаступником якого з 01.04.2016 року є Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області) за призначенням пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». Згідно наданих документів заявник навчалася у Чернігівському юридичному технікуму з 01.09.1983 року по 30.06.1986 року (лише 3 роки). Відповідно до ст. 34 Закону [PERSON] РСР «Про освіту» в редакції від 23 травня 1991 року в [PERSON] РСР вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Технікум вперше віднесено до вищого навчального закладу статтею 34 Закону України «Про освіту» в редакції від 23 травня 1991 р. Таким чином до 23 травня 1991 року Чернігівський юридичний технікум не мав статусу вищого навчального закладу. Відповідно до [PERSON] Верховної [PERSON] УРСР від 04 червня 1991 року № 1144-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону [PERSON] РСР «Про освіту», [PERSON] РСР «Про освіту» застосовується до правовідносин в галузі освіти , що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права та обовязки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону. Вказане свідчить, що [PERSON] РСР «Про освіту» може бути застосовано до правовідносин, які виникли після введення його в дію. Крім того, відповідно до ч.2 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконання обовязків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установлені такого факту може бути оскаржена особою до суду у встановленому законом порядку. Тому просять в задоволенні заявлених вимог відмовити повністю (а.с.36). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. У судовому засідання встановлено, що згідно диплому серії КТ № 753621 виданого 30.06.1986 р. реєстраційний № 8383, [PERSON] з 1983 року по 1986 рік навчалася в Чернігівському юридичному технікумі та закінчила його за спеціальністю «Правознавство та облік в системі соціального забезпечення». Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 30 червня 1986 р. їй присвоєно кваліфікацію «Юрист» (а.с. 14 копія диплому, а.с. 9-13 - копії свідоцтв про народження, розірвання та укладення шлюбу, зміни прізвища). 17.02.2015 року [PERSON] звернулася до управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (правонаступником якого з 01.04.2016 року є Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області) за призначенням пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». Згідно витягу з протоколу № 62 від 26.02.2016 р. їй відмовлено в призначенні пенсії в звязку з відсутністю 22-річного стажу вислуги років, передбачених вказаним Законом (а.с. 26 копія витягу). На момент виникнення спірних правовідносин чинним був [PERSON] України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. № 1789-XII. За частиною першою статті 46 Закону № 1789-XII прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. За частиною п'ятою цієї статті в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» (далі - [PERSON] № 2663-ІІІ) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. За нормативного та цільового підходу до розуміння зазначених норм право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають громадяни України, які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів і слідчих встановлений для цього законом час або виконували роботу, співмірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю, необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора чи слідчого, зокрема, навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту, що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті. Поняття про те, [INFO], які її стандарти, структура, система, форми та рівні, які навчальні заклади за якими ознаками відносяться до вищих освітніх закладів дається в актах законодавства, що регулюють відносини у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України. Зокрема, станом на 1 вересня 1983 року та до червня 1986 рок, тобто на час навчання заявником [PERSON] в технікумі за чинним на той час Законом [PERSON] РСР від 28 червня 1974 року № 2778-VIII «Про народну освіту» (далі - [PERSON] № 2778-VIII) технікуми відносилися до середніх спеціальних навчальних закладів (стаття 49 цього Закону), а отримана в них освіта - до середньої спеціальної (стаття 51). Відповідно до статті 54 цього Закону особам, які закінчили середні спеціальні навчальні заклади, присвоювалася кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності. Згідно з [PERSON] Верховної [PERSON] [PERSON] РСР від 4 червня 1991 року № 1144-XII «Про порядок введення в дію Закону [PERSON] РСР «Про освіту» з 26 червня 1991 року [PERSON] № 2778-VIII втратив чинність. Згідно ч. 3 [PERSON] Верховної [PERSON] [PERSON] РСР від 04.06.1991 № 1144-XII «Про порядок введення в дію Закону [PERSON] РСР "Про освіту", [PERSON] РСР "Про освіту" застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права й обов'язки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону. У розумінні частини п'ятої статті 50-1 Закону № 1789-XII до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, належить зараховувати половину строку навчання в тих вищих юридичних навчальних закладах, які за змістом, обсягом та рівнем знань забезпечують надання вищої освіти. Навчання в юридичному технікумі не відноситься до такого процесу отримання знань, позаяк цей заклад не забезпечує надання знань та фахової підготовки, що відповідає рівню вищої юридичної освіти. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 21-5449а15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. За таких обставин суд підстав для задоволення заяви [PERSON] не знаходить.

Outcome: dismissed