Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

13 серпня 2019 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29 грудня 2016 року з вини відповідача, який керував автомобілем марки «Citroen», д/н [NUMBER] , в м. Одеса, на вулиці Ільфа і Петрова, 32 а, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої автомобіль марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] 26 квітня 2016 року було укладено договір страхування наземного транспорту № 128/16- Т/О, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Згідно Звіту №30101170 від 13.01.2017 p., наданого ТОВ «Хавк Холдинг», вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , становить 101017,78 грн. Проте, відповідно до Рахунку-фактури №АП- 000000007 від 12.01.2017 року, наданого ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , склала 85302,00 грн. Відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало [PERSON] 85302,00 гривень (за рахунком СТО). На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, з межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Citroen", д/н [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» (поліс № АЕ /7166211) ПрАТ «СК Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства. 11 квітня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснили виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 53735,15 грн. Невідшкодованою залишилась частина збитку у розмірі 31566,85 гривень (85302,00 грн. - 53735,15 грн.). На думку позивача, відповідач, як винна в ДТП особа, зобов`язаний відшкодувати ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 31566,85 гривень. 23 травня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано претензію на адресу відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 31566,85 грн., але він не відшкодував її в добровільному порядку. Посилаючись на ці обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 31566 гривень 85 копійок та судові витрати в сумі 1975 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 04 вересня 2019 року зазначена позовна заява передана за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області, куди вона надійшла 16 жовтня 2019 року. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надіслав заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 95). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бахарєв І.В., належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явилися. Надали до суду відзив, в якому просили суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. З обставинами справи відповідач повністю погодився, однак наголошує на тому, що цивільно-правова відповідальність водія «Citroen", д/н [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» (поліс № АЕ /7166211). Згідно умов Договору страхування, сума страхового ліміту складає 100000,00 гривень, якої було б достатньо для повного відшкодування матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Mitsubishi», д/н [NUMBER] . Отже, відповідач вважає, що оскільки вказаний розмір оціненої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, саме страховик має відшкодувати її потерпілому (а.с.72-76). За правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 101). Представник позивача Данилова Т.А. надала відповідь на відзив (а.с. 86-87), в якому зазначила, що відповідно до діючого законодавства страхова компанія зобов`язана відшкодувати шкоду з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що і було компенсовано ПрАТ «СК «ВУСО». Так відповідно до Звіту №30101170 від 13.01.2017 року, наданого ТОВ «Хавк Холдинг», вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 53735,15 гривень. Зазначена правова позиція відображена в постанова Верховного суду України від 20.03.2019 року по справі № 199/6667/15-ц; від 03.07.2019 по справі № 910//112722/18-г, від 13.03.2018 року по справі № 9110/9396/17-г. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Київського районного суду м.Одеси від 05 грудня 2017 року, яка набрала законної сили 18 грудня 2017 року, встановлено, що 29 грудня 2016 року об 11 годині 30 хвилин, в м.Одеса по вул. Ільфа і Петрова, біля будинку №37-А, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Citroen», д/н [NUMBER] , при виїзді з двору будинку, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , який рухався по вищезазначеній вулиці, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а особа, що притягаються до адміністративної відповідальності порушила п. 10.2 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. Однак, у зв`язку з закінченням строку, встановленого ст. 38 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП (а.с. 25-26). Згідно звіту №30101170 про визначення вартості відновлюваного ремонту, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу від 13 січня 2017 року, складеного ТОВ «Хавк Холдинг», прийшли до висновку що з технічної точки зору вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , складатиме 53735,15 гривень (а.с.17-19). Однак, ремонтною калькуляцією №30101170 від 12 січня 2017 року визначено іншу вартість ремонту в розмірі 101017,78 гривень (а.с. 20-22). Відповідно до рахунку-фактури № АП-00000007 від 12 січня 2017 року, виданого ФОП « [PERSON] », розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля автомобілю марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , складає 85302,00 гривень (а.с. 24). З довідки № [NUMBER] про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 29 грудня 2016 року об 11:30 по вул. Ільфа і Петрова, № 37а, в м. Одеса, вбачається, що на час ДТП відповідач [PERSON] мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «Citroen», д/н [NUMBER] , який був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», поліс №АЕ/7166211 (а.с.12). Водій транспортного засобу «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , [PERSON] також мав чинний договір добровільного страхування наземного транспорту №128/16-Т/О від 26 квітня 2016 року з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Згідно договору, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mitsubishi», д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.6-11). З платіжного доручення №57044 від 19 січня 2017 року видно, що 19 січня 2017 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на ім`я [PERSON] було перераховано 85302,00 гривень - старахова виплата [PERSON] , відповідно до Акту №006.00012017-1, від 17.01.2017 року, згідно рахунку №АП-00000007 від 12.01.2017 року. Без ПДВ (а.с.27-29). Платіжне доручення № 9009 підтверджує, що 11 квітня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» сплатило ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в розмірі 53735,15 гривень згідно страхового акту 03948-24 від 11.04.2019 року за Полісом №АЕ/7166211 від 08.03.2016 року (власник пошкодженого майна [PERSON] , регрес за страховим відшкодуванням згідно страхового акту №006.00012017-1, від 17.01.2017 року) (а.с.30). Враховуючи той факт, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» частково здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 53735,15 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 9009 від 11 квітня 2019 року, невідшкодованою залишилася частина збитку в розмірі 31566,85 гривень (а.с. 30). Завдану внаслідок ДТП шкоду в повному обсязі ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» позивачу не було не відшкодовано, а тому 23 травня 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано претензію відповідачу [PERSON] на суму 31566,85 гривень, за рахунок виплати регресу за страховим відшкодуванням згідно СА №006.00012017-1 від 17.01.2017 року (а.с.31-32). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18 (пункти 68-70), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком - ПрАТ «СК «ВУСО», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат. Доводи відповідача про те, що ліміт відповідальності страховика перевищує розмір заподіяної шкоди, а тому відсутні підстави для стягнення збитків зі страхувальника, є помилковими, такими, що ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.9 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. Сума відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» в порядку регресу позивачу у розмірі 53735,15 грн, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» потерпілому, становлять 85302,00 грн. Відтак різниця між цими сумами має бути відшкодована відповідачем відповідно до правила статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі №199/6667/15-ц. Крім того, відповідач, у відзиві на позов доводів у частині незгоди із розміром нарахованої позивачем заборгованості не наводив, розмір відшкодування матеріального збитку у розмірі 85302,00 грн не спростовував, а посилався виключно на безпідставність позовних вимог у цілому. За таких обставин позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 1975,99 грн. (а.с. 1). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 33542 гривні 84 копійки (31566,85 грн. + 1975,99 грн.).

Outcome: approved