Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.09.2007 акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - Кредитор) та [PERSON] (далі - Відповідач) уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 120/07-КЛ/031 (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1, 1.1.1 Договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 31 200 дол. США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості (графік додається) та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24.09.2017, на умовах визначених цим Договором. Згідно до умов Договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах Договору та згідно з графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов`язання позивач виконав, що підтверджується заявою про надання готівки. У порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.07.2017 має заборгованість за кредитом - 27 686,31 дол. США, за відсотками - 27 443,80 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. На виконання умов Договору відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 55 130,11 дол. США, з яких заборгованість за кредитом - 27 686,31 дол. США та за відсотками - 27 443,80 дол. США. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти позовних вимог заперечує. Також надала до суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позовні вимоги банку подані позивачем із спливом строку позовної давності. Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору ПАТ "Укрсоцбанк" 14.09.2011 направив вимогу про дострокове погашення заборгованості в строк до 15.10.2011. Таким чином, починаючи з жовтня 2011 року Банк фактично знав про своє порушене право, проте, не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом у листопаді 2017 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Така правова позиція ВСУ у справах №6-990цс15, №6-1349цс15. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 25.09.2007 акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії №120/07-КЛ/031(а.с. 7-10) Відповідно до п. 1.1, 1.1.1 Договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному Договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 31 200 дол. США, з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості (графік додається) та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 24.09.2017, на умовах визначених цим Договором. У подальшому, 06.07.2009 між сторонами по справі було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору, відповідно до умов якої збільшено відсоткову ставку до 14 % річних та змінено графік максимального ліміту заборгованості. (а.с. 11). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог ст. 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо не встановлено інший порядок її визначення; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до п. 1.1, 1.1.1 Договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. У відповідності до п. 3.3.7 позичальник зобов`язується сплачувати кредитору проценти в розмірі, визначеному п. 1.1.1 цього Договору та комісії в розмірах та в порядку визначеному п.п. 2.6, 2.8, 2.9. Згідно з п. 3.3.9 Договору, позичальник зобов`язується, зокрема, здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1 цього Договору. Свої зобов`язання позивач виконав, що підтверджується заявою про надання готівки. Однак, у порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.07.2017 має заборгованість за кредитом - 27 686,31 дол. США, за відсотками - 27 443,80 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с. 20-26). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що мало місце порушення умов укладеного кредитного договору з боку відповідача, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором є доведеними у повному обсязі, внаслідок чого позивач отримав право на відшкодування завданих йому збитків в судовому порядку. Разом з цим, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У даному випадку сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, 25 вересня 2007 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 10 років, тобто до 24 вересня 2017 року включно, кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 31 200 дол. США, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 13,5 % річних, та з 06.07.2009 у розмірі 14 % річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 10 числа кожного місяця кошти у сумі 260 дол. США та з 06.07.2009, у розмірі 322 дол. США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Однак, відповідно до п. 4.5 Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 (обов`язок позичальника сплачувати проценту на умовах, визначених Договором), 3.3.9 (обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості), протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Разом з цим, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач 14.09.2011, листом за №24/15.11.4-36 направив вимогу про дострокове погашення заборгованості в строк до 15 жовтня 2011 року (а.с. 63). Отже, починаючи з жовтня 2011 року відповідач фактично заявив про своє порушене право, проте з позовом до суду звернувся лише 24 жовтня 2017 року, тобто після строку, встановленого у ст. 257 ЦК України. Таким чином, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права закінчився в жовтні 2014 року. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, позов було пред`явлено після спливу строку позовної давності, який закінчився у жовтні 2014 року. Представником позивача не заявлено клопотань про поновлення строку позовної давності, та не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в позові АТ "Альфабанк" слід відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed