Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №2335. Мотивує позовні вимоги тим, що в шлюбі за час спільного проживання однією сім`єю із відповідачем, дітей не має. Зазначає, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільної думки з [PERSON] щодо вирішення побутових питань; посилається на те, що шлюбні відносини між нею і відповідачем припинені з жовтня 2018 року;, спільний бюджет відсутній. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, а тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.7). У відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2018 року, клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення було задоволено, надано строк для примирення один місяць, провадження по справі зупинено до закінчення строку наданого для примирення (а.с.23). 22.01.2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці поновлено провадження у справі та призначено до розгляду (а.с.25). 27.02.2019 року в суд поступила письмова заява за підписом позивача [PERSON] з клопотанням залишити позовну заяву без розгляду та ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.03.2019 року позовну заяву [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду (а.с.39). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 04.09.2019 року, апеляційну скаргу позивача [PERSON] постановлено задовольнити; ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.03.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.77-79) та Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.09.2019 року, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження (а.с.82). Ухвалами, відповідно Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.10.2019 року та від 31.01.2020 визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] у судове засідання. 28.12.2019 року клопотання позивача [PERSON] про участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції постановлено задовольнити; доручено Кіровоградському окружному адміністративному суду забезпечити проведення відеоконференції за участі позивача [PERSON] . В порядку ст. 191 ЦПК України, суду відзив на позовну заяву не подано. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явилася, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяви, у яких просила розглянути справу за її відсутності у зв`язку виїздом за межі Чернівецької області, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала, у разі неявки відповідача в судове засідання, проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надавши право представляти його інтереси представнику, адвокату Дубець М.О. (а.с.19), який в судовому засіданні зазначив, що можливо провести розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до стаття 223 ЦПК України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, ч.1 вказаної норми закону передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі…. неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд вважає, що клопотання позивача про розгляд справи в заочному порядку слід задовольнити та в справі ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи установлені судом та досліджені докази Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.12.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №2335 (а.с.4). На даний час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка не бажає зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Фернандес Мартінес проти Іспанії" (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року визначає..., "що стосується права на приватне та сімейне життя, має важливість для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.." Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач не бажає категорично примирення з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім"ї суперечитеме інтересам сторін. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, відтак після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити прізвище набуте в шлюбі « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з врахуванням позиції представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. 26.08.2019 року між адвокатом Шеромовим В.Д. (а.с.72-73) та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.111). Згідно акту приймання-передачі частково виконаних робіт по договору від 26.08.2019 року, за участь у судовому засіданні 09.12.2019 року - сума гонорару становить 700,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи у Чернівецькому апеляційному суді 02.09.2019 року - сума гонорару становить в сумі 250,00 грн.; за участь в судовому засіданні у Чернівецькому апеляційному суді 04.09.2019 року - сума гонорару становить в сумі 700,00 грн.; за участь в судовому засіданні у Чернівецькому апеляційному суді 16.10.2019 року - сума гонорару становить в сумі 700,00 грн., всього сума гонорару становить 1650,00 грн. (а.с.114-115). Позивач [PERSON] , як замовник оплатила виконавцю [PERSON] послуги в розмірі 700,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10.12.2019 року, згідно акта приймання передачі виконаних робіт по договору від 26.08.2019 р. про надання правничої допомоги від 10.12.2019 р. та оплатила послуги в розмірі 1650,00 грн., що підтверджується квитанцією від 11.11.2019 року (а.с.116), проте оскільки позивачем оплачено послуги в розмірі 1650,00 грн. за надання правничої допомоги у Чернівецькому апеляційному суді в цій частині слід відмовити; позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, зокрема: витрат на правову допомогу в сумі 700,00 грн. за надання правничої допомоги в Шевченківському районному суді м.Чернівці, підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Висновки На підставі викладеного та

Outcome: approved