Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину та про позбавлення батьківських прав, так як відповідач аліменти не сплачує та не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, тому змушена звернутися до суду та просила, суд: - стягнути з [PERSON], на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO], одноразово, у розмірі 3000,00 грн; - позбавити [PERSON], батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON], на її користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Представником позивача 20.08.2018 року подано додаткові письмові пояснення, згідно яких, уточнено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу. З урахуванням уточнення позивач просить суд стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсітність, заявлені уточнені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Від третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників, в яких відсутні заперечення проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача та її представника, повторну неявку відповідача, пояснення свідків, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач, [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], про що зроблено 05.09.2009 року актовий запис №115 в ВРАЦС Барського РУЮ Вінницької області. У шлюбі [INFO] року в подружжя народився син, [PERSON] (а.с.12). Згідно рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2016 року у справі № 545/498/16-ц вказаний шлюб було розірвано, та стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку (а.с.9). На примусовому виконанні у Барському районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №545/498/16-ц від 30.03.2016 року, що виданий Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] у розмірі - 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №51059685 Барського районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області №6314 від 30.07.2018 року, загальна сума заборгованості по аліментах у відповідача [PERSON], станом на 01.07.2018 становить 34 561,27 грн. (а.с. 137 на звороті). Як встановлено, після розірвання шлюбу, відповідач не цікавився своєю дитиною, та матеріально його не забезпечував, що вказує на самоусунення батька дитини від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Судом також встановлено, що неповнолітня дитина, [PERSON], проживає з мамою, [PERSON], бабусею, [PERSON], дідусем, [PERSON] (а.с.80, 81). Дитина знаходиться на утриманні матері, яка забезпечує її всім необхідним для нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина. [PERSON], відвідує заклад дошкільної освіти "Дитячий садок "Малятко" Ковалівської сільської ради з 18.04.2018 року (а.с.105). Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON], за період перебування дитини в дитячому садочку батько жодного разу за дитиною не приходив. Хлопчик хворіє застудними захворюваннями, засинає швидко, сон спокійний. Відрізняється добрим рівнем розвитку уваги, слухової та зорової пам'яті, уяви, має гарний словниковий запас, правильно будує усні повідомлення (а.с. 106,107). В матеріалах справи також міститься консультативний висновок №39 від 29.05.2018 року, щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини [PERSON], наданий практичним психологом, психотерапевтом Української спілки психотерапевтів [PERSON] Згідно вказаного висновку ключовими фігурами для [PERSON] є мама та дідусь, про якого він час від часу згадував. На питання про ігри, улюблені заняття, у відповідях [PERSON] завжди присутні дідусь та мама. Батька дитини жодного разу не згадувала, жодного епізоду спілкування з татом згадано не було, він не належить до найближчого оточення дитини (а.с. 102). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За змістом ст.164 ч.1 п.2, ст.165 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Відповідно до пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, але всупереч зазначеним вимогам закону відповідач свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки і піклування Полтавської РДА Полтавської області № 1931/01-29 від 02.07.2018р. встановлено, що комісія з питань захисту прав дітей при райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO] (а.с.120-122). [PERSON] жодного разу не з'явився на розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, що лише окремий раз доводить, що його не цікавить дитина. Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач ухилився від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, наслідком чого є позбавлення батьківських прав, що є санкцією за його протиправну винну поведінку, тобто юридичною відповідальністю. Суд кретично оцінює висновок органу опіки та піклування Барської районної державної адміністрації від 12.04.2018 року №01-1-26/892 про не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, та не бере його як доказ при прийнятті рішення, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] ухилився від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини. Органом опіки та піклування проігноровано наявність заборгованості по сплаті аліментів, не встановлено факт спілкування батька з дитиною, не взято до уваги, що [PERSON] періодично перебуває на стаціонарному лікуванні в КП "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим, враховуючи те, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], підтверджується зібраними у справі доказами, суд дійшов до висновку про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань, прав на гарантований державою соціальний захист як дитини, позбавленої батьківського піклування. Отже, аналізуючи всі докази в їх сукупності та враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст.150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо. Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], потребує постійного домашнього догляду, що підтверджується медичною довідкою від 31.10.2017 року (а.с.8), виписками з амбулаторної карти дитини (а.с. 7, 11). Позивачка вимушена була піти у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти років, оскільки дитина потребувала догляду (а.с.13). За 2017-2018 роки на лікування дитини позивачкою витрачено значну суму, документально підтверджено лише 2932,54 грн., оскільки чеки не зберігалися в надії, що відповідач добровільно надаватиме допомогу та почне сплачувати аліменти, крім того, час від часу вона вимушена проводити діагностичні дослідження стану здоров'я сина, що також потребує коштів (а.с. 24-31). Загальну суму понесених додаткових витрат на даний час підрахувати не має змоги, оскільки позивачка не зберігала чеки, підтверджений розмір становить 3000 гривень. Суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню 100 % підтверджених понесених позивачем додаткових витрат на дитину, що становить 3000 грн, оскільки жодної матеріальної допомоги відповідач протягом значного строку взагалі не надавав, а дитина хворіла і потребувала лікування, а одже значних грошових затрат на лікування, які до цього часу несла мама дитини - позивачка. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 81 ЦПК України наявними доказами у справі. За даних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, є обґрунтованим, доведені в судовому засіданні та підтверджені належними в суді доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи питання стягнення судового збору, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн, в підтвердження понесених вказаних витрат суду позивачем було надано ордер серія [NUMBER] від 21.03.2018 року на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Листопад Н.А. (а.с.42); розрахунок судових витрат, квитанції про сплату судових витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 2500,00 грн (а.с.155, 156). Оскільки відповідачем [PERSON] не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved