Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок (загальною площею 108,20 кв.м., житловою площею 65,10 кв.м.) із господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]; на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, площею 0,132 га, що розташована по [ADDRESS] та належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 10 червня 2002 року, спадщину після смерті якого фактично прийняла [PERSON], але юридично не оформила. Посилається на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] Його дружина [PERSON] прийняла спадщину після його смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, але юридично спадщину не оформила. [INFO] померла мати позивача [PERSON] За життя вона склала заповіт, який був посвідчений 28 лютого 2001 року секретарем Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстровий № 69), відповідно до якого вона заповідала все своє майно дітям: позивачу - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач від спадщини не відмовлялася, прийняла її в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за заповітом ([PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], який помер [INFO]) за життя від спадщини відмовилися, подавши відповідні заяви нотаріусу. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено в зв'язку з тим, що нею не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дану земельну ділянку в даний час неможливо у зв'язку із смертю її власника. Факт володіння померлими [PERSON] та [PERSON] вищезазначеним будинком підтверджує випискою з погосподарської книги № 2 за 2001-2005 роки, виданою Світанківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 11 червня 2018 року за № 102; копією технічного паспорта на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]; висновком про технічний стан приватного житлового будинку № 2106 від 08 червня 2018 року; звітом про оцінку майна. Факт володіння померлими [PERSON] та [PERSON] вищезазначеною земельною ділянкою підтверджує копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10 червня 2002 року; довідкою Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 180 від 16 липня 2018 року; копією листа Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; звітом про оцінку майна. Право позивача на спадщину підтверджує копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про одруження батьків серії [NUMBER] від 13 березня 1955 року; копією свідоцтва про народження позивача; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 15 квітня 2015 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу позивача серії [NUMBER] від 11 лютого 1993 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу позивача серії [NUMBER] від 22 вересня 1993 року; копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2013 року; копією рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2013 року; копією ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2013 року; довідками Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 54 та № 55 від 17 квітня 2018 року; копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER]; копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Наслідки визнання позову йому роз'яснені та зрозумілі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 85, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на будинок не позбавляє його спадкоємців права на нього, як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності позивача на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,132 га, що розташована по [ADDRESS], підтверджується копією Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 10 червня 2002 року, виданого на ім'я [PERSON] і її право зареєстроване в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3 (а.с.31) Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень" Закону України „Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними". Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із змісту ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved