Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2001р.У будинку зареєстрований [PERSON],який більше 6 років у будинку не проживає. Позивач має намір у майбутньому подарувати будинок своїй дочці,однак реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу вільно володіти,користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідач у будинку не проживає,не допомагає вести господарство,не приймає участі у оплаті комунальних послуг та інших витрат по утриманню будинку. Позивач просить визнати відповідача таким,що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково,у судовому засіданні пояснив,що він дійсно із серпня 2008 року не проживає у будинку позивача,поскільки він придбав власне житло.Однак ,він заперечує проти того щоб його визнали таким,що втратив вправо користування житловою площею у будинку,поскільки він у 1\\3 частині будинку провів ремонт,придбав меблі,побудував гараж на території земельної ділянки,де знаходиться будинок,періодично у будинку проживав. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,покази свідків,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні встановлено,що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 254.05.2001р (а.с.4-5).Позивач також є власником земельної ділянки за вказаною адресою(а.с.6-7). Також,у судовому засіданні встановлено,що відповідач по справі зареєстрований у житловому будинку з 12.11.1988р. Наведені обставини справи підтверджуються копією довідки (а.с.8). Крім того,у судовому засіданні встановлено,що відповідач [PERSON] з серпня 2008р не проживає у будинку без поважних причин. Наведені обставини справи підтверджуються у судовому засіданні показами свідка [PERSON],яка є сусідкою позивача по справі та яка показала,що відповідач не проживає у спірному будинку з 2008р. При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON],який є сином позивача по справі,поскільки даний свідок зацікавлений у наслідках розгляду даної справи. Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується письмовими доказами по справі,а саме актом депутата (а.с.26) Крім того,даний факт підтверджується поясненнями самого відповідача по справі,який пояснив,що він не проживає у будинку із серпня 2008р поскільки придбав власне житло.Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,яка сформована 18.01.2018р [PERSON] згідно договору купівлі-продажу відж 26.12.2007р є власником квартири [ADDRESS]. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на ті обставини,що він у 1\\3 частині будинку провів ремонт,купив меблі,побудував гараж.При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги дані обґрунтування відповідача,поскільки з даного приводу відповідачем по справі не було надано до суду жодного доказу.Також не було надано доказів тих обставин,що відповідачу чинились перешкоди у користуванні житловим будинком та в чому саме дані перешкоди полягають. Відповідно до ст. 405 ч 2 ЦК України "Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік,або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом". Відповідно до ст.319 ЦК України "Власник володіє,користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд". Згідно із ст.321 ч.1 ЦК право власності є непорушним. Відповідно до правових позицій,викладених у постанові Верховного Суду України у справі №6-709 цс16 зазначено,що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.» У судовому засіданні було встановлено,що відповідач по справі не є членом сім»ї позивача,відповідач постійно не проживає у будинку [ADDRESS] без поважних причин більше року.Враховуючи викладене,суд вважає за необхідне визнати відповідача таким,що втратив право користування житловою площею у вказаному будинку. На підставі ст..,317,321,391, 405 ч 2 ЦК України,

Outcome: approved