Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ № 10018/0121 філії - Сумського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 28.08.2007 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 445 за умовами якого позивач надав відповідачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 136000 грн. (кредит), а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку на умовах та в строки, визначені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору з [PERSON] був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі № 3314 від 28.08.2007 р. згідно якого іпотекодавець [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передала в іпотеку майно - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею - 80,5 кв.м., житловою площа - 50,4 кв.м. (рішенням роменської міської ради Сумської області від 27.05.2008р. перейменовано на вулицю Коржівська). У подальшому, позичальник [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов'язань та фактично перестала виконувати умови договору, що привело до порушення графіку погашення кредиту та сплати відсотків. Тому позивач відповідно до п.4.2.2 договору про іпотечний кредит в односторонньому порядку вимагає від відповідача дострокового повернення кредиту, а саме стягнення заборгованості розмір якої станом на 18.10.2013 року за нарахованими та несплаченими процентами та іншими платежами в період з 08.02.2013 р. по 18.10.2013 року становить 107533 грн. 32 коп., з них 96416,56 грн. - заборгованість за кредитом, 9275,44 грн. - заборгованість за відсотками, 1841,32 грн. - пеня за простроченим кредитом. У добровільному порядку відповідач заборгованість не сплачує, тому позивач прохає суд стягнути з відповідача [PERSON] вказану суму заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про іпотечний кредит від 28.08.2007 р. № 445, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 250288 грн., що визначена на підставі розрахунку ринкової вартості майна, проведеного 30.10.2013 р. Одночасно прохає виселити всіх мешканців, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], а також прохає стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1075 грн. 33 коп. У судовому засіданні представник позивача Васюк О.В. позовні вимоги підтримала і прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.08.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Роменське відділення № 147 ВАТ «Ощадбанк» (постановою КМУ від 06.04.2011 р. №521 було змінено тип товариства з відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», окрім цього, філія - Роменське відділення № 147 ВАТ «Ощадбанк», в процесі реорганізації була реформована в ТВБВ №10018/0121 та підпорядкована філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк») було укладено договір про іпотечний кредит № 445 згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 136000,00 гривень (кредит), а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку на умовах та в строки, визначені кредитним договором (п.1.1) Відповідно до п.1.2 кредит надається на 20 років з терміном остаточного погашення не пізніше 27 серпня 2027 року на придбання двохкімнатної квартири за договором купівлі-продажу від 27.08.2007 року розташованої [ADDRESS] (а.с. 6-8). З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору позивач уклав з [PERSON] нотаріально-посвідчений іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі № 3314 від 28.08.2007р. Відповідно до п.1.1. іпотечного договору, іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передав в іпотеку майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею - 80,5 кв.м., житловою площа - 50,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] 27.08.2007 року, за р.н. 3300 (а.с. 10-13). Згідно розрахунку позивача станом на 18.10.2013 року за умовами договору про іпотечний кредит № 445 від 28.08.2007 року заборгованість [PERSON] за нарахованими та несплаченими процентами та іншими платежами в період з 08.02.2013 р. по 18.10.2013 року становить 107533 гривні 32 копійки, з них: 96416,56 грн. - заборгованість за кредитом; 9275,44 грн. - заборгованість за відсотками; 1841,32 грн. - пеня за простроченим кредитом (а.с. 18). Позивачем на адресу позичальника направлялись вимоги про усунення порушення зобов'язань (вих. № 64 від 24.01.2012р.) (а.с. 21), а також вимога про звільнення житлового приміщення (вих. № 209 від 05.03.2012р.) (а.с. 19), але вимоги банку залишилась без належного реагування. Наведені обставини свідчать, що між сторонами виникли спірні цивільні правовідносини з приводу виконання зобов'язань у кредитних відносинах, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки Спір підлягає вирішенню на підставі ст. ст. 525-526, 536, 550, 574-576, 589-590, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення на предмет іпотеки. Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмету іпотеки банк має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку", звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається зі змісту ч.1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, а також початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд враховує, що відповідно до п. 4.3.3 укладеного між сторонами по справі договору про іпотечний кредит № 445 від 28.08.2007 року позичальник зобов'язаний у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафних санкцій (а.с. 7). Як встановлено судом станом на 18.10.2013 року за умовами договору про іпотечний кредит № 445 від 28.08.2007 року заборгованість відповідача [PERSON] за нарахованими та несплаченими процентами та іншими платежами в період з 08.02.2013 р. по 18.10.2013 року становить 107533 гривні 32 копійки, з них: 96416,56 грн. - заборгованість за кредитом; 9275,44 грн. - заборгованість за відсотками; 1841,32 грн. - пеня за простроченим кредитом (а.с. 18). Вказаний розмір заборгованості підтверджується умовами укладеного з [PERSON] договору про іпотечний кредит і не викликає сумніву у суду. Незважаючи на звернення позивача на адресу відповідача щодо сплати заборгованості та звільнення займаного житлового приміщення (а.с. 19-21), відповідач добровільно борг не сплатила. Крім того, вказана сума заборгованості жодним чином не оспорюється відповідачем, яка не надала суду з цього приводу будь-яких заперечень. Відповідно до п. 6.1. іпотечного договору укладеного між сторонами по справі іпотекодавець набуває право звернення на предмет іпотеки у випадку невиконання позичальником своїх обов'язків передбачених Договору про іпотечний кредит (а.с. 12). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про іпотечний кредит від 28.08.2007 р. № 445, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В той же час, суд не погоджується з вимогами позивача щодо визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки 250288 грн., що визначена на підставі Розрахунку ринкової вартості майна, проведеного 30.10.2013 р. головним спеціалістом відділу по роботі з проблемними активами. У відповідності з вимогами ст. 39 Закону України «Про іпотеку», дійсно суд вважає можливим визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури проведення прилюдних торгів, але при цьому слід зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи позовні вимоги в частині виселення суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Таким чином, при вирішенні позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати те, що виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом, зокрема при вирішенні цього питання слід чітко враховувати вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону, якими встановлено певний порядок дій іпотекодержателя (банку). При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Однак, судом не встановлено чи підтверджується отримання безпосередньо відповідачем [PERSON] вимоги позивача від 05.03.2012 року вих. № 209 про звільнення житлового приміщення, яке є предметом іпотеки (а.с. 19). Крім того, позивачем всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів про те хто конкретно зареєстрований і проживає у [ADDRESS], яка є предметом іпотеки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач заявляючи позовні вимоги в п. 2 позовної заяви прохав виселити всіх мешканців, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4), навіть не зазначивши в позовній заяві хто, окрім [PERSON], є відповідачем по справі в цій частині позову. Натомість вже під час судового розгляду справи, представник позивача заявила суду клопотання про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України, а саме інформації щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). Вказане клопотання представника позивача було відхилено, оскільки з таким самим запитом позивач не звертався своєчасно до органів міграційної служби, а прохав надати довідку лише про кількість зареєстрованих осіб і фактичне місце проживання [PERSON] (а.с. 54-55) Ненадання відповідачем доказів про наявність осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], фактично унеможливлює задоволення позовних вимог в частині виселення. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1075,33 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial