Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

В липні 2017 року до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) до Баранівської загальноосвітньої школи 1-2 ступенів (далі також відповідач), Баранівської міської ради, м. Баранівка Житомирської області, треті особи: відділ освіти Баранівської міської ради м. Баранівка Житомирської області, директор Баранівської ЗОШ 1-2 ступенів [PERSON], про визнання наказу про звільнення з роботи від 14.04.2017 року незаконними та його скасування, визнання недійсним запису у трудовій книжці, стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди. Позов обґрунтовувався тим, що позивач декілька років працював в Баранівській ЗОШ 1-11 ступенів, кочегаром (оператором котельні, газової котельні), деякі роки за строковим трудовим договором на період опалювального сезону, у т. ч. з 15.10.2001 року по 30.04.2002 року, з 06.12.2003 року по 15.04.2004 року, з 15.10.2004 року по 15.04.2011 року, з 14.10.2011 року по 13.04.2012 року, з 12.10.2012 року по 12.04.2013 року, з 15.10.2013 року по 15.04.2014 року, з 22.10.2014 року по 23.04.2015 року, 3 12.10.2015 року по 15.04.2016 року, з 10.10.2016 року по 19.06.2017 року. Таким чином, його було прийнято на роботу на підставі ст..23 ч.1 п.3 КЗпП України, тобто на час виконання певної роботи. Під час останнього опалювального сезону він захворів і з 02.03.2017 року по 13.06.2017 року перебував на лікуванні і був непрацездатним. З 14.06. по 16.06.2017 року, знаходився на обстеженні в обласній кардіологічній МСЕК і з 14.06.2017 року, визнаний інвалідом 2-ї групи. У звязку з викладеним позивачу необхідно зробити операцію на серці по заміні клапану. 19.06.2017 року директор школи видав наказ за № 10-К про його звільнення з роботи за виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя за п.2 ст. 40 КЗпП з 19.06.2017р, про що я був повідомлений. Цей запис був внесений до його трудової книжки за №45. 05 липня 2017 року йому було вручено трудову книжку, у якій виявились і інші записи, а саме: запис за №46 про те, що запис № 45 недійсний, але на якій підставі і коли внесений цей запис №46 у трудовій книжці не вказано, і запис № 47 від 14.04.2017 року про те, що його звільнено у звязку з закінченням строку трудового договору з оплатою лікарняних листів в повному обсязі за п.2 ст.36 КЗпП України на підставі наказу № 05-КА від 14.04.2017 року, але цей наказ виданий заднім числом, що доводиться попереднім записом № 45 від 19.06.2017 року, бо якби його було звільнено з роботи 14.04.2017 року, то цей запис був би раніше запису № 45 від 19.06.2017 року і він би виключав цей запис № 45 про звільнення його з роботи з 19.06.2017 року. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що наказом № 05-КА від 14.04.2017 року був звільнена з займаної посади в період тимчасової непрацездатності та про нього дізнався 05.07.17 року коли отримав трудову книжку. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що вважав записи у трудовій книжці позивача законними та такими, що відповідають дійсності. Треті особи в судовому засіданні підтримали заперечення відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач 10.10.2016 року на підставі наказу Баранівської ЗОШ 1-2 ступенів був прийнятий на посаду машиніста котельні на період опалювального сезону, що відповідає запису № 43 у трудовій книжці (а.с. 13). Згідно виписки з протоколу № 11 засідання Баранівської ЛКК від 16.06.2017 позивач з 14.06.2017 року визнаний інвалідом 2 групи (а.с. 15). Згідно запису №45 у трудовій книжці за заявою позивача 19.06.2017 року наказом Баранівської ЗОШ 1-2 ступенів його було звільнено із займаної посади у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ (а.с. 14). Відповідно ч.2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Крім того у трудовій книжці позивача присутній запис за №46 про визнання запису за №45 недійсним, при цьому відсутні відомості про дату внесення запису та документа на підставі якого внесено відповідний запис. (а.с. 14). Після того до трудової книжки позивача занесено запис №47 на підставі наказу Баранівської ЗОШ 1-2 ступенів №05-КА від 14.04.2017 року 14.04.2017 року позивача звільнено із займаної посади у звязку із закінченням строку трудового договору з оплатою лікарняних листів в повному обсязі на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. У матеріалах справи міститься наказ Баранівської загальноосвітньої школи 1-2 ступенів від 13.06.2017 року №10-к про звільнення [PERSON] із займаної посади у звязку з закінченням строку трудового договору і оплатою лікарняного в повному обсязі, однак зміст даного наказу не був внесений до трудової книжки позивача (а.с. 5). В судовому засіданні з пояснення директора Баранівської ЗОШ 1-2 ступенів [PERSON] встановлено та не заперечувалося позивачем, що питання щодо звільнення позивача за п.2 ст. 36 КЗпП 13.06.2017 року не розглядалося та даний наказ не зареєстрований належним чином. З пояснень позивача вбачається, що він оскаржує наказ №05-КА від 14.04.2017 року та вважає законним тільки наказ №10-К від 19.06.2017 року про звільнення його з роботи за п.2ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 36 КЗпП України однією із підстав припинення трудового договору є : закінчення строку ( пункти 2 і 3 статті 23 ), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору ( пункти 2 і 3 статті 23 ) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідно до п. 2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 (надалі Інструкція) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно п. 2.5 розділу 2 Вище вказаної Інструкції з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Відповідно до п. 2.10 розділу 2 Інструкції у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. Отже, оскільки звільнення працівника з роботи оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, з яким працівник повинен бути ознайомлений, а як убачається із наданого суду наказу №05-КА від 14 квітня 2017 року позивач не був обізнаний про його звільнення на підставі даного наказу, так як у ньому відсутній його підпис про ознайомлення з його змістом, зважаючи на те, що відповідачем порушено порядок ведення трудових книжок, а також стороною відповідача не надано до суду інших доказів, які б спростовували б доводи позивача, суд прийшов до висновку про те, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу директора Баранівської ЗОШ 1-2 ступенів [PERSON] від 14.04.2017 року №05-КА та про визнання недійсним запису у трудовій книжці позивача за №46 про визнання недійсним запису за №45 підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у т. ч. в п.2 ст. 40 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку. У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (із змінами) роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Середньомісячний заробіток позивача згідно довідки відділу освіти Баранівської міської ради складає за січень та лютий 2017 року 3494, 74 грн.. (3514,80 + 3474,68 = 6989,48:2= 3494,74). Таким чином, суд вважає необхідним зобовязати відповідача стягнути на користь позивача вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 3494 грн. 74 коп. з відрахуванням з неї передбачених законом податків та внесків. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд вважає їх необґрунтованими. Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) розяснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема незаконного звільнення, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих звязків та необхідність додавати додаткові зусилля для організації його життя. За таких обставин, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Outcome: partial