Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Оліградський М.В. звернувся до суду з даним позовом в котрому просив визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 2701 від 28.03.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровськогоміського нотаріального округу Боднар І.М. за кредитним договором № ІFA0R006312166 від 04.10.2005 року щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 68 225,49 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2005 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено Кредитний договір № ІFA0R006312166, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в сумі 3780грн. на купівлю ПК зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 4,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим строком повернення до 04.04.2007. Вказує, що у кінці 2017 року позивач дізналася, що 14 липня 2017р. постановою старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Кузьмином М.В. відкрито виконавче провадження № 54275563 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Боднар І.за № 2701 від 28.03.2017 про звернення стягнення на грошові кошти та задоволення вимог відповідача за кредитним договором в розмірі 68 225,49 грн. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями Глави 16 « Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та ст.88 Закону України «Про нотаріат» і як наслідок відкрито неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на грошові кошти по вищевказаному кредитному договору. Вказує, що нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вищевказані норми , за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а відповідач, в свою чергу, пропустив строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису. Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідачем надано третій особі: відділу ДВС виписку із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 01.03.2017 в якій зазначено, що станом на 27.03.2017 р. не погашено заборгованість у сумі 65 725,49 грн., а згідно виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Боднар за № 2701 від 28.03.2017 задоволено вимоги відповідача у розмірі 65 225,49 грн. Вказує, що розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Звертає увагу суду, що у 2012 році ПАТ КБ ПриватБанк звертався із позовом до позивача [PERSON] про стягнення заборгованості . Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 лютого 2012 року по справі №909/230/ 2012 позов залишено без розгляду. Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 травня 2012 року по справі № 346/1870/13 ц в задоволенні аналогічного позову ПАТ КБ ПриватБанк відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.07.2013 рішення залишено без змін. Вказує, що на підставі вказаних вище рішень судів не можливо встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Крім того, вказує, що позивач повністю погасила отриманий у банку кредит, шляхом списання з відкритого у банку рахунку , з якого щомісяця здійснювалось списання коштів на погашення кредиту згідно з умовами кредитного договору. Підтвердженням цього є той факт, що впродовж всього періоду з часу отримання кредиту вона не отримувала жодного повідомлення з банку про заборгованість за кредитним договором. Зазначає, що 13.04.2018р. Коломийським міськрайонним судом по справі постановлено ухвалу про витребування доказів: від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - оригіналу кредитного договору № IFA0R006312166 від 04.10.2005 року з усіма додатками до нього, від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни - документів та матеріалів на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 28.03.2017 року за № 2701 щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 68 225 (шістдесят вісім тисяч двісті двадцять п`ять) гривень 49 копійок; Вищевказана ухвала була направлена до виконання та приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. виконано ухвалу та надано суду документи та матеріали на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 28.03.2017 року за № 2701 щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 68 225 ,49грн. ПАТ КБ «Приватбанк» ухвалу суду не виконав, тим самим затягує та унеможливлює розгляд справи. Подавши заяву 20.05.2019р. представник позивача просив здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, а саме без отримання від відповідача витребовуваних документів. Представник зазначив, що оскільки згідно умов кредитного договору споживчий кредит надавався на строк по 04.04.2007 р., то право відповідача щодо повернення кредиту було порушено 05.04.2007 р. Отже, саме з 05.04.2007 р. у відповідача виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором. Із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише 28.03.2017 р. , тобто після спливу трирічного строку позовної давності із дня виникнення права вимоги. При тому, що строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 06.04.2010 р. Відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Позивач в попередньому судовому засіданні підтримала вимоги позову, однак 20.05.2019 р. в судове засідання не з`явилась , від неї та її представника надійшли заяви про продовження розгляду справи без їх участі, просили позов задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу в судове засідання не з`явилась, подала письмові пояснення відповідно до якихзазначила, що Пленум Верховного Суду України Постановою №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» 1992 р. з подальшими змінами роз`яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Однак помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були допущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.Такою підставою може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Про будь-які спори, суперечки, зміни та доповнення до кредитного договору, винесені з приводу цього судові та інші рішення, злочини, що впливають на відносини кредитора і боржника, кредитор не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. З питання безспірності вимог кредитора пояснює, що згідно ст. 18 ЦК України та ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються КМУ шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Тому безспірність в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусом, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу , а докази наявності згаданих вище правовідносин. Вказує, що невиконання (неналежне виконання) боржником своїх зобов`язань у кредитних відносинах є цивільним правопорушенням з усіма обов`язковими умовами його складу: протиправна поведінка (у виді бездіяльності), шкідливий результат такої поведінки (збитки кредитора), причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і шкодою, спричиненою кредитору, та вина боржника. Закінчення триваючого цивільного правопорушення може відбутись через дії або однієї сторони правочину (боржника) з метою визнання та погашення боргу, або іншої сторони (кредитора) з метою стягнення заборгованості та притягнення боржника до цивільної відповідальності. За змістом ст. 526 ЦК України, цивільне зобов`язання може вважатись виконаним боржником належним чином лише коли воно виконане повністю, зі сплатою процентів, штрафних санкцій та ін., якщо вони підлягали сплаті, тому моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі вчинення боржником дій з метою його припинення є момент повного погашення ним заборгованості перед кредитором. Виходячи з норми ст. 530 ЦК України, моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі застосування кредитором дій до його припинення є день направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім своїх зобов`язань за правочином, який у цьому випадку одночасно є й моментом виникнення права вимоги кредитора, якщо боржник не доведе іншого. За відсутності прямо передбачених чинним цивільним законодавством та законодавством про нотаріат доказів про виникнення права вимоги кредитора в інший момент часу, відрахування нотаріусом строків вчинення виконавчого напису в порядку ст. 88 Закону України «Про нотаріат» згідно ст. 253 ЦК України має здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов`язань за цивільними правовідносинами . Вказує, що якщо законом чи договором передбачена сплата боржником кредитору процентів, комісії, неустойки (штрафів , пені) та/або інших додаткових платежів, розмір заборгованості боржника періодично змінюється з кожним випадком донарахування цих платежів до основної суми заборгованості, внаслідок чого у ті ж моменти відбувається відповідне оновлення (збільшення чи зменшення у грошовому виразі ) права вимоги кредитора. У такому разі відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дня наступного за днем направлення кредитором боржнику останньої за хронологією вимоги, але лише за умови, що визначені в ній відповідно до закону чи договору суми заборгованості відрізняються від розміру вимог, раніше направлених тим же кредитором тому ж боржнику за тим же правочином. Просить справу розглянути у її відсутності з врахуванням письмового пояснення . Представник третьої особи , що не заявляє самостійних вимог Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Федьків В.Б. в попередньому судовому засіданні пояснив, що стягувач Приватбанк звернувся з виконавчим написом щодо стягнення з позивача заборгованості в сумі 68225,49 грн. Виконавчою службою відкрито виконавче провадження в ході виконання якого неможливо встановити місце проживання або місцезнаходження боржника про що зафіксовано у постанові старшого державного виконавця Кузьмина М.В. від 05.05.2018 р., та виконавчий документ даною постановою повернуто стягувачу. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами і, які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи доходить наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04 жовтня 2005 року між [PERSON] та відповідачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено Кредитний договір № ІFA0R006312166 (а.с.11-12) Відповідно до п. 1.1. банк зобов`язувався надати позивачу кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у ПриватБанку рахунок на строк по 04.04.2007р. включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 3780 грн. на купівлю ТПС, зі сплатою за користування кредиту відсотків у розмірі 4,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісія в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту початково на момент надання кредиту плюс сума, яка розрахована відповідно до п. 3.10. даного договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступному порядку: починаючи з першого місяця наступного за датою надання кредиту, щомісяця в період сплати за який приймається період з «1» по «5» число кожного місяця. Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 299,94грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом та відсотками. Для виконання даного договору Банк відкрив Позичальнику рахунок 2909 для зарахування коштів, спрямованих для погашення заборгованості, кредитний рахунок 2203, рахунок по відсотках 2208 та рахунок для обліку комісі 3578. Згідно із п. 2.2.4 договору Позичальник доручає Банку списувати із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту або знімати готівкові кошти із цих рахунків у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим договором, при настанні строків платежу. Пунктом 2.3.4 кредитного договору передбачено, що Банк має право списувати кошти з поточних рахунків Позичальника, згідно п. 2.2.4. при настанні строків платежів. 13.04.2018р. Коломийським міськрайонним судом по справі постановлено ухвалу про витребування доказів від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» -оригіналу кредитного договору № IFA0R006312166 від 04.10.2005 року з усіма додатками до нього, однак вищевказана ухвала відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» не виконана, що позбавляє суд перевірити факт списання коштів з позивача на погашення кредиту та сплату боргу . Як видно з копії позовної заяви від 16.01.2012 р. ПАТ КБ ПриватБанк звертався до Коломийського міськрайонного суду із позовом до позивача [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 20 223,37 грн(а.с.13-14). Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 лютого 2012 року по справі №909/230/ 2012 позов залишено без розгляду за клопотанням представника позивача (а.с.15) 01.04.2013 року відповідач ПАТ КБ ПриватБанк повторно звернувся до Коломийського міськрайонного суду із позовом про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 28 966,30 грн. (а.с.16-17). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 травня 2013 року по справі № 346/1870/13 ц в задоволенні позову відмовлено у зв язку зі спливом строків позовної давності(а.с.18-19), ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.07.2013 вищезазначене рішення залишено без змін (а.с.20-21). 28 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2701, згідно якого грошові кошти в сумі 68225,49 грн. пропоновано стягнути із [PERSON] , які є її боргом за кредитним договором № ІFA0R006312166 від 04 жовтня 2005 року. Згідно виконавчого напису дана заборгованість складає: залишок заборгованості за тілом кредиту - 1 733,17грн, залишок заборгованості за відсотками - 17053,68грн, пеня - 46 438,64 грн., що всього становить 65225, 49 грн. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000,00 грн.(а.с.54) Виконавчий напис звернуто до примусового виконання та постановою старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області Кузьмина М.В. від 14.07.2017 року відкрито виконавче провадження № 54275563 (а.с.8). Із вказаного вище виконавчого напису вбачається, що нотаріус пропонує стягнути грошові кошти в сумі 68 225 ,49 грн, однак із заяви від 27.03.2017р. адресованої Приватному нотаріусу Боднар та виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості від 27.03.2017, на підставі якої нотаріусом вчинено виконавчий напис вбачається, що залишок заборгованості за тілом кредиту становить - 1733,17грн.; залишок заборгованості за відсотками - 17 053,68грн.; пеня - 46 938,64грн. Всього заборгованість за кредитом 65 725 , 49грн(а.с.55,65). Наведені вище рішення Коломийського міськрайонного суду, які набрали законної сили, виконавчий напис, заява від 27.03.2017р. адресована Приватному нотаріусу Боднар І.М. та виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Матеріалами справи підтверджується факт направлення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» боржнику пред`явлених до нього вимог.(а.с.59-61) Однак в матеріалах справи відсутні докази (документи) про отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувач, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Із переліку додатків вказаних у заяві від 27.03.2017р. адресованій Приватниму нотаріусу Боднар І.М., не міститься виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що є порушенням п. 2 вказаного «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18), тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справі на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Також суд встановив, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з пропущенням строку, визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Зокрема пунктом 2.3 кредитного договору встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту та процентів - по 04 квітня 2007 року, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 28 березня 2017 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. За встановлених обставин спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного та ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, п.2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172,

Outcome: approved