Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він на підставі Свідоцтва про право власності від 03 грудня 2013 року № 13870077 є власником земельної ділянки [ADDRESS], кадастровий номер 6325183504:00:003:0130. Дана земельна ділянка була передана йому у власність рішенням Виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради №24/276 від 14 грудня 1993 року. У 2013 році за ним було зареєстровано право власності на вказану спірну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Нещодавно йому стало відомо, що на належну йому земельну ділянку 13 вересня 2010 року на підставі Рішення ХХХХІV сесії V скликання Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району від 21 серпня 2010 року було видано Державний акт на право на власності на земельну ділянку гр. [PERSON] В 2012 році [PERSON] продав спірну земельну ділянку [PERSON], яка на ній розпочала будівництво житлового будинку. Разом з тим, як вбачається з повідомлення Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району Харківської області № 02-21/292 від 10 червня 2014 року, рішення ХХХХІІІ сесії V скликання Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району від 16 липня 2010 року про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку технічної документації по оформленню права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], та рішення ХХХХІV сесії V скликання Русько-Тишківської сільської ради Харківського району від 21 серпня 2010 року про передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], в сільській раді відсутні. За повідомленням Архівного відділу Харківської районної державної адміністрації від 17 червня 2014 року № 01-42/213, в протоколах засідань сесій Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району за 1998-2007 роки рішення «Про скасування рішення виконавчого комітету Русько-Тишківськї сільської ради від 14 грудня 1993 року № 24/276 про виділення земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], не виявлено. Позивач зазначає, що за таких обставин, Державний акт серії ЯЛ № 116076 від 13 вересня 2010 року на ім'я [PERSON] виданий безпідставно, оскільки був виданий на підставі підробленого рішення Русько-Тишківської ради, яке легально ніколи не приймалося, що підтверджується відповідями на запити. Посилаючись на вказані обставини, позивач в остаточних вимогах просив суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 116076, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6325183504:00:003:0078, виданий [PERSON]; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6325183504:00:003:0078 за [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6325183504:00:003:0078 за [PERSON]; повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень проти позову не надали. Представники третіх осіб Управління Держкомзему в Харківському районі Харківської області, Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку гр. [PERSON]» за №24/276 від 14 грудня 1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Передача у власність земельної ділянки проведена відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок". Згідно цього Декрету сільським радам доручалось забезпечити передачу громадянам у власність земельних ділянок, в т. ч. для будівництва і обслуговування жилих будинків і господарських будівель (присадибні ділянка). Право приватної власності громадян на такі земельні ділянки посвідчувалось відповідними радами, про що мав бути зроблений запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю, та зроблена відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Згідно із п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, наявність рішення Виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992року "Про приватизацію земельних ділянок" свідчить про те, що у останнього ще в 1993 році виникло відповідне право власності на земельну ділянку, оскільки таке право посвідчувалось самим рішенням Виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області. 03 грудня 2013 року [PERSON] Реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції Харківської області видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 6325183504:00:003:0130, серія та номер свідоцтва: 13870077. Крім того, на вказану земельну ділянку на підставі Рішення ХХХХІV сесії V скликання Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району від 21 серпня 2010 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 116076 на ім'я [PERSON], який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011070300120. Разом з тим, згідно повідомлення Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району Харківської області № 02-21/292 від 10 червня 2014 року, рішення ХХХХІІІ сесії V скликання Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району від 16 липня 2010 року про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку технічної документації по оформленню права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], та рішення ХХХХІV сесії V скликання Русько-Тишківської сільської ради Харківського району від 21 серпня 2010 року про передачу у власність гр. [PERSON] земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], в сільській раді відсутні. За повідомленням Архівного відділу Харківської районної державної адміністрації від 17 червня 2014 року № 01-42/213, в протоколах засідань сесій Русько-Тишківськї сільської ради Харківського району за 1998-2007 роки рішення «Про скасування рішення виконавчого комітету Русько-Тишківськї сільської ради від 14 грудня 1993 року № 24/276 про виділення земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON]» не виявлено. Згідно повідомлення Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області № 02-21/602 від 13 листопада 2014 року, у протоколах рішень сільської ради з 2008 року по 2014 рік, які є в наявності, рішення «Про скасування рішення Русько-Тишківської сільської ради № 24/276 від 14 грудня 1993 року про надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]» відсутнє. У відповідності до ч.1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом ( ч.1 ст.116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушенням вимог ст.ст.116,118 ЗК України - недійсним. З огляду на викладене, враховуючи, що право власності на спірну земельну ділянку виникло у [PERSON] ще в 1993 році на підставі рішення Русько-Тишківської сільської ради № 24/276 від 14 грудня 1993 року відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992року "Про приватизацію земельних ділянок" , згідно повідомлення Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області рішення від 21 серпня 2010 року щодо передачі [PERSON] у власність спірної земельної ділянки у сільській раді відсутнє, суд приходить до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий [PERSON] безпідставно та з порушенням закону, а тому підлягає визнанню недійсним. Судом також встановлено, що 23 червня 2012 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], за р.№ 1028, [PERSON] продав спірну земельну ділянку [PERSON] Відповідно до повідомлення Управління Держземагентства у Харківському районі Харківської області № 5252 від 10 листопада 2014 року, станом на 01 січня 2013 року згідно Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі обліковується запис на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], реєстраційний номер № 011070300120 від 16 вересня 2010 року. В грудні 2012 року, згідно журналу обліку заяв і надання послуг з проставлення на державних актах відмітки про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Поземельній книзі, записи в яких здійснювалися до 01 січня 2013 року, обліковується реєстраційний запис на право власності на ім'я [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 6325183504:00:003:0078 за адресою:[ADDRESS] (державний акт серії ЯЛ 116076, реєстраційний номер 6325833504000030078301 від 04 грудня 2012 року) на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ЦК України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є повернення майна із незаконного володіння. Отже, з огляду на те, що земельна ділянка, що належать на праві власності позивачу вибула із його володіння поза його волею, що є доведеним, а [PERSON] не мав право на відчуження майна, суд

Outcome: partial