Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який у ході розгляду уточнила, до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 лютого 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № ZPBNGA00000010. Згідно з умовами (п.7.1.) цього договору відповідач надав їй споживчий кредит у розмірі 122734 грн., з яких: 111650 грн. на власні потреби та 11084 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. При цьому, відповідач, знаючи про її тяжке матеріальне становище (оскільки проводив службою безпеки банку перевірку її майнового стану), тяжку хворобу члена родини [PERSON], залишив за собою право в односторонньому порядку підвищувати відсоткову ставку, та зважаючи на явні невигідні умови договору, фактично змусив її підписати договір, знаючи про те, що їй нема куди діватися, оскільки вкрай потрібні гроші на лікування, і вона все рівно підпише цей договір навіть без узгодженого графіку погашення кредиту. Хоча якби не тяжке та скрутне матеріальне становище її та її сім'ї, яке наблизило її, як підприємця, майже до банкрутства, вона б ніколи не підписала цього невигідного договору. Що вказує на не досягнення істотних умов сторонами при підписанні договору, більше того, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах є недійсним із самого початку. Згідно «первинних» умов договору, погашення кредиту здійснюється шляхом сплати платежів у розмірі 1972,66 грн. з 19 по 25 число кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань (нею та третіми особами) за споживчим кредитом, був укладений вкрай невигідний договір іпотеки трьохкімнатної квартири № 16 розташованої за адресою: вул. Верещагіна, 4, в м. Бердянську Запорізької області. Де іпотекодавцями виступили: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який був тяжко хворий. Відповідач фактично примусив її родичів передати квартиру в іпотеку, ігноруючи те, що розмір кредиту становив 122734 грн., а вартість предмета іпотеки становить 139600 грн.. У листопаді 2015 року, коли відповідач став турбувати її телефонними дзвінками з приводу оплати кредиту та примусового стягнення заборгованості, погрожуючи реалізацією всього її майна та третіх осіб по справі, та нав'язуванням непосильної боргової кабали, вона відвідала юридичну консультацію, де ознайомившись із суттю споживчого кредиту та відсутності навіть встановлених графіків погашення заборгованості, юристи вказали їй на те, що споживчий договір не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки положення споживчого кредиту порушують права та інтереси позичальника (як споживача), ставлячи у невигідне і скрутне становище, крім цього, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є підставою для визнання договору недійсним. Саме з 25 листопада 2015 року, коли вона звернулася до спеціаліста-юриста за консультацією, їй стало відомо про порушення її прав як споживача і фактично нав'язаної відповідачем фінансовою кабалою для неї як споживача та звернулася до суду з позовом про визнання недійсним споживчого кредиту, оскільки ненадання відповідачем позичальнику (споживачу) повної інформації про кредит банк перед підписанням договору, зобов'язаний був повідомити позичальника у письмовій формі про усі вигідні та не вигідні ризики та умови кредитного договору, ігнорування цього обов'язку є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Також банком було безпідставно збільшено в односторонньому порядку % ставки, а саме, згідно п. 2.3.1. Кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір % ставки за користування кредитом, що не відповідає діючому законодавству, та є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Так, при укладенні спірного кредитного договору (який фактично вчинено нею під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки гроші були потрібні для лікування члена родини [PERSON]П.), відповідачем не були дотримані ці норми законодавства, що призвело до порушень її прав споживача, та як наслідок привело до фактичної недійсності договору, зокрема, у п.7.1. договору, передбачалось, що процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості та 0,20% від суми виданого кредиту плата за надання фінансового інструменту, відповідно щомісячний платіж складав 1972,66 грн., відповідач навмисно не надав позивачу графік погашення заборгованості (п.7.9 договору), а згідно повідомлення відповідача від 31.12.2008р., процентну ставку по кредитному договору було змінено і встановлено вже в розмірі 26,88%. Після цього, її ніхто не повідомив про те що, місячний платіж буде змінено, графік погашення заборгованості після підписання цієї додаткової угоди також навмисно банком наданий не був. Позивачка вважає, що відповідач скористався тяжкою обставиною її сім'ї - тяжкою хворобою [PERSON] та змусив її укласти цей кредитний договір, знаючи про те що їй нікуди більше дітися і все рівно підпише цей договір, що вказує на недійсність договору. Ступінь тяжкості обставини - тяжкої хвороби [PERSON], а також наявність причинного зв'язку між настанням тяжких обставин та укладенням кабальної угоди - чітко видно у цій справі. Просила суд визнати недійсним кредитний договір № ZPBNGA00000010 від 27 лютого 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що банк скористався її тяжкою обставиною хворобою [PERSON] (він був батьком її співмешканця [PERSON], з яким вони після цих обставин розійшлися), [PERSON] після ДТП тяжко хворів, тому їй необхідні були кошти на лікування тяжко хворого родича, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним, а також банк безпідставно підняв процентну ставку з 18% до 20%, не узгодив з нею графік погашення кредитного договору, не повідомив перед укладенням договору про ризики для неї та третіх осіб. Вона сама ініціювала питання отримання цього кредиту, в самому договорі мету кредиту вона вказала ремонт житла, але до них приходила служба безпеки і бачила всі обставини, в кредитному відділі вона повідомляла, що у неї є тяжкі обставини, але у структурі розходів вона не вказала про лікування [PERSON], так як хотіла отримати кредит. Щодо збільшення процентної ставки вона отримувала з банку листи-повідомлення, але це питання з нею ніхто не узгоджував, в подальшому вона сплачувала цей кредит за цією підвищеною ставкою поки могла, а потім просила банк розстрочити борг, але їй відмовили. Також пояснила, що [PERSON] був у тяжкому стані понад 20 років, його привозили до нотаріуса і він там підписував договір, на словах їй пояснили, що вона повинна була сплачувати до 25 числа місяця спочатку по 1700 грн., а десь через 1,5 року підняли до 2700 грн.. Коли прийшла платити щомісячний платіж в банку їй сказали, що підняли процентну ставку і тепер треба платити по 2700 грн.. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники позивачки - [PERSON] (довіреність НАС № 415115 від 03.12.2015р.), [PERSON] (договір про надання юридичних послуг від 22.02.2017р.) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] (довіреність №8796-К-О від 19.12.2014 р.) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач не надала доказів того, що кредитний договір №ZРВNGА00000010 від 27.02.2007 р. укладений за існування у неї тяжкого матеріального становища; в позові зазначені обставини, які не є підставою для визнання недійсним кредитного договору; процентна ставка підвищена у відповідності до п.2.3.1 кредитного договору із надісланням позивачу повідомлення про підвищення процентної ставки, крім того, нею пропущено строк позовної давності для звернення з таким позовом до суду. Зокрема, з матеріалів кредитної справи взагалі не слідує того, що для позивача на час укладання кредитного договору існували якісь тяжкі обставини, так, із анкети-заяви позивача від 15.02.2007 р. на надання кредиту слідує, що кредит потрібен їй на ремонт житла, при цьому її доходи за місяць складають 3500 грн., а витрати на місяць - 1200 грн. Серед структури щомісячних витрат немає витрат на лікування члена родини. З доданих до заяви документів слідує, що позивач є власником гаражу за адресою: м. Бердянськ, пр. Пролетарський, буд.210А, та земельної ділянки, площею 0,0053 га, за цією ж адресою, а також власником 1/4 частини вбудованого приміщення за адресою: м. Бердянськ, вул.Горького, 43, яке вона використовує як магазин вино-горілчаних напоїв. Вартість належного їй нерухомого майна на 15.02.2007 р. вона оцінила у 15000 доларів США. Також позивач не надає доказів того ким їй приходиться [PERSON], чому вона вважає його членом своєї сім'ї та чому вона була вимушена приймати участь у його лікуванні. За таких обставин представник відповідача вважає, що на час укладання кредитного договору від 27.02.2007 р. для позивача не існувало ніяких тяжких (кабальних) умов, які б змусили її укласти такий договір, також в умовах цього кредитного договору немає вкрай невигідних для позивача умов, відповідачу на час укладання цього кредитного договору нічого не було відомо про існування у позивача тяжких обставин. Крім того, позивач як на підставу визнання недійсним кредитного договору посилається на порушення ними вимог ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", але ч.8 ст.15 та ч.1 ст.23 цього Закону не містять таких наслідків як визнання недійсним кредитного договору у разі недодержання фінансовою установою вимог ч.2 ст.11 цього Закону при наданні кредиту, сам кредитний договір містить у собі всі істотні умови, які необхідні для його укладання, банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію у письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Одночасно позивач посилається на введення в оману під час укладання договору не надаючи доказів про те, що саме не було їй доведене, хоча у договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, розмір винагороди, розмір щомісячного платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору та багато іншого. Тобто ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір. Стосовно правомірності підвищення процентної ставки за цим кредитним договором зазначив, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2005 № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри, були визначені позивачем та відповідачем при укладенні кредитного договору № ZРВNGА00000010 від 27.02.2007р.. Так, відповідно до п. 2.3.1 цього кредитного договору відповідач має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, а обставинами, які відбулися за час дії кредитного договору, є: а). зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору зокрема: кредитний договір з позичальником укладений 27.02.2007 року з процентною ставкою за користування кредитом 14,4% річних, а рішення про підвищення процентних ставок прийнято 31.12.2008 р. (до набрання чинності Законом №661-VI від 12.12.2008 р. щодо заборони банкам збільшувати розмір % ставки в односторонньому порядку). Курс гривні до долара США станом на 27.02.07р. - 505,00 грн за 100 дол. США. Курс гривні до долара США станом на 31.12.08р. - 770,00 грн. за 100 дол. США (що підтверджується відповідними службовими розпорядженнями НБУ станом на вказані дати) коефіцієнт збільшення курсу долару США до гривні складає - 1,5247524 (або на 52,5%). Розрахунок збільшення процентної ставки: 14,4 х 1,5247524 = 21,96 % річних. Таким чином є належне обгрунтування підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом з 14,4% річних до 21,96% річних; б). зміна облікової ставки НБУ - зокрема: розмір облікової ставки НБУ станом на 27.02.07р. - 8,5% (лист НБУ від 06.06.2006 р. № 14-011/1373-6039), а розмір облікової ставки НБУ станом на 31.12.08р. - 12% (постанова НБУ від 21.04.2008 р. № 107), кількість пунктів, на які збільшилась облікова ставка НБУ - 3,5 пунктів. Розрахунок збільшення процентної ставки: 14,4 + 3,5 = 17,9% річних Таким чином, є належне обгрунтування підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом з 14,4% річних до 17,9% річних; в). зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ) зокрема: середньозважена ставка по кредитам за лютий 2007р. - 15,5%, а середньозважена ставка по кредитам за січень 2009р. - 26,7%, кількість пунктів, на які збільшилась середньозважена ставка - 11,2 пунктів. Розрахунок збільшення процентної ставки: 14,4 + 11,2 = 25,6 % річних. Таким чином, є належне обґрунтування підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом з 14,4% річних до 25,6% річних. Також представник відповідача зазначив, що позивача було повідомлено про підвищення відсоткової ставки шляхом направлення їй листа-повідомлення від 31.12.2008 р.. Позивач про свою незгоду не повідомила відповідача та з 01.02.2009р. почала сплачувати за цим кредитним договором з урахуванням нової процентної ставки (останній платіж у розмірі 2483 грн. від 17.10.2014 р.). Крім того представник відповідача зазначив, що кредитний договір №ZРВNGА00000010 укладений між позивачем і відповідачем 27.02.2007р., а з позовом про визнання недійсним цього кредитного договору позивач звернулася 30.11.2015 р., тобто, через 08 років і 09 місяців з моменту укладання спірного договору, а згідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, таким чином, строк позовної давності за вимогами про визнання недійсним цього кредитного договору сплинув ще 28.02.2010 р., а за положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначене, просив відмовити [PERSON] у задоволенні її позову до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору №ZРВNGА00000010 від 27.02.2007 р. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що умови кредитування банком змінювалися без їх згоди та повідомлення, була збільшена процентна ставка, з якою вони не були ознайомлені. У них хворів батько, витрачалися якісь кошти на його лікування та профілактику, також треба було платити за квартиру, дитина навчалася. Конкретно які суми витрачалися вона не знає, за ліки платили невістка і брат, кредит брали без неї, тому це її думка. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки, від якої знає, що хворів [PERSON] і вони взяли кредит, також вона знає, що [PERSON] з [PERSON] тоді жили у квартирі на АКЗ та часто їздили до батька, знає, що брали кредит у Приватбанку, яку конкретно суму вони брали та яку потратили на лікування вона не знає. Допитана у судовому засіданні як свідок позивачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] хворів дуже давно, після того як попав у ДТП, йому необхідні були гроші на лікування і вона, оскільки на той час була приватним підприємцем, була вимушена йому допомогти взяла кредит, щоб його лікувати. На той час вони всі проживали у нього по вул..Верещагіна, 15. Вони обговорювали це в родині, а потім вона пішла у банк і взяла 117 тисяч грн., потратили їх на лікування, а в заяві на кредит вона вказала мету «ремонт квартири», але це їй у банку сказали так написати. Отримані кредитні гроші вона передала його дружині та сину. На теперішній час вона з Йолкіними не спілкується, підтвердити, що гроші витрачені на лікування вона не може. Суд вислухавши пояснення позивачки, представників позивачки та відповідача, третю особу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZРВNGА00000010 (т.1 а.с.9-14, 190-192). Згідно з умовами (п.7.1.) цього договору Банк зобовязується надати «Позичальникові» - [PERSON] - кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 27 лютого 2007 року до 27 лютого 2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 122734,00 грн. на наступні цілі: 111650,00 грн. на власні потреби та 11084,00 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 19 по 25 число кожного місяця. Відповідно до анкети-заяви від 15.02.2007 р. (т.1 а.с.173) до укладення кредитного договору [PERSON] ознайомилася, власноруч вказавши їх в заяві, тобто погодилася з умовами кредитування, крім того, нею також власноруч зазначена ціль програми кредитування ремонт житла. Згідно видаткового касового ордеру від 27 лютого 2007 року (т.1 а.с.193) [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 111650,00 грн.\~\~ \~ \~\~На забезпечення \~виконання зобовязань [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором 27.02.2007р. перед ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS], з [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] (т.1 а.с.196-200). \~\~\~\~Починаючи з березня 2007 р. по жовтень 2014 р. [PERSON] щомісяця частково сплачував банку гроші за кредитним договором (т.1, а.с.221- 227). Суду не надано доказів, що під час укладення кредитного договору позивачкою повідомлялись якісь інші цілі на отримання кредитних коштів, окрім зазначених нею в анкеті-заяві - ремонт житла. \~\~ \~ \~За змістом\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~ За правилами, передбаченими ст. ст.\~509,\~525,\~526 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. \~\~\~ \~Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~Частиною 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст.15\~і\~23\~цього\~Закону, а саме: споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. \~\~ \~Як вказувалося вище, відповідно до анкети-заяви від 15.02.2007 р. (т.1 а.с.173) перед укладенням кредитного договору [PERSON] ознайомилася та погодилася з умовами кредитування, власноруч зазначивши їх. Після цього нею було укладено кредитний договір з банком 27.02.2007р., на виконання якого вона отримала кредитні кошти і до жовтня 2014 року частково здійснювала сплату. \~ \~\~\~ У випадку ненадання необхідної інформації Позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. \~\~\~ \~Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3\~ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. \~\~\~\~Частиною 6\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому. Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. За таких обставин при розгляді справи було встановлено, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав [PERSON] у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; [PERSON] особисто підписала кредитний договір, чим засвідчила отримання вищевказаної інформації та те, що вона погодилась з умовами договору; на момент укладення кредитного договору вона не навела жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконувала свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч. 2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена\~\~ст. ст. 15 та 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсним у такому випадку \~ \~ Також умовами кредитного договору (п. 2.3.1), щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов, з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника. Тому не можна розглядати ці умови дискримінаційними, такими, що порушують права позичальника. Крім того, якщо таке підвищення процентної ставки відбулося після 01.12.2009 р., набрання чинності\~Закону України від 12.12.2008 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", за наявності відповідних положень у кредитному договорі, позивач не позбавлений можливості оспорити розмір нарахованих процентів (Постанова Верховного Суду України від 19.12.2012 р. у справі № 6-149цс12). За правилами статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.\~\~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~ Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Проте таких обставин позивачкою у справі не доведено. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту є необґрунтовані і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed