Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про втрату права користування житловою площею. Позов мотивований тим, що будинок №26 по вул. Савченко позивач побудував з дружиною в 1971 році, що підтверджено актом прийомки будинку в експлуатацію від 23.11.1971 року. 05.04.1972 року позивач отримав свідоцтво на право власності на будинок. 28.06.1997 року син позивача [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Після реєстрації шлюбу син з відповідачкою пішли проживати в квартиру [INFO] в Вінниці. Щоб менше платити за квартиру, то відповідачка як дружина [PERSON] була зареєстрована в будинку позивача 16.10.1999 року, що підтверджено домовою книгою. В квартирі [ADDRESS] з сином позивача проживали з червня 1997 року по жовтень 2014 року. В жовтні 2014 року відповідач з сином вселились в будинок [PERSON], де проживала до початку вересня 2015 року. 24.09.2015 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджено рішенням Вінницького міського суду по справі № 127\\3116\\15ц. В перших числах вересня 2015 року відповідач залишила будинок позивача, забрала всі свої особисті речі, одежу та взуття і пішла на інше місце проживання, що підтверджено довідкою квартального комітету та показаннями свідків. Але знятись з реєстрації добровільно не бажає, тому позивач вимушений звертатись до суду з даною позовною заявою та нести витрати, яких можна було уникнути. На підставі викладеного позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме за адресою: м. Вінниця, вул. І. Савченко, буд. 26 До початку розгляду справи по суті відповідач подала зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Позов аргументований тим, що 29.09.2016 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою, в якій просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею в будинку по вул. Савченка, 26, в м. Вінниці. На підтвердження позовних вимог [PERSON] вказує на той факт, що начебто [PERSON] з вересня 2015 року забрала свої речі з його будинку і залишила його, та по день подання позовної заяви в будинку не проживає. Проти зазначених позовних вимог [PERSON] заперечує та вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В червні 1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлю, який в 2015 році було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з матірю та знаходяться на її утриманні. Під час спільного проживання, [PERSON] та [PERSON] з 1999 року мешкали в тимчасовому помешканні по вул. Савченка, 26, м. Вінниці на земельній ділянці його батьків. В серпні 2003 року рідна сестра [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], куди [PERSON] та [PERSON] вселилися і проживали з листопада 2003 року по жовтень 2014 року. В цей же час за їх спільні кошти, та кошти рідних [PERSON], які вони брали у них в борг, сумісними зусиллями будували двоповерховий будинок на земельній ділянці [PERSON] по вул. Савченка, 26, м. Вінниці. Будівництво будинку закінчилось в 2014 році. В жовтні 2014 року [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми переїхали у новозбудований будинок. Але як тільки вони переїхали жити до нового будинку, між ними почались сварки та непорозуміння. Конфлікти почалися тому, що [PERSON] не хотів повертати родичам [PERSON] позичені у них гроші. Чим більше [PERSON] нагадувала йому про борги, тим гірші ставали відносини. Згодом [PERSON] почав погрожувати [PERSON], що якщо вона буде йому говорити про борги, він вижене її з дітьми на вулицю, і вона нічого вдіяти не зможе, оскільки будинок збудований на земельній ділянці його батька, а дозвільні документи на будівництво він не оформив. В квітні 2015 року [PERSON] переїхав жити в будинок своїх батьків, а [PERSON] з дітьми, почали створювати нестерпні умови для проживання в будинку, відключили електроенергію та газопостачання, постійно погрожували, зчиняли сварки. В жовтні 2015 року [PERSON] зателефонував син і повідомив, що він не може потрапити до будинку, його ключ двері не відчиняє. Коли ж, [PERSON] повернулася до дому, то зясувалось, що замки в дверях будинку були змінені. [PERSON] намагалась з'ясувати причину такого вчинку і їй пояснили, що [PERSON] більше жити з [PERSON] не хоче, подає на розлучення. [PERSON] дозволили зібрати необхідні речі і вона з дітьми спочатку жила у знайомих, а потім винайняла житло, оскільки піти більше нікуди і іншого житла не має. Звертаючись до суду з первісним позовом позивач має на меті позбавити [PERSON] права користування будинком, при цьому не надає суду обєктивної причини її не проживання у будинку. [PERSON] вважає, що причина її не проживання є поважною, оскільки їй перешкоджають там проживати, поведінка позивача та його дружини відносно [PERSON] та своїх же онуків є неправомірною, оскільки вони роблять неможливим проживання з ними на одному подвірї. Також, житлові права [PERSON] є порушеними, бо іншого житла у неї не має, а користуватися житловою площею в будинку вона не маємо можливості, оскільки позивач створює непридатні умови для проживання, щоб позбавити її житлових прав на новозбудований будинок. На підставі викладеного позивач по зустрічному позову просить усунути перешкоди у користуванні нею житловим будинком, шляхом вселення її та дітей у будинок 26 по вул. Савченка, в м. Вінниці та зобовязати відповідачів по зустрічному позову не чинити їй перешкоди в користуванні даним житловим будинком. Ухвалою суду від 26.12.2016 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення; об'єднано в одне провадження вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про втрату права користування житловою площею та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Ухвалою суду від 30.03.2017 року за клопотанням представника відповідача по первісному позову/позивача по зустрічному позову [PERSON] було витребувано з комунального підприємства «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» для огляду в судовому засіданні інвентаризаційну справу на будинковолодіння № 26 по вул. Савченко, що в м. Вінниці. В судовому засіданні представники позивача по первісному позову/відповідача [PERSON] по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В матеріалах справи містяться письмові заперечення. Заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON] аргументовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.06.1997 року по 24.09.2015 року. [PERSON] зі своєю сімєю проживав весь час окремо від своїх батьків в [ADDRESS]. Проте з червня 1999 року вони були зареєстровані за місцем проживання батьків [PERSON] В жовтні 2014 року [PERSON] зі своєю сімєю переїхав жити в збудований [PERSON] новий будинок в м. Вінниці по вул. Савченка, 26. Фактично за однією адресою розташовані два окремих будинки, в яких сімї завжди проживали окремо, спільного господарства ніколи не вели. Восени 2014 року між [PERSON] та його дружиною часто виникали сімейні сварки. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2015 року шлюб було розірвано, а рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2015 року встановлено режим окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] з грудня 2014 року. В вересні 2015 року відповідач за первісним позовом виселилась із будинку в якому вона проживала з [PERSON] та забрала усі свої речі, за власною ініціативою. З вересня 2015 року [PERSON] проживає за межами будинку позивача по первісному позову, так як самостійно забезпечує себе житлом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2016 року визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та його бувшою дружиною щодо розподілу спільно нажитого майна. Уклавши мирову угоду, відповідач по первісному позову повністю погодилась з порядком розподілу майна та отримала матеріальну компенсацію за свою частку. Питання про поділ новозбудованого будинку поруч із старим за адресою: м. Вінниця, вул. Савченка, 26 ніким не ставилось, так як він збудований [PERSON] і належить йому на праві приватної власності. Розірвавши шлюб із [PERSON] та виселившись, [PERSON] не знялась з реєстрації місця свого проживання за адресою: [INFO]. Своїми діями відповідач по первісному позову порушує права позивача, зокрема вільно розпоряджатись своєю власністю. В судовому засіданні відповідач по зустрічному позову [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Відповідач по первісному позову/позивач по зустрічному позову [PERSON] первісні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення № 281 від 25.01.1969 року побудував будинок № 16б по вул. І. Савченко в м. Вінниці, що підтверджується актом прийомки індивідуального будинку в експлуатацію від 23.11.1971 року. (а.с. 15) На підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих № 254 від 16.03.1972 [PERSON] було видано 05.04.1972 року свідоцтво про право особистої власності на будову № 439, відповідно до якого [PERSON] на праві особистої власності належить будинок № 16б по вул. І. Савченко в м. Вінниця. (а.с. 16) В подальшому нумерація будинку змінилась з 16б на 26, що не заперечувалось сторонами по справі. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 15633 на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Вінниця, вулиця І. Савченко, буд. 26 (16б). 16.10.1999 року у вище вказаному будинку була прописана [PERSON] (а.с. 4-6) Факт реєстрації на даний час [PERSON] у будинку № 26 по вул. І. Савченко в м. Вінниця також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області. (а.с. 139) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2015 року, яке набрало законної сили 06.10.2015 року, шлюб, який зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 28.06.1997 року, було розірвано. (а.с. 14) Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 44-45) Згідно довідок КК «Тяжилів» від 25.12.2015 року, від 31.03.2016 року, від 23.09.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], однак не проживає за цією адресою з вересня 2015 року, що підтверджується свідченнями сусідів. ( а.с. 7-13). [PERSON] 25.07.2014 року зверталась до Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області із заявою про прийняття мір до [PERSON] у звязку з тим, що остання її ображає, чинить психологічний та моральний тиск. Також, [PERSON] зверталась до прокуратори м. Вінниці з приводу протиправних дій відносно неї та її дітей (а.с. 52-57) Згідно акту, виданого КК «Тяжилів» 26.02.2016 року, на території домоволодіння за адресою: м. Вінниця, вул. І. Савченко , буд. 26, власником якого є [PERSON], знаходяться два житлових будинки та господарські споруди. (а.с. 72) В судовому засіданні було оглянуто цивільну справу № 127/20839/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ПП «Кедр-ВВ» про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. Як вбачається з вище вказаної цивільної справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2016 року було визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] від 18.05.2016 року, відповідно до якого розподілено майно подружжя. В якості свідка в судовому засіданні було допитано [PERSON], яка зазначила, що [PERSON] та [PERSON] відразу після одруження переїхали жити на квартиру. Квартира знаходилась по вул. К.Маркса. Свідок [PERSON] не бачила, щоб вони проживали там де їхні батьки зареєстровані. В батьків вони точно не жили. Їй не відомо чи вони там жили в новобудові. На вул. [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не проживали, а якщо і жили - то не більше 2-х місяців. Це було начебто весною. Їй не відомо чому [PERSON] виїхала з будинку. Також, в якості свідка в судовому засіданні було допитано [PERSON], який повідомив суду, що [PERSON] та [PERSON] розлучились, а тепер ділять будинок. Коли вони одружились, будинок вже був побудований. А той будинок, який вони будували, то трохи пожили і зїхали. Будинок добудовували [PERSON] та [PERSON]. Як там далі було - йому не відомо. Також свідок зазначив, що на одній земельній ділянці було два номера будинку. В одному будинку жили [PERSON] та [PERSON], також там був гараж, який вони в подальшому розібрали та побудували будиночок. Довгий період часу там ніхто не проживав, але згодом туди заїхали [PERSON] та [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що позивач по первісному позову/відповідач по зустрічному позову і відповідач по первісному позову/позивач по зустрічному позову не пов'язані спільним побутом (і ніколи не були), не мають взаємних прав та обов'язків (і ніколи не мали), не є членами однієї сімї, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладено, і вони ніколи не проживали разом у спірному житлі, оскільки за адресою: м. Вінниця, вул. І. Савченко, 26 в м. Вінниця розташовано два окремих будинки. Після розірвання шлюбу з сином позивача по первісному позову [PERSON] вибула із зазначеного житлового будинку. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач по первісному позову як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і право [PERSON] на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванихправ, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи [PERSON] та її представника про неможливість вселення разом з дітьми у спірний будинок та проживання в ньому, є голослівними, не підтверджені належними доказами. Як свідчать матеріали справи з цього приводу вона до власника будинку не зверталась, а зустрічний позов нею подано лише після звернення [PERSON] з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання її такою, що втратила право користування належним йому на праві власності будинком. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності [PERSON] за адресою: м. Вінниця, вул. І. Савченко, буд. 26 з вересня 2015 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Оскільки вимоги зустрічного позову [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що взадоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення сілд відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 551, 20 гривень. В зв'язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову [PERSON], понесені нею судові витрати слід залишити за нею. Враховуючи наведене,

Outcome: approved