Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про припинення права колективної власності частини земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] сільська рада Решетилівського району Полтавської області, посилаючись на наступне. Згідно з рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2014 року він є власником нерухомого майна, а саме критого тіка (2020,1 кв.м), 2-переходу (5,3 кв.м), 3-комори (41,1 кв.м); 4-комори (187,3 кв.м); 5-комори (189,0 кв.м) розташованих за адресою: 0 км+74 м справа від дороги села Братешки села Демянці Решетилівського району Полтавської області ( позначеного літерою А-1 в технічному паспорті на виробничий будинок (критий тік)) та свинарника, а саме приміщення для утримання тварин (549,0 кв.м), 2- господарського приміщення (11,4 кв.м), 3- господарського приміщення (11,4 кв.м), 4 приміщення для тримання тварин (721,8 кв.м) розташованих за адресою: 0 км.+ 120 м справа від дороги села Братешки села Демянці Решетилівського району Полтавської області ( позначених літерами А-1 та Б-1 в технічному паспорті на виробничий будинок (свинарник)). Всього йому належала частка у пайовому фонді ПАФП імені [PERSON] в розмірі 44489,00 грн або 4,11% у тому числі обігові засоби на суму 25541,00 грн. Звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за межами населеного пункту на території [PERSON] Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області під вищезазначеними обєктами нерухомості, 06 липня 2017 року йому було відмовлено у звязку з тим, що дана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ПЛ -9, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9 від 08 серпня 1995 року, виданого КСП імені [PERSON]. Однак Конституцією не передбачено такої форми власності, як колективна, не передбачає також чинне законодавство і механізму управління землями колективної власності. Частина колективних сільськогосподарських підприємств після розпаювання ліквідувались, частина була реорганізована у підприємства іншої організаційно-розпорядчої форми, які за чинним законодавством не могли бути субєктами права колективної власності на землю. В результаті чого землі, що формально продовжують перебувати у колективній власності, фактично не мають власника, з них не сплачується плата за землю, серед таких і землі під господарськими будівлями та дворами. ПАПФ ім. Т.Шевченка є правонаступником КСП імені Т.Шевченка Решетилівського району Полтавської області з дня вилучення останнього з Державного реєстру. Агропромфірма приймає на себе виконання зобовязань КСП ім. Тараса Шевченка всі його права за укладеними ним угодами з юридичними і фізичними особами, якщо строк дії таких угод не закінчився, крім прав на майно та сільськогосподарські угіддя реорганізованого КСП, які були передані його членам в якості майнових паїв та земельних часток (паїв). В свою чергу зазначена ним земельна ділянка площею 2,0 га, яку він має намір отримати у власність не входить до сільськогосподарських угідь, а відповідно, не підлягає паюванню і не розпайована і фактично продовжує перебувати у колективній власності. Під час реформування аграрного сектору економіки, відповідно до Указу Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року №1529/99, у 2000 році при перетворенні КСП імені [PERSON] в ПАПФ імені [PERSON], якому не може належати на даному правовому титулі дана земельна ділянка, у звязку з відсутністю даної організаційно-правової форми серед субєктів права колективної власності, передбачених у ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року), не було вжито дій щодо скасування державної реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-9, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №9 від 08 серпня 1995 року. ПАПФ імені [PERSON] для здійснення своєї діяльності використовує землі, які належать їй на праві власності, одержані у постійне користування та взяті в оренду. Агропромфірма набуває права власності на землю у разі купівлі земельних ділянок або придбання їх на підставі інших цивільно-правових угод, внесення засновником земельних ділянок в якості вкладу до Статутного фонду, а тому землі, які не підлягають поділу і паюванню залишилися перебувати у колективній власності КСП імені [PERSON]. Діючим законодавством України не передбачено механізм щодо передачі земель колективної форми власності до державної після припинення колективного сільськогосподарського підприємства. Землі, зазначені у вказаному державному акті на право колективної власності були розпайовані на 529 земельних часток (паїв), окрім земель, що не підлягали паюванню, а тому права членів КСП імені [PERSON] не порушуються, що підтверджується Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 72 від 10 лютого 2003 року «Про розгляд і затвердження проекту розташування земельних часток (паїв) в межах ПАПФ ім. Т.\~Шевченка». Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених ЗК України. Відповідно до ст. 28 ЗК України (1990 року) право колективної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у випадках, передбачених пунктами 4-8 статті 27 цього Кодексу. Припинення права власності на земельну ділянку при вилученні відповідно до п.4 ч. 1 цієї статті, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, наведене, він звернувся до суду з даним позовом та просить припинити право колективної власності частини земельної ділянки, яка не підлягала поділу і паюванню, а саме земельна ділянка площею 6,7 га та 2,4 га зазначеної в Державному акті на право колективної власності на землю серії ПЛ-9, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9 від 08 серпня 1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені [PERSON] під обєктами нерухомого майна розташованими на території [PERSON] Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту, а саме 0 км + 74 справа від дороги села Братешки - села Демянці та 0 км.+120 м. справа від дороги села Братешки села Демянці Решетилівського району Полтавської області, оскільки порушено його конституційне право на землю. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] не зявились, надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити /а.с.36,37/. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.33-34/. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечує /а.с.38/ Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом становлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2014 року по справі №546/1133/14-ц позов [PERSON] задоволено та, поміж іншого, визнано за нимправо власності на виробничий будинок (критий тік) літ. «А-І» загальною площею 2442,7 кв.м., літ. «а», літ. «А1-І», 1988 року забудови, який розташований 0 км. +74 м. справа від дороги с. Братешки - с. Дем'янці Решетилівського району Полтавської області, виробничий будинок (свинарник) літ. «А-І», загальною площею 576,4 кв.м., 1982 року забудови, виробничий будинок (свинарник) літ. «Б-1», загальною площею 751,2 кв.м., 1974 року забудови та свердловину № 1, які розташовані 0 км. + 120 м. справа від дороги с. Братешки - с. Дем'янці Решетилівського району Полтавської області /а.с.6-7/. Рішення надрало законної сили 08 листопада 2014 року. З вказаного рішення також вбачається, що КСП імені [PERSON] було реорганізовано у ПАПФ імені [PERSON] Шевченка Решетилівського району Полтавської області. Згідно Витягів з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31827636 від 29 грудня 2014 року та №31826020 від 29 грудня 2014 року /а.с.10-11/ право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване у реєстрі за [PERSON] 27 грудня 2014 року. З результатами розгляду заяви [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території [PERSON] Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області під обєктами нерухомості, а саме: будівлями і спорудами частини колишньої ферми КСП «Шевченка», листом від 06 липня 2017 року № 9414/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило, що земельна ділянка, на яку він передбачає отримати дозвіл на розробку проекту перебуває у колективній власності. На сьогодні питання передачі земель колективної власності бувших сільськогосподарських підприємств не врегульовано чинним законодавством /а.с.12/. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-9 вказані земельні ділянки дійсно перебувають у колективній власності КСП ім. Тараса Шевченка /\~а.с.13-\~14/. Діючими на час видачі зазначеного державного акту Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2002, Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI , який втратив чинність з 01.01.2004, та Законом України «Про власність» від 07.02.1991, який втратив чинність з 20.06.2007, були визначені приватна, колективна та державна форми власності. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13.03.1992р.) земля могла належати громадянам на праві колективної власності. Відповідно до Архівного витягу зі статуту приватної аграрно-промислової фірми імені [PERSON], затвердженого 01 лютого 2000 року та зареєстрованого 09 лютого 2000 року № 49 Архівного відділу Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області від 17 липня 2017 року №01-11/116, Приватна аграрно-промислова фірма імені [PERSON] є правонаступником КСП імені [PERSON] Шевченка Решетилівського району Полтавської області з дня вилучення останнього з Державного реєстру. Агропромфірма приймає на себе виконання зобовязань КСП ім. Тараса Шевченка, всі його права за укладеними ним угодами з юридичними і фізичними особами, якщо строк дії таких угод не закінчився, крім прав на майно та сільськогосподарські угіддя реорганізованого КСП, які були передані його членам в якості майнових паїв та земельних часток (паїв). Згідно п. 4.1. та п. 4.2 Статуту, для здійснення своєї діяльності Агропромфірма використовує землі, які належать їй на праві власності, одержані у постійне користування та взяття в оренду. Агропромфірма набуває право власності на землю у разі: купівлі земельних ділянок або придбання їх на підставі інших цивільних угод; внесення Засновником земельних ділянок в якості вкладу до Статутного фонду /а.с.19/. Таким чином, ПАПФ імені [PERSON] не набула права власності, користування чи оренди на спірні земельні ділянки. Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10 лютого 2003 року №72 затверджено проект створення нових землеволодінь в розмірі земельних часток (паїв) в межах ПАПФ ім. Т. Шевченка /а.с.20/. Згідно довідки Виконавчого комітету [PERSON] Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 13 липня 2017 року № 488, земельні ділянки площею 6,7 га та 2,4 га рахуються землями сільськогосподарського призначення (під господарськими будівлями та спорудами) у власності та в оренді не перебувають /а.с.21/. Згідно ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Земельний Кодекс України 1990 року, передбачав окрім державної та приватної, також колективну форму власності. Згідно ст. 5 ЗК України 1990 року визначала що «Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.» Розділом II «;Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як "колективна" та поняття "землі колективної власності" відсутні в чинному законодавстві. Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002року, Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 01.01.2004року та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність з 20.06.2007 року визначали такі форми власності як приватна, колективна та державна. Чинною Конституцією України та Земельним кодексом України не передбачено існування колективної власності на землю. Не передбачає також чинне законодавство і механізму управління землями колективної власності Під час реформування аграрного сектору економіки, відповідно до Указу Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року №1529/99, у 2000 році при перетворенні КСП імені [PERSON] в ПАПФ імені [PERSON], якому не може належати на даному правовому титулі дана земельна ділянка, у звязку з відсутністю даної організаційно-правової форми серед субєктів права колективної власності, передбачених у ст. 5 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, не було вжито дій щодо скасування державної реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ-9, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №9 від 08 серпня 1995 року. Таким чином, після зміни КСП імені [PERSON] правонаступником, який не є субєктом права колективної власності, землі колективної власності фактично не мають власника, з них не сплачується плата за землю. Чинним законодавством не передбачений механізм передачі земель колективної форми власності до державної після припинення КСП. Згідно ч. 3 ст. 78 ЗК України (в редакції 2001 року) земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно п.п. «г» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земель них ділянок приватної власності та земельних ділянко комунальної власності. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Як встановлено судом, земля, зазначені у вказаному Державному акту на право колективної власності розпайовані на 529 земельних часток (паїв), окрім земель, що не підлягали паюванню, що підтверджується розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10 лютого 2003 року №72 /а.с.20/. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», земля може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Відповідно до ст. 28 ЗК України від 18 грудня 1990 року N 561-XII право колективної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у випадках, передбачених у п.4, п.\~6-8 статті 27 Кодексу. Припинення права власності на земельну ділянку при вилученні відповідно до п.4 ч. 1 цієї статті проводиться у судовому порядку. Згідно п. 4, п.6-8 ст. 27 ЗК України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб. Враховуючи те, що КСП імені [PERSON] припинило свою діяльність у 2000 році, а тому наступні 17 років дохідна частина місцевого бюджету не отримує надходжень від сплати земельного податку, обєктом якого є частина земельної ділянки, яка не підлягає поділу і паюванню і продовжує перебувати у колективній власності, невикористання даної земельної ділянки, відповідає підставам за яких право колективної власності на частину земельної ділянки може бути припинено у судовому порядку. Таким чином, зважаючи на все вищенаведене, враховуючи те що, КСП імені [PERSON] припинило свою діяльність, його правонаступник ПАПФ імені [PERSON] не є субєктом права колективної власності на землю, спірні земельні ділянки розташовані під господарськими будівлями та спорудами, належними позивачу на праві власності та не підлягають розпаюванню, а також те, що на даний момент чинним законодавством не передбачено механізму управління землями колективної власності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved