Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області, в якій з урахуванням уточнених вимог просив визнати право власності на об`єкт нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації - зупиночний комплекс, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивачки мотивує тим, що [PERSON] була відведена земельна ділянка площею 90 м? для будівництва зупиночного комплексу по [ADDRESS] . На підставі акту вибору земельної ділянки від 24.09.2002 року їй була передана в оренду земельна ділянка площею 91 м? та дозволено будівництво зупиночного комплексу по [ADDRESS] з благоустроєм прилеглої території. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 10.05.2005 року №255 затверджено акт Державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію зупиночного комплексу по [ADDRESS] із завершенням благоустрою та влаштуванням навісу біля зупинки для очікування автотранспорту. Збудований позивачкою зупиночний комплекс по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0091 га з кадастровим номером 7410700000:03:007:0061 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єкта торгівлі, земельна ділянка належить на праві власності Прилуцькій міській раді, але на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.04.2016 року передана в оренду [PERSON] строком на п`ять років. Оформити за позивачкою право власності в даний час є неможливим у зв`язку зі зміною законодавства, тому її представником і було подано до суду даний позов. У підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте представник завчасно подав заяву до суду, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а розгляд справи провести за відсутності сторони позивача у підготовчому засіданні (а.п.43), проти чого у своїй заяві не заперечував представник відповідача, який також просив справу розглянути за його відсутності та визнав уточнені позовні вимоги (а.п.41). Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі акту вибору земельної ділянки від 24.09.2002 року постійною діючою комісією Прилуцької міської ради [PERSON] була відведена земельна ділянка площею 90 м? для будівництва зупиночного комплексу по [ADDRESS] (а.п.13-14). На підставі замовлення забудовника Відділом містобудування та архітектури Прилуцької міської ради [PERSON] було видано архітектурно-планувальне завдання №30/2003 від 14.04.2003 року на проектування об`єкта архітектури для нового будівництва зупиночного комплексу по [ADDRESS] (а.п.15-17). Відповідно до рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 03.06.2003 року №344 [PERSON] дозволено будівництво зупиночного комплексу по вулиці Київській, 230-Ж в м.Прилуки Чернігівської області з благоустроєм прилеглої території (а.п.18). Прилуцькою міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було надано дозвіл на виконання будівельних робіт №28 від 06.06.2003 року, згідно з яким [PERSON] надано дозвіл на будівництво зупиночного комплексу по [ADDRESS] (а.п.19). Відповідно до експертного висновку 2003.В №01.52.11.1141 від 18.08.2003 року, виданого Чернігівським експертно-технічним центром Державного комітету України з нагляду за охороною праці, проектну документацію з будівництва зупиночного комплексу по [ADDRESS] визнано такою, що відповідає вимогам нормативних актів з охорони праці (а.п.20). [PERSON] були отримані визначені діючим на період будівництва дозволи та технічні умови, а саме: Технічні умови Прилуцького РЕМ ВАТ "Чернігівобленерго" №51/2003 від 27.03.2003 року на проектування низковольтних пристроїв (а.п.21), Технічні умови Відділу пожежної безпеки УМВС України в Чернігівській області №27 від 27.03.2005 року щодо забезпечення пожежної безпеки (а.п.22), Технічні умови Прилуцького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Прилуцького міськвиконкому №107 від 03.04.2003 року на підключення зупиночного комплексу до системи водопостачання і водовідведення м.Прилуки (а.п.23-24). Державною технічною комісією був оформлений акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкта - зупиночного комплексу по [ADDRESS] в експлуатацію (а.п.25). Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 10.05.2005 року №255 затверджено акт Державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію зупиночного комплексу по [ADDRESS] із завершенням благоустрою та влаштуванням навісу біля зупинки для очікування автотранспорту (а.п.26). Збудований [PERSON] зупиночний комплекс по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0091 га з кадастровим номером 7410700000:03:007:0061 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єкта торгівлі, земельна ділянка належить на праві власності Прилуцькій міській раді, але на підставі договору оренди земельної ділянки від 12.04.2016 року передана в оренду [PERSON] строком на п`ять років, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2016 року № 59179696 (а.п.27). Згідно з копією висновку про вартість майна, станом на 31.07.2020 року, ринкова вартість зупиночного комплексу без урахування ПДВ становить 142320,00 грн (а.п.33). Згідно з копією довідки КП "Прилуцьке МБТІ" від 09.06.2020 року № 1270 право власності на зупиночний комплекс по [ADDRESS] не зареєстровано (а.п.32). Листом державного реєстратора Вегери В.А. від 26.08.2020 року №109, з посиланням на п.41 "Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затверджених постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності на магазин у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів та відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі документів документу про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (а.п.31). Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на час вирішення спору врегульовано Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року. Пунктом 13 додатку №3 «Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), Порядку є обов`язковою надання інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, з зазначенням дати, серії, номеру документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, та кадастровий номер земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 вказаної статті визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб та інші випадки. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.5, 6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість добросовісність та розумність. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1, 3, 10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма ст.13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Згідно з ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст.19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Таким чином, з огляду на все викладене вище, оцінюючи в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що будівництво споруди зупиночного комплексу здійснено позивачкою у чіткій відповідності до норм законодавства на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, що надає їй право власності на новостворений об`єкт, але на даний час у позасудовому порядку оформити за забудовником його право власності немає жодної можливості у зв`язку із зміною законодавства, яке регулює дані правовідносини, тому позов беззаперечно підлягає задоволенню. На підставі викладеного та ст.16, 328, 321, 328, 331, 392, ЦК України,

Outcome: approved