Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 17.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір R53700462167B. Відповідно до умов Кредитного договору R53700462167B від 17.09.2013 року, предметом договору є надання банком позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту - 100 000,00 грн.; строк користування - по 17.09.2017 року; проценти за користування кредитом - 24% річних. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до п.4.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1.39% від початкової суми кредиту. Позичальник письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження Банку, про умови кредитування. Позичальник погодився із діючими умовами банківських та супутніх послуг, які сплачуються ним відповідно до Графіку згідно з додатком, який є невід`ємною частиною цього Договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню Кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості Кредиту та реальної процентної ставки (п.6.2 Кредитного договору). 27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та позивачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимог №1 позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за Кредитним договором. Умови вищезазначеного Кредитного договору відповідачем не виконані і станом на 27.12.2019 року заборгованість позичальника становить 57 396,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 19 470,40 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) - 13 301,25 грн.; заборгованість по комісії - 13 520,00 грн.; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості - 11 105,29 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 19.08.2020 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 02.10.2020 року відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає в повному обсязі, просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.09.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір R53700462167B про надання останньому кредиту у сумі 100 000,00 грн., строк повернення кредиту 17.09.2017 року, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних., а в п.5.1 договору передбачена сплата пені у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту. Відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв від 27.03.2017 року, укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ПАТ «ВТБ БАНК» до ПАТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення. В подальшому правонаступником Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" став позивач - Акціонерне товариство "Таскомбанк", що підтверджується статутом АТ "Таскомбанк", затверженим загальними зборами акціонерів АТ "Таскомбанк", протокол від 24.04.2019 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № R53700462167B від 17.09.2013 року, [PERSON] станом на 27.12.2019 року має заборгованість по кредиту у розмірі 57 396,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 19 470,40 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) - 13 301,25 грн.; заборгованість по комісії - 13 520,00 грн.; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості - 11 105,29 грн. Згідно із п.1 ч.1 ст.512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст.516 Цивільного Кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак, відповідач умови договору № R53700462167B від 17.09.2013 року своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував. Таким чином, відповідачем були порушені умови кредитного договору (п.п. 1, 4.2, 4.3, 5.1) та вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, у зв`язку з чим, виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 27.12.2019 року складає 57 396,94 грн. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, зробленим позивачем та вважає, що він відповідає вимогам закону і умовам кредитного договору. У відзиві відповідач просив застосувати строки позовної давності. Дане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення, що і відбулось у даній справі. Як вбачається з умов кредитного договору № R53700462167B від 17.09.2013 року, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою Банку та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим Договором у повному обсязі (п. 7.4). Тому, посилання відповідача в обґрунтування своєї заяви на сплив строків позовної давності щодо стягнення кредиту - є необґрунтованим, оскільки кредитним договором чітко встановлено строк дії договору. Окрім того, відповідач посилався на ч. 2. ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, як вбачається з п. 7.1 кредитного договору № R53700462167B від 17.09.2013 року, на підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених Договором, встановлено у 3 роки. Тому, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до даних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R53700462167B від 17.09.2013 року в розмірі 57 396,94 грн., яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 19 470,40 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) - 13 301,25 грн.; заборгованість по комісії - 13 520,00 грн.; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості - 11 105,29 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2102 грн., сплачений останнім при подачі позову, що підтверджується платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: approved