Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі - ТОВ "Рада") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2 264,99 грн. - основного боргу, 195,87 грн. - індексу інфляції, 15,36 грн. - 3% річних. Свої вимоги мотивує тим, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а ТОВ "Рада" є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує зазначений будинок. Відповідно до умов договору від 26.01.2004 року [PERSON] зобов'язувався вносити плату за житлово-комунальні послуги не пізніше 10 числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Внаслідок несплати вартості житлово-комунальних послуг за період з листопада 2014 року по лютий 2015 р. у відповідача утворився борг в сумі 2 264,99 грн. Отже [PERSON] як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі договору та положень статті 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційної складової, що становить 195,87 грн., трьох відсотків річних, що становить 15,36 грн. В судовому засіданні представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 2 135,02 грн. - основного боргу, 976,22 - суми інфляційних нарахувань, 86,29 грн. - 3% річних, 1 932,09 грн. - пені. В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи позовні вимоги в частині стягнення боргу з листопада 2014 року не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, щодо стягнення заборгованості за жовтень 2014 року поклався на розсуд суду, оскільки він не мав доказів оплати за надані послуги за цей період. Вислухавши пояснення представників сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 26 січня 2004 року між ТОВ «Рада» та [PERSON] укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобов'язався не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок підприємства пропорційно його частці власності в будинку і в розмірах, визначених чинним законодавством за надані послуги. Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов'язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, Об'єднання за рішенням загальних зборів має право - задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг, тощо. З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2006 Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «13-й квартал» серія АОО № 125596, номер запису про державну реєстрацію 1 065 102 0000 005450. Рішенням загальних зборів членів ОСББ «13-й квартал» від 16.10.2014 було прийнято рішення про прийняття будинку [ADDRESS] на баланс ОСББ «13-й квартал» та визначення останнього управителем будинку, починаючи з 01.11.2014. ОСББ «13-й квартал» повідомило Дарницьку районну у м. Києві державну адміністрацію та Департамент житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації про прийняття на свій баланс та обслуговування будинку [ADDRESS] - з 01.11.2014. Відповідно до прийнятого рішення ОСББ «13-й квартал» також повідомило позивача про розірвання з ТОВ «Рада» попередніх відносин щодо обслуговування будинку - з 01.11.2014 р. і таке розірвання позивачем оспорено не було. Уклавши з постачальниками та виробниками відповідних житлово-комунальних послуг самостійні договори щодо надання послуг, з 01.03.2015 року ОСББ «13-й квартал» самостійно почало забезпечувати обслуговування вищевказаного будинку. Також матеріали справи містять акти прийняття виконаних робіт по управлінню та збереженню неподільного та загального майна станом на 01.12.2014, 01.01.2015, 01.02.2015, 01.03.2015, 01.04.2015, що підтверджують надання управителем ОСББ «13-й квартал» відповідачу комплекс робіт по управлінню, утриманню та збереженню неподільного та загального майна будинку з листопада 2014року по лютий 2015року. Вказані обставини також підтверджуються довідкою ОСББ «13-й квартал» від 01.05.2016 р., виданої [PERSON] про відсутність заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з листопада 2014 року. Таким чином, суду були також надані докази на підтвердження того, що отримані відповідачем житлово-комунальні послуги за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року включно, були надані йому ОСББ «13 квартал», які ним, в свою чергу, були належно оплачені. Враховуючи, що зобов'язання [PERSON] щодо оплати житлово-комунальних послуг виконані ним належним чином, підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період часу немає. Разом з тим, задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за жовтень 2014 року в сумі 398,04 грн., оскільки належних доказів оплати цих послуг відповідачем не надано. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що відповідальність на підставі ст. 625 ЦК України за жовтень 2014 року, яка підлягає стягненню становить 23,72 грн. - 3% річних та 264,39 грн. - інфляційної складової боргу. Щодо стягнення пені за жовтень 2014 року в сумі 465,50 грн., заявленої представником позивача 02 червня 2016 року слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення нейстойки. За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. 06 червня 2016 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, оскільки ТОВ "Рада" звернулось до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги поза межами строку позовної давності. Виходячи з вишевикладеного, заява про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню, оскільки позивач з зазначеною вимогою звернувся лише 02.06.2016 року, з урахуванням положень ст. 257 Цивільного кодексу України, підстав для поновлення ТОВ "Рада" пропущеного строку для звернення з цим позовом до суду судом не встановлено. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial