Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , зареєстрованої на ім`я [PERSON] , який значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /інформація до 2013 року/, запис обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1352370, зареєстрований Обухівською державною нотаріальною конторою 28.10.2003 року. Позовні вимоги мотивує тим, що в травні 2019 року під час звернення до приватного нотаріуса КМНО Міністерства юстиції України Гавловської І.О. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька [PERSON] йому стало відомо що на квартиру [ADDRESS] , накладено арешт. Позивч з`ясував, що арешт на вказне нерухоме майно накладено відповідно до постанови ВДВС Обухівського районного управління юстиції від 28.10.2003 року при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області про стягнення з ТОВ «АВА АГРО» коштів в сумі 245 512, 00 грн. на користь ЗАТ «Південелектромережбуд». Позивач з огляду на вищевикладені обставини не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька на нерухоме майно, що належало йому за життя, а тому для захисту своїх прав змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач у справі вважає, що накладений на спадкове майно арешт є незаконним та таким, що безпідставно порушує його права як спадкоємця. Ухвалою судді від 02.04.2020 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, ТОВ «АВА АГРО», про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, процесуальних заяв, клопотань чи відзиву до суду не подав. Третя особа, ВАТ «Південелектромережбуд», про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання свого представника не направила, процесуальних заяв, клопотань чи пояснень до суду не подавала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 14720 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Після смерті батька залишилось спадкове майно і позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавловської І.О. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно. За життя батько позивача [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,125 га, кадастровий номер 3223186801:01:011:0001, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] , що належала йому на підставі Державного акту від 20.06.2001 року Серії [NUMBER] та на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.09.2007 року, виданого Підгірцівською сільською радою. В листі №109/02-14/12/2018 від 13.06.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська І.О. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1352370, зареєстрований Обухівською районною державною нотаріальною конторою 28.10.2003 року, на вказане нерухоме майно, затримується до зняття арешту. З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2003 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області про стягнення з ТОВ «АВА АГРО» 245512 грн. 00 коп. на користь ЗАТ «Південелектромережбуд» №190/17-03 від 22.10.2003 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 0252дв9, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить ТОВ «АВА АГРО», що зареєстроване за адресою: вул Лугова, буд. 8, с. Підгірці та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить товариству та на виконання зазначеної постанови Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 19.06.2019 року Обухівським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області, позивачу [PERSON] надано відповідь на його заяву від 11.06.2019 року, в якій зазначено про відмову у знятті арешту та повідомлено, що у відділі відкритих виконавчих проваджень щодо боржника [PERSON] немає, відомості щодо накладення арешту на його майно відсутні, та оскільки матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються та позивачу рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 5 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". За правилами ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент винесення постанови про накладення арешту) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Аналогічні положення містить і чинна редакція ч.1 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно до вимог ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Частіша 4 статті 59 ЗУ Про виконавче провадження передбачає перелік підстав для скасування арешту мана. В свою чергу частина 5 зазначеної статті визначає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, враховуючи відсутність підстав, передбачених вказаною статтею Закону, арешт може бути знятий виключно за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч. 1ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що виконавче провадження на даний час на виконанні у відділі ДВС не перебуває, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як спадкоємця даного майна на оформлення спадкових прав, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача, як спадкоємця майна, шляхом скасування арешту, накладеного на спадкове майно. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача, оскільки останній не зазначав про їх відшкодування з відповідача .

Outcome: approved