Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку 12583,42 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 13.08.2010 року та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 12583,42 грн., з яких: 4118,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6789,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 575,40 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання позивач свого повноважного представника не направив. У своїй письмовій заяві, яка отримана судом 07.05.2019 року, представник позивача просив відкласти судове засідання у зв`язку із його відпусткою, при цьому доказів цьому до заяви не додав, у зв`язку із чим суд вважає причини, за якими представник позивача просить відкласти розгляд справи неповажними і не доведеними, тому вважає за необхідне продовжити розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами. Крім того, ухвалою суду від 09 квітня 2019 року позивача було зобов`язано в строк до 08 травня 2019 року, надати суду докази укладення з відповідачем [PERSON] , кредитного договору, надання відповідачу кредитної картки і кредиту, витребувано у позивача оригінал анкети-заяви [PERSON] , від 20.11.2010 року, оригінал кредитної справи та всіх документів, які були створені на виконання анкети-заяви, складеної 20.11.2010 року від імені [PERSON] Однак позивачем на виконання даної ухвали, жодного доказу зазначеного у ній до суду надано не було. У своїй заяві від 07.05.2019 року представник позивача зазначив, що витребувані оригінали кредитного договору на даний час надати суду неможливо, оскільки відбувається їхній пошук в архіві банку. Відповідач та його представник у судове засідання також не з`явились. У своїй заяві представник відповідача [PERSON] просив розглядати справу без його та відповідача участі та застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позивачем позовної давності. Крім того, у відзиві на позов, який мається в матеріалах справи відповідач позовні вимоги не визнає, з тих підстав що позивачем не доведено та не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів і Пам`ятки клієнта, що в сукупності із анкетою-заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг та про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування. Матеріали позовної заяви не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Сама ж заява не містить умов кредитування, що також не дає підстав стверджувати, що між банком та відповідачем виникли кредитні відносини. Окрім цього позивачем суду не надано доказів того, що відповідна банківська картка передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачеві, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку (встановлення кредитного ліміту у розмірі т.п.). Розрахунок заборгованості є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, не був погоджений з відповідачем, тому не може бути безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. 14.03.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому банк зазначає, що зміст кредитного договору, укладеного з відповідачем, зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах . Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, відповідач в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору та здійснення погашення заборгованості, які він здійснював. Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Також, відповідач не визнаючи позовних вимог розрахунок заборгованості, наданий позивачем не спростував, контррозрахунок не надав, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Тому, на думку позивача, він у повній мірі довів належними доказами існування спірного кредитного договору та заборгованості по сплаті кредитних зобов`язань. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, з позовної заяви, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 6400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат згідно Умов. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язань за Договором, і на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» між банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: 4149437407486065 дата відкриття 20.10.2010 року термін дії 11/13, [NUMBER] дата відкриття 17.06.2011 року, термін дії 03/15, [NUMBER] від 07.02.2013 року термін дії 08/16, [NUMBER], дата відкриття 08.08.2013 року, термін дії 05/17, [NUMBER], дата відкриття 03.04.2014 термін дії 02/18 (а.с.191). Отже на виконання анкети-заяви, підписаної відповідачем 20 жовтня 2010 року, йому була видана кредитна картка 4149437407486065 дата відкриття 20.10.2010 року термін дії 11/13, згодом дана картка декілька раз була пере випущена та відповідно відповідачу було видано наступні картки: [NUMBER] дата відкриття 17.06.2011 року, термін дії 03/15, [NUMBER] від 07.02.2013 року термін дії 08/16, [NUMBER], дата відкриття 08.08.2013 року, термін дії 05/17, [NUMBER], дата відкриття 03.04.2014 термін дії 02/18 Згодом ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив свою назву на АТ КБ «ПриватБанк». Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30.09.2018 року [PERSON] має заборгованість у розмірі сумі 12583,42 грн., з яких: 4118,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6789,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 575,40 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.6-9). Крім того, на підтвердження заборгованості [PERSON] банком надано виписки по вищезазначеним карткам, з якої вбачається активне користування відповідачем даними картками (а.с.97-101). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами факт укладення крединтного договору, користування відповідачем кредитними коштами, підтверджено заборгованість за умовами кредитного договору та обгрунтованість підстав для застосування ст.1054 ЦК України, що свідчить про обгрунтованість позову по суті позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про яку письмово заявлено відповідачем, з огляду на наступне. Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з базовою процентною ставкою 3,0% з обов`язковим щомісячним платежем 7% від заборгованості але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Далі процентна ставка банком була змінена. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Згідно копії поштового відправлення ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даною позовною заявою про захист свого порушеного права 21 листопада 2018 року (а.с.45). З наданого представником позивача витягу про рух коштів по картковим рахункам відповідача, вбачається, що останній жодного разу не вносив коштів на погашення заборгованості, погашення заборгованості здійснювалось самим банком шляхом автоматичного списання коштів з рахунку. Оскільки із виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що дії на погашення заборгованості відповідачем не вчинялися, а погашення заборгованості було здійснено шляхом автоматичного списання коштів, що не може бути взято до уваги як підстава для переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, враховуючи дану позицію Верховного Суду строк позовної давності для позивача по даній справі сплив у жовтні 2013 року, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості перші проценти за користування кредитом у розмірі 0,98 грн. були нараховані 29.10.2010 року. Крім того, суд наголошує, що строк дії договору та позовна давність, яка була застосована судом не є тотожними поняттями і початок перебігу позовної давності не може в даному випадку збігатися саме з закінченням строку дії картки. Перевипущення карти або автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі №127 цс14. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed