Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить з урахуванням змінених позовних вимог стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання маолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 2500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 20 січня 2021 року до досягнення дитиною повнолітння. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну допомогу у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач мешкали разом, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі . [INFO] у них народився син [PERSON] . На даний час дитина мешкає із нею, вони разом з відповідачем не проживають через розлад у стосунках. Турботу , в тому числі і матеріальну щодо дитини здійснює тільки вона, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не несе витрат на його утримання, в зв,язку з чим вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження призначено судовий розгляд. У судове засідання позивач не з`явилась. Представник позивача - адвокат Андрійчук Н.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти утримання з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , однак тільки у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проти стягнення на її користь витрат, пов,язаних з правничою допомогою не заперечував. Представник відповідача - адвокат Сафронов Д.А. також позовні вимоги визнав частково, заперечував проти стягнення з відповідача щомісяця аліментів у розмірі 2500,00 грн на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює, позивачка не надала доказів щодо можливості відповідача сплачувати вишезазначену суму, однак не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму на їх малолітню дитину. Також не заперечував проти стягнення з відповідача витрат, які понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському на Основ,янському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків), актовий запис № 908 від 02.09.2020 року сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно інформації з реєстру ториторіальної громади м. Харкова вбачається, що місце реєстрації позивача [PERSON] - [ADDRESS] дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог частково , а саме: стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1921 грн, і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. Згідно з ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Крім того позивачкою понесені витрати на правничу (правову) допомогу. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять докази понесення позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 2000,00 грн. На підтвердження цього позивачем було надано: ордер, договір № 01-22/03/21 від 22.03.2020 року, додаток № 1 до договору про надання професійної правничої ( правової) допомоги від 22.03.2020 року, прибутковий касовий ордер на суму 2000,00 грн. Надані докази є допустимими та підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, то з відповідача на її користь суд стягує витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 2000,00 грн. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial