Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач, Виконком Дзержинської районної у місті ради, звернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно з діючим законодавством України, до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності, питання розподілу та надання житла, що належить до комунальної власності, розташованого на території району, у тому числі кімнат у гуртожитках. Здійснюючи вказані повноваження, виконкомом Дзержинської районної у місті ради встановлено, що на реєстраційному обліку у кімнаті № 78 загальною площею 19,02 кв. м в гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS], знаходиться [PERSON], 1987 року народження та її син [PERSON], 1997 року народження. Вказаний гуртожиток перебуває в комунальній власності міста, обслуговується комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація № 8". Кімната не приватизована та не є приватною власністю відповідача. Відповідачі тривалий час, з 2011 року, у кімнаті фактично не мешкають, їх місце перебування невідоме, будь-яка інформація про них відсутня. Оплата за комунальні послуги по кімнаті не сплачується, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за енергоресурси. Зазначені факти підтверджуються комісією у складі працівників КП "ЖЕО № 8". Враховуючи те, що Відповідачі без поважних причин тривалий час, понад шість місяців, не мешкають у вищезазначеній кімнаті, позивач просить визнати їх особами, що втратили право користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача не була присутньою, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засіданні не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за зареєстрованою в установленому порядку адресою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду з відміткою " у зв'язку з закінченням строку зберігання", заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, тому суд розглядає справу у відсутність відповідачів з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті Кривий Ріг ради в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника також просила суд долучити до матеріалів справи витяг з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Виконкому Дзержинської районної у місті ради підлягають задоволенню . Так, з довідки №225 від 17.10.2014 року, виданої КП "ЖЕО № 8" , вбачається, що наймач - [PERSON] 1978 р.н., її син - [PERSON] 1997 р.н. зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З акту б/н від 16.10.2014 року складеного КП "ЖЕО № 8" вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не мешкають в гуртожитку за вказаною адресою з 2011 року (а.с.9), тобто понад шість місяців. Заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.10.2014 року складає 21286,88 грн. (а.с.8 зворот). Згідно з ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР право користування житловим приміщенням зберігається за відсутнім наймачем або членом його сім"ї понад шість місяців у випадках, прямо передбачених діючим законодавством. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Таким чином відповідачі понад встановлений законом термін без поважних причин не проживають в спірній кімнаті, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталися, обов'язки по сплаті комунальних послуг не несе. Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що дійсно відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають в кімнаті [ADDRESS] більше шести місяців без поважної причини, при цьому є зареєстрованими в ній, чим чинять перешкоди у поліпшенні житлових умов та отримання житла у гуртожитку іншим особам, крім того накопичується заборгованість за житлові послуги, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування даною кімнатою й відповідно такою, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку у вказаній кімнаті. Як вбачається з витягу протоколу № 7, засіданням комісії з питань захисту прав дитини виконкому Дзержинської районної у місті ради вирішено, що відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] може бути визнано особами, що втратили право на користування жилим приміщенням у кімнаті [ADDRESS], у зв'язку з тим, що останні тривалий час не мешкають без поважних причин у вищевказаному приміщенні, та відповідно, зняття їх з реєстраційного обліку. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи положення ст.ст. 6, 160 СК України, ст.ст. 29,313 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК УРСР , а також те, що на момент розгляду справи [PERSON] виповнилось 17 років, реєстрація його місце проживання як члена сім"ї наймача пов"язана з реєстрацією його матері - [PERSON], відсутні заперечення органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне позов в частині вимог про зняття з реєстрації [PERSON] задовольнити. Також суд зазначає, що оскільки до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловими фондами комунальної власності та надання житла, що належить до комунальної власності, розташованого на території району, у тому числі і кімнат у гуртожитках, то суд вважає виконком Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу належним позивачем по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача про необхідність виселення відповідачів із займаної ними житлової площі без надання іншого жилого приміщення. Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратили право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для подальшого зняття останніх з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням викладеного, вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно п. 7 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору, тому суд стягує судовий збір в розмірі 243,60 грн. на користь держави з відповідача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved