Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У квітні 2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 2 052 353,14 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 30.08.07 р. між Закритим акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне Акціонерне Товариство "Перший Український міжнародний банк" та [PERSON] укладений кредитний договір № 5646877, відповідно до якого Позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 150000,00 доларів США, а Відповідач, в свою чергу, зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити Позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 12.03.2028 року. 25.12.2009 року до Кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101, згідно умов якої було видано другий транш Кредиту в розмірі 1 170 006, 07 грн. (один мільйон сто сімдесят тисяч шість гривень 07 копійок) з виключним цільовим призначенням на погашення заборгованості позичальника за 1-м траншем. На виконання умов п. 1.1 Кредитного договору, Позивач відкрив [PERSON] позичковий рахунок та надав йому обумовлені кредитним договором грошові кошти. Згідно п. п. 1.1, 1.3, 3.1, 3.2 Кредитного договору, відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Відсотки за користування кредитом, нараховані з моменту видачі кредиту по 24.04.2010 р. відповідачем сплачено в повному обсязі, але, починаючи з 25.04.2010 року, Відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, сума нарахованих та несплачених відсотків за Кредитним договором за користування кредитом, станом на 01.04.2014 р. складає 882 347, 07 грн. На підставі п. п. 3.5.7, 3.5.8 Кредитного договору, 27.09.13 р. позивач надіслав Відповідачу письмову вимогу вих. № КНА-61/581 від 27.09.13р. про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом. Та цю вимогу відповідач особисто отримав 03.10.2013р. Відповідачем вказана вимога не виконана, у зв'язку з чим, станом на 01.04.14 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 2 052 353,14 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 170 006.07 грн. та заборгованість за несплаченими відсотками в сумі 882 347.07 грн. Представник позивача в судовому засіданні змінив розмір позовних вимог, посилаючись на можливість застосування позовної давності до платежів, встановлених графіком повернення кредиту, строк сплати яких настав поза межами трирічного строку. Представник позивача посилався на Постанову судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.13 р. № 6-116цс13, в якій зазначено, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З урахуванням викладеного, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» 1 798 120,02 грн., які складаються з заборгованісті за кредитом в розмірі 1 144 152,75 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 653 967,27 грн., а також судовий збір. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав зазначивши при цьому, що відповідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин ", з врахуванням постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014р. "Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів ", якими кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятої статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішення таких спорів, суди повинні врахувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Ст. 296 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно висновків, які містяться в постанові Верховного суду України від 06.11.2013р. та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст.360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як зазначено в самій позовній заяві та підтверджується довідкою про стан і історію заборгованості за кредитним договором від 04.09.2014р. ще починаючи з 25.04.2010р. Відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів за користування ним. В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, 19.10.2010 року (згідно з печаткою пошти на конверті) Позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом (вих.№539и від 15.10.2010 року), якщо протягом 30 календарних днів не буде погашено прострочену заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, яку Відповідач отримав 21.10.2010р. Тобто Позивачем згідно з умовами кредитного договору (п.п.3.5.7., 3.5.8. та 4.2.2) та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України було змінено кінцеву дату повернення кредиту та відсотків за кредитним договором. Оскільки заборгованість за кредитним договором так і не була погашена після отримання вимоги, то починаючи з 22.11.2010 р. розпочав перебіг трирічний строк позовної давності для звернення ПАТ "ПУМБ" до [PERSON] з вимогами, що виникли із укладеного кредитного договору і цей строк відповідно закінчився 22.11.2013р. В той же час позивач направив поштою позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Харкова лише 11 квітня 2014р., тобто поза межами строку позовної давності, хоча жодної перешкоди для звернення до суду у межах передбаченого законом строку у нього не було. Розуміючи, що на момент звернення з позовом до суду строк позовної давності Позивач направив Відповідачу вдруге вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування ним вих.. №КНА-61/581 від 27.09.2013р., яку і долучив до позовної заяви, приховав факт направлення першої вимоги. Поряд з цим, ПАТ «ПУМБ» є великою фінансовою установою, має значний штат співробітників, що за своїми службовими обов'язками повинні представляти (захищати) інтереси банку перед третіми особами, тобто позивач мав всі можливості для своєчасного захисту своїх прав в суді, якщо вважав їх порушеними, в межах строку позовної давності. Заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, суд дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідності відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. 60 ЦПК України. Судом встановлено, що 30.08.07 р. між Закритим акціонерним товариством "Перший Український міжнародний банк" правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне Акціонерне Товариство "Перший Український міжнародний банк" та [PERSON] укладений кредитний договір № 5646877, відповідно до якого Позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 150000 доларів США, а Відповідач, в свою чергу, зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити Позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 12.03.2028 року ( а.с.6-11). До Кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101 від 25.12.2009 року, згідно умов якої було видано другий транш Кредиту в розмірі 1 170 006,07 грн. (один мільйон сто сімдесят тисяч шість гривень 07 копійок) з виключним цільовим призначенням на погашення заборгованості позичальника за 1-м траншем ( а.с.12-14). На виконання умов п. 1.1 Кредитного договору, Позивач відкрив [PERSON] позичковий рахунок та надав йому обумовлені кредитним договором грошові кошти. Згідно п. п. 1.1, 1.3, 3.1, 3.2 Кредитного договору, відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Як зазначено в самій позовній заяві та підтверджується довідкою про стан і історію заборгованості за кредитним договором від 04.09.2014р., починаючи з 25.04.2010р. Відповідач повністю припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів за користування ним ( а.с. 50-51, 63-64). В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, 19.10.2010 року, що підтверджується печаткою пошти на конверті, Позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом (вих.№539и від 15.10.2010 року), якщо протягом 30 календарних днів не буде погашено прострочену заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, яку Відповідач отримав 21.10.2010р. ( а.с.48-49). Тобто Позивачем згідно з умовами кредитного договору (п.п.3.5.7., 3.5.8. та 4.2.2.) та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України було змінено кінцеву дату повернення кредиту та відсотків за кредитним договором. В судовому засіданні та в заяві про зменшення позовних вимог представник позивача підтвердив факт направлення відповідачу вимоги вих.№539и від 15.10.2010 року та пояснив, що кредитним договором було передбачено дату остаточного повернення кредиту - 30.08.2022 року, яку слід вважати днем настання строку виконання основного зобов'язання та початком перебігу строку позовної давності ( а.с.66-69). Зазначену позицію суд оцінює критично, оскільки вимога вих.№539и від 15.10.2010 року, має відповідну назву "вимога достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом " і прямо зобов'язує відповідача достроково повернути всю суму кредиту в сумі 1170006,07 грн. Оскільки заборгованість за кредитним договором так і не була погашена після отримання вимоги, то починаючи з 22.11.2010 р. розпочав перебіг трирічний строк позовної давності для звернення ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] з вимогами, що виникли із укладеного кредитного договору і цей строк закінчився відповідно 22.11.2013р. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем не було укладено в будь-якому вигляді угоди про збільшення строку позовної давності, передбаченої ст.259 ЦПК України та умови кредитного договору та додаткової угоди до нього також не передбачають положень щодо збільшення строку позовної давності. В той же час, будь-яких доказів щодо наявності обставин, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу строку позовної давності позивачем під час розгляду справи не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed