Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Пирятинська районна державна адміністрація у січні 2015 року звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що в селі Харківці Пирятинського району Полтавської області без реєстрації проживає сім'я [PERSON] та [PERSON], які мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, ніде не працюють, систематично зловживають спиртними напоями, не забезпечують належних умов для проживання дітей, діти не мають належного харчування, не забезпечені в повній мірі одягом. Житлово-побутові умови проживання сім'ї незадовільні. Працівники служби у справах дітей, центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді неодноразово попереджали відповідачів про наслідки невиконання батьківських обов'язків. У 2012 році Пирятинська районна державна адміністрація зверталася до районного суду про позбавлення батьківських прав відповідачів. Оскільки останні свою поведінку змінили, позов залишили без розгляду. На сьогоднішній день ситуація в сім'ї виникає занепокоєння за здоров'я та розвиток дітей. Питання виконання батьківських обов'язків відповідачами розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації. Члени комісії прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON], [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що ті зміни на краще, які відбулися в поведінці відповідачів після наданого їм судом строку для виправлення носять нетривалий характер і сподіватися на те, що вони і надалі будуть належним чином виконувати свої батьківські обов'язки не можна, оскільки райдержадміністрація не вперше звертається до суду з позовом про позбавлення їх батьківських прав. Враховуючи, що відповідачі самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити їх батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що від виконання батьківських обов'язків не ухиляються, обоє влаштувалися на роботу, діти відвідують школу, забезпечені харчуванням та одягом, відповідачі вдома навели порядок, тому бажають виконувати свої батьківські обов'язки і надалі. Неповнолітній [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні просили не позбавляти відповідачів батьківських прав щодо них, зазначивши, що обох батьків вони люблять, останні про них піклуються та займаються їх вихованням. Прокурор у судовому засіданні позов Пирятинської райдержадміністрації не підтримав, зазначив про відсутність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Пояснив, що у ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі мають роботу, діти забезпечені продуктами харчуванням та необхідним одягом, житлово-побутові умови проживання сім'ї не ідеальні, проте задовільні - антисанітарії немає. Крім того, просив врахувати думку самих неповнолітніх дітей, які не бажають втрачати зв'язок із батьками та потребують їх виховання. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом установлено: Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнололітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7,8,9). Вказана сім'я проживає в селі Харківці Пирятинського району Полтавської області без реєстрації. Відповідно до довідки-характеристики Харківецької сільської ради відповідачі зловживають спиртними напоями, вихованням дітей не займаються, діти часто не відвідують або прогулюють школу. Будинок знаходиться в незадовільному санітарному стані, не проведено ремонт для умов проживання, навчання, належного харчування у дітей немає. Основним засобом для проживання є тимчасові підробітки (а.с.11). За висновком Пирятинської райдержадміністрації відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, ніде не працюють, систематично зловживають спиртними напоями, не забезпечують належних умов для проживання дітей, діти не мають належного харчування, не забезпечені в повній мірі одягом. Житлово-побутові умови проживання сім'ї незадовільні. Ситуація в сім'ї виникає занепокоєння за здоров'я та розвиток дітей. У зв'язку з цим вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12-13). Згідно приписів ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до Конвенції ООН "Про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу (далі - СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За приписами ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Наразі, позивачем належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків надано не було. Висновок Пирятинської районної державної адміністрації про можливість позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей, на думку суду, був даний без повного та об'єктивного аналізу всіх обставин, що мають значення при його прийнятті. Натомість, у суду є достатні підстави стверджувати про існування передумов для зміни поведінки відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей в кращу сторону. За ініціативи позивача судом 18 березня 2015 року було проведено обстеження житлово-побутових умов відповідачів за місцем їх проживання у с. Харківці Пирятинського району. Родина мешкає у одноповерховому будинку, який складається з двох житлових кімнат, сім'я утримує господарство (кури та коза) та обробляє присадибну земельну ділянку. У будинку є необхідні меблі, наявне пічне опалення, стелі та стіни побілені, відведене місце для навчання дітей. Наявна постільна білизна, у шафі зберігаються дитячі речі. Встановлено, що дійсно матеріально-побутові умови сім'ї примітивні, проте санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні та не викликають зауважень. На час розгляду справи у суді відповідачі влаштувався на роботу ( відповідач [PERSON] працює неофіційно). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. Натомість, позивач не навів достатньо переконливих і зважених аргументів доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав на захист інтересів дітей. Достовірних даних про те, що діти часто не відвідують школу позивачем надано не було, як і не здобуто переконливих доказів того, що відсутність належного харчування загрожує здоров'ю неповнолітніх дітей. При винесенні рішення суд також враховує думку самих неповнолітніх дітей, які просили не розлучати їх з батьками та вважають, що останні належно опікуються ними та турбуються про їх виховання. Таким чином, даних про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] свідомого нехтують своїми батьківськими обов'язками, що порушує права та інтереси їх неповнолітніх дітей, встановлено не було, тому суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо позбавлення відповідачів батьківських прав та не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed