Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 4 листопада 2004 року з відповідача, [PERSON], в її користь, стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 50 гривень щомісяця, починаючи з 14 жовтня 2004 року до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для повного матеріального утримання дитини. З кожним роком дитина потребує більше витрат. Син знаходиться на її повному вихованні та утриманні, будь-якої допомоги, крім сплати аліментів, відповідач на утримання сина не надає. Тому задоволення зростаючих зазначених потреб дитини повністю залежить від її доходів, яких їй фактично не вистачає для належного утримання дитини. Постійного місця роботи вона не має, проживає з сином на виручені кошти з ведення домашнього господарства - продажу молока, м'яса, яєць. Відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, оскільки майже безперервно неофіційно працює, належної матеріальної допомоги дитині не надає. Зміни життєвих потреб дітей також враховані і державою, шляхом прийняття відповідних законів щодо соціальних гарантій. Зокрема згідно Закону України "Про прожитковий мінімум на 2003 рік" вiд 28.11.2002 р. N 247 -ІУ (стаття 1,) прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у 2003 р. був встановлений в розмірі 307 гривень, а в 2015 р. Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років встановлений на рівні 1286 грн., а з 1 по 31 грудня 1455 гривень. Разом з цим з 2003 року по даний час - 2015 рік в Україні відбулися інфляційні процеси, внаслідок чого відбулося підняття цін на товари харчування і дитячий одяг, на ліки, оскільки дитина, як і всі діти, періодично хворіє, а визначений розмір аліментів у сумі 50 гривень станом на сьогоднішній день є недостатнім для матеріального утримання дитини. При цьому нею в місяць на належне та нормальне утримання дитини витрачається приблизно до 1000 гривень, без врахування сплачуваних відповідачем 50 гривень як суми присуджених аліментів. Більше того, з недавно відповідач добровільно сплачує їй аліменти в сумі 100 гривень, тобто на 50 гривень більше, а ніж присуджено судом, чим ним самим визнається факт мізерності таких коштів наданих на утримання дитини. За таких обставин, враховуючи що з кожним роком життєво-матеріальні потреби дитини збільшуються, крім того у 2009 році син [PERSON] досяг школоповинного віку, що створює додаткові витрати на придбання належного навчального інвентаря, сума аліментів визначена у твердій грошовій сумі 50 гривень недостатня для покриття матеріальних витрат на утримання та виховання дитини і такі зміни враховані державою при збільшенні прожиткових стандартів, від яких в певній мірі залежить розмір аліментів, вона змушена звернутися до суду з проханням про збільшення розміру стягуваних аліментів з суми 50 гривень до 600 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Між тим, відповідач [PERSON] будь-яких інших аліментних чи інших зобов'язань не має, матеріально забезпечений, фізично та душевно здоровий, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі, в якому вноситься її прохання перед судом. Позивачка, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. В своїх показах зазначив про те, що він згідний на збільшення розміру аліментів, які будуть стягуватися з нього на утримання сина [PERSON], [INFO] до 500 гривень щомісячно, оскільки більшу суму не буде взмозі сплачувати, так як не має постійного місця роботи та має на утриманні перестарілу мати. З цих же підстав, просив суд стягнути з нього половину суми судового збору. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі, який 24 березня 2005 року розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис №33, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу . Відповідач [PERSON], являється батьком неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини: серії [NUMBER] від 16.12.2003 року. Довідкою, виданою виконавчим комітетом Лугівської сільської ради №217 від 23 лютого 2015 року стверджено, що на утриманні [PERSON] знаходиться неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Лугівської сільської ради №224 від 24 лютого 2015 року та акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], остання разом зі своїм сином проживає у власному будинку. Матеріально-побутові умови проживання задовільні. Ніде не працює, ІТД та ПД не займається, в РЦЗ на обліку не перебуває, доходів окрім аліментів в сумі100 грн. не має. Стаття 51 Конституції України чітко визначає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їхнього повноліття. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє на Україні з 27 вересня 1991 року, "… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей". Зважаючи на взяте зобов'язання, Україна як держава, яка приєдналась до цієї Конвенції, прийняла Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, де в ст.8 записано: "Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку". Обов'язок утримувати дітей мають двоє батьків, вказаних у свідоцтві про народження дитини. Також аналогічне передбачене ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2004 року з відповідача [PERSON] в користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 50 гривень щомісяця, починаючи з 14 жовтня 2004 року до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивачка посилається на те, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для повного матеріального утримання дитини, оскільки з кожним роком дитина потребує більше витрат. Частиною 1 ст.192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Абзацом 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено право суду при визначення розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Зміни життєвих потреб дітей також враховані і державою, шляхом прийняття відповідних законів щодо соціальних гарантій. Зокрема згідно Закону України "Про прожитковий мінімум на 2003 рік" вiд 28.11.2002 р. N 247 -ІУ (стаття 1,) прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у 2003 р. був встановлений в розмірі 307 гривень, а в 2015 р. Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум на дітей від 6 до 18 років встановлений на рівні 1286 грн., а з 1 по 31 грудня 1455 гривень. Поряд з цим суд констатує, що з 2009 року в Україні відбулися інфляційні процеси, внаслідок чого відбулося підняття цін на товари харчування і дитячий одяг, на ліки, оскільки дитина періодично хворіє, а визначений розмір аліментів у сумі 50 гривень станом на сьогоднішній день є недостатнім для матеріального утримання дитини. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON], ніде не працює, індивідуальною трудовою та підприємницькою діяльністю не займається, в Районному центрі зайнятості не числиться. Вище наведені обставини стверджуються довідкою №574 виданою 16.03.2015 року виконкомом Білинської сільської ради. Таким чином, суд, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, приймаючи до уваги матеріальне становище дитини а саме те, що вона є малолітньою, не має доходу, часто хворіє, проживає у важких матеріальних умовах, і матеріальне становище відповідача, який являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є працездатним, інших утриманців не має, має мінливий дохід, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, зобов'язавши відповідача, сплачувати, щомісячно, в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, по 600 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути 243.60 грн. судового збору.

Outcome: approved