Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Держави України в особі органу соціального захисту населення Дружківської міської ради, Держави України в особі органу Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, що завдана дією акту, котрий визнано неконституційним. В обґрунтування позову зазначив, що 23.12.2016 рішенням про визнання учасником бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України №8/I/V/327 йому надано статус учасника бойових дій із наданням у подальшому посвідчення «Учасника бойових дій - ветеран війни». Починаючи з 2017 року на підставі ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому виплачувалась одноразова грошова допомога. Нарахування та виплату вказаної грошової допомоги робилось через Управління соціального забезпечення Дружківської міської ради відповідно до постанови Кабінету Міністрів України. Однак протягом 2017 - 2019 років відповідна одноразова грошова допомога нараховувалась та виплачувалась у розмірі значно нижчому ніж встановлено Законом. Протягом 2017-2019 років УСЗН Дружківської міської ради перераховувало на його користь щорічну грошову допомогу до 5 травня відповідно до Постанови КМУ та Бюджетного кодексу України. Рішенням Конституційного суду України №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) від 27.04.2020 встановлено: «визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положенням статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення щодо регулювання соціальних пільг ( у тому числі і виплат до 5 травня учасникам бойових дій), що було визнано неконституційним згаданим рішенням КСУ було внесено до перехідних положень Бюджетного кодексу відповідно до Закону №79 - VIII від 28.12.2014. Частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції закону №107-VI від 28.12.2007, а саме «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про державний бюджет України» . Вказану частину у наведеній редакції визнано неконституційною відповідно до рішення Конституційного суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008. У зв`язку із неконституційністю зазначеної редакції частини Закону, діють положення вищезазначеної статті до Закону України №367-XIV від 25.12.98, а саме: щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». З 28.12.2014 по 27.02.2020 діяли вищезазначені неконституційні норми Бюджетного кодесу, котрі регулювали відмінно від Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічні виплати матеріальної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій. Відповідачем -1 згідно його заяви, йому було надано довідку, в якій зазначено, що йому як учаснику бойових дій виплачено матеріальної допомоги: за 20147 рік - 1200,00 грн., за 2018 рік - 1265 грн., за 2019 рік - 1295, 00 грн., отримання цих коштів він не заперечує. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір визначається цим законом. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: складала у 2017 році 1247,00 грн.; у 2018 році 1373,00 грн.; у 2019 році 1497,00 грн. Отже, недоплачена матеріальна допомога до 05 травня у 2017 році, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій: 1247 (розмірі мінімальної пенсії за віком станом на 01 січня 2017 року) * 5 - 1200 (вже виплачені кошти) = 5035,00 грн. Недоплачена матеріальна допомога до 05 травня у 2018 році, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій: 1373 (розмірі мінімальної пенсії за віком станом на 01 січня 2018 року) * 5 - 1265 (вже виплачені кошти) = 5600,00 грн. Недоплачена матеріальна допомога до 05 травня у 2019 році, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій: 1497 (розмірі мінімальної пенсії за віком станом на 01 січня 2017 року) * 5 - 1295 (вже виплачені кошти) = 6190,00 грн. Загальна недоотримана сума складає, 16825,00 грн., вказана шкода завдана саме неконституційним актом, що діяв протягом 2017-2019 року. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 16825,00 грн. матеріальної шкоди, завданої дією окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положенням статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що визнано неконституційним. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 серпня 2020 року провадження у справі відкрито та визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.23). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті (а.с.59). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 30 листопада 2020 року провадження у справі зупинено (а.с.83). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 січня 2021 року провадження у справі було відновлено (а.с.88). 28 серпня 2020 року представник відповідача - 1 надала відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.27-32). 31 серпня 2020 року позивач [PERSON] надав відповідь на відзив, в якому висловив свої заперечення на відзив відповідача-1 та просив позов задовольнити (а.с.33-34). У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача-1 та представник відповідача-2 заперечували проти заявлених вимог [PERSON] та просили у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] має статус учасника бойових дій та користується пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни, у тому числі Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується копіює рішення про визнання учасниками бойових дій та копією посвідчення серії [NUMBER] від 06.11.2015 року (а.с.8-9). Із довідки наданої начальником УСЗН Дружківської міської ради, вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Дружківської міської ради та виплачено йому коштів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня: в 2017 році - 1200,00 грн. відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; в 2018 році - 1265,00 грн. відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 14 березня 2018 року №223 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; в 2019 році - 1295,00 грн. відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 20 березня 2019 року №237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; в 2020 році - 1390,00 грн. відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.10). Як зазначено у позові, позивач вважає, що виплати разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах за період з 2017 року по 2019 рік, встановлених КМУ, є меншими, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком, а тому є шкодою (збитками), які має відшкодувати держава відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції України. Між тим, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року було визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради в частині відмови [PERSON] у донарахуванні недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року відповідно до частини 5 статті 112 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції після 27 лютого 2020 року (а.с.11-17). Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року провадження у справі закрито за позовом [PERSON] до УСЗН Дружківської міської ради Державної казначейської служби України, в частині стягнення з Державного бюджету України на його користь, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 16825,00 грн. за період з 2017 року по 2019 рік, матеріальної шкоди, завданої дією окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положенням статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що визнано неконституційним (а.с.18-21). Отже, з матеріалів справи вбачається, що дії УСЗН Дружківської міської ради щодо нарахованого розміру отриманої допомоги за період з 2017 року по 2019 рік, позивач не оскаржував і до суду за захистом порушених прав не звертався. Позивач звернувся із вимогою про відшкодування майнової шкоди внаслідок дії акта (закону), що визнаний неконституційним. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 12 та 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, та пільги особам з інвалідністю внаслідок війни. Разом з тим, Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано неконституційним положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічним чином регламентовано дане питання в ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України». Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення дане положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали. В рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012 щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Тобто, законом визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи. Захист цивільних прав - це дії з попередження, припинення порушення прав або відновлення порушених прав громадян і організацій. Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові засоби примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. Статтею 12 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» / редакції Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року / встановлено пільги учасникам бойових дій, у тому числі виплату до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. На виконання вимог даної норми закону в цій редакції, а також Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, були прийняті, зокрема, постанови Кабінету Мінінстрів України № 223 від 05 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року та № 237 від 20 березня 2019 року. Вказаниим нормативними актами Кабінету Мінінстрів України щорічно визначалася до виплати сума одноразової допомоги до 5 травня. Саме з урахуванням даних нормативних актів позивачу протягом 2017 - 2019 років нараховувалася та виплачувалася щорічна допомога до 5 травня в розмірах, які визначалися Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. За змістом ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно з ч. 3 ст. 152 Конституції України, матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Закон, який би встановлював порядок відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, відсутній. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Загальні положення про відшкодування шкоди врегульовано Главою 82 ЦК України. Статтею 1166 ЦК України визначено загальні положення про відшкодування шкоди. В свою чергу відповідальність держави за своїми зобов`язаннями врегульовано ст.ст. 1173, 1175 ЦК України. Даними нормами закону передбачено відповідальність за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважнь, а також у разі прийнятті ними нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований. З урахуванням підстав відповідальності держави, визначених даними нормами закону, вони на вимоги позивача не розповсюджуються. З точки зору закону підставою для відповідальності за ст.22 ЦК України, є завдання збитків у разі порушення цивільного права особи. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст.16 ЦКУкраїни. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В розумінні вимог ст.22 ЦК України, поняття збитків поділяється на дві частини: реальні збитки та упущена вигода. Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Право позивача на отримання одноразової щорічної допомоги до 5 травня регламентовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Така допомога є політикою держави у сфері соціального захисту певних категорій населення за рахунок коштів Державного бюджету України. Суд вважає, що недоплачена позивачу сума одноразової грошової допомоги до 5 травня в порядку Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не підпадає під поняття збитків (шкоди), визначених ст.22 ЦК України, та не може відшкодовуватися в порядку ст. 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що недоплачена позивачу сума щорічної допомоги не є збитками в розумінні вимог ст.22 ЦК України, а тому не знаходить підстав для задоволення позову. При вирішенні спору, надаючи оцінку підставам звернення позивача до суду, та приведеному ним обґрунтуванню своїх вимог, суд також виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК Ураїни кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, законом гарантовано право особи на звернення до суду про відшкодування шкоди внаслідок застосування до неї неконституційного акта. В той же час, при вирішенні такого спору підлягає доведенню причинно-наслідковий зв`язок між неконституційним актом і шкодою, заподіяною їй. Тобто суд, застосовуючи юридичні наслідки рішення Конституційного Суду про неконституційність, повинен обов`язково дотримуватися принципу пропорційності, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи в кожній конкретній справі. У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Тобто, позивач, отримуючи протягом 2017-2019 років до ухвалення рішення Конституційним Судом одноразову щорічну допомогу до 5 травня, отримав її у відповідності до Закону, який діяв на той час, а тому є захищеним конституційною нормою, котра виключає зворотню дію у часі рішень Конституційного Суду. Крім того, ч.2 ст.95 Конституції України визначено, що виключно Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків, виходячи з фінансових можливостей держави. Згідно з підпунктом «б» п. 9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України виплата щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 3 ст. 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування. Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Приймаючи вказане Рішення Конституційний Суд України виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Таким чином, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави. Тобто, встановлюючи протягом 2017-2019 років розмір одноразової грошової допомоги до 5 травня, Кабінет Міністрів України діяв у спосіб, виначений Конституцією України. З урахуванням цього, порядку ухвалення та набрання чинності рішеннями Конституційного Суду України, визначеного Конституцією України та ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України», суд вважає, що рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, з урахуванням викладеного вище обгрунтування, не є підставою для висновку про наявність шкоди та її відшкодування державою. З урахування викладеного приведене позивачем обгрунтування шкоди та обов`язок її відшкодування за рахунок держави не може бути прйиняте до уваги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed