Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Солонянського районного суду Дніпропетровської області 13 лютого 2020 року надійшла позовна заява кредитної спілки «Союз-Дніпро» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просять солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 827/14 від 09 квітня 2014 року, укладеного між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] 108 684,14 грн. з яких: 31 746,73 грн. залишок по кредиту; 76 937,41 грн. проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів та понесенні судові витрати. В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 09 квітня 2014 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний догові № 827/14. Згідно умов договору в редакції Додаткового договору № 1 від 15 січня 2015 року позивач надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 33 228 грн. строком на 34 місяці, починаючи з 09 квітня 2014 року до 08 лютого 2017 року. Отримання коштів підтверджується касовим ордером № 1916 від 09 квітня 2014 року. В свою чергу [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Банк покладенні на нього зобов`язання виконав в повному обсязі, а позичальник з грудня 2016 року припинила виконувати свої зобов`язання в результаті чого станом на 20 січня 2020 рік утворилась заборгованість в розмірі 108 684,14 грн. з яких: 31 746,73 грн. залишок по кредиту; 76 937,41 грн. проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. 15 січня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений Додатковий договір № 1 відповідно до якого Позичальник [PERSON] визнала станом на 15 січня 2015 рік суму заборгованості за кредитним договором № 827/14 від 09 квітня 2014 року з зарахуванням суми відсотків відповідно до п. 4.4 Кредитного договору в сумі 46 038,98, в тому числі залишок заборгованості за кредитом 31 746,73 грн. та заборгованість за відсотками 14 286, 25 грн. В якості забезпечення зобов`язань [PERSON] перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій був укладений договір поруки № 827/14 від 09 квітня 2014 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] та Договір поруки № 827/14 від 09 квітня 2014 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] відповідно до Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов`язання перед Позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] визначених Кредитним договором. Оскільки відповідно до п.2.2 Договору поруки встановлено що відповідачі несуть солідарну відповідальність позивач пославшись на норми матеріального права просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість станом на 20 січня 2020 рік в розмірі 108 684,14 грн. з яких: 31 746,73 грн. залишок по кредиту; 76 937,41 грн. проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів (а.с.1-3). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 лютого 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.33). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.34-36) До суду 10 березня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.37-39). Ухвалою судді від 10 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Союз-Дніпро» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.40-41) 20 липня 2020 року відповідач [PERSON] надала суду письмовий відзив в якому зазначила, що позивачем в позовній заяві не зазначено розрахунок заборгованості по відсоткам, окрім того умови кредитного договору не містять норм стосовно стягнення відсотків. Надані виписки по рахунках не можуть слугувати доказом безпірності розміру вимог позивача про існуючу заборгованість відповідачів, окрім того позивачем не надано розрахунок основної заборгованості. Також просила застосувати строк позовної давності, оскільки останній платіж по кредиту було вчинено у 2016 році, а до суду позивач з вимогами про стягнення заборгованості звернувся лише в 2020 році, а отже на момент звернення до суду строк позовної давності сплив (а.с.85-87). 05 серпня 2020 року позивачем надано відповідь на відзив в якому представник позивача зазначив що кредитний договір було укладено, утворилась заборгованість яка підлягає стягненню. Окрім того зазначив що умови кредитного договору містять сплату збільшених процентів за користування кредитними коштами у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором до повного його погашення. 24 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до Кредитної спілки з проханням продовжити термін дії договору що й було зроблено 15 січня 2015 року та погоджено новий графік погашення заборгованості, та остання підтвердила наявність у неї заборгованості в розмірі 31 746,76 грн. стосовно застосування строків позовної давності зазначили, що строк дії кредитного договору до 08 лютого 2017 року, а вони звернулися до суду в січня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеної ст. 257 УПК України (а.с. 92-94). Представник позивача 15 жовтня 2020 року надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 квітня 2014 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний догові № 827/14 про надання останній кредитних коштів на ремонт квартири в розмірі 33 228 грн. строком на 30 місяців тобто з 09 квітня 2014 року по 08 жовтня 2016 рік з відсотковою ставкою 21,76% та проценти нараховані згідно п. 4.2 пунктом 4.4 кредитного договору сторони погодили, що при порушенні Позичальником строків сплати кредиту, вказаних в п 4.2 цього договору більше ніж на 15 календарних днів із 16 дня, Кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення (а.с. 6-7). Отримання коштів [PERSON] підтверджується касовим ордером від 09 квітня 2014 року (а.с. 10). 15 січня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору № 827/14 від 09 квітня 2014 року, яким було продовжено термін дії договору на чотири місяці, а саме з 09 квітня 2014 року по 08 лютого 2017 рік. Даним додатковим договором [PERSON] визнала заборгованість в розмірі 46 038,98, в тому числі залишок заборгованості за кредитом 31 746,73 грн. та заборгованість за відсотками 14 286, 25 грн. (а.с. 96). В якості забезпечення зобов`язань [PERSON] перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій був укладений договір поруки № 827/14 від 09 квітня 2014 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] та Договір поруки № 827/14 від 09 квітня 2014 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] відповідно до Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов`язання перед Позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] визначених Кредитним договором. Даними договорами встановлено, що відповідачі несуть солідарну відповідальність (а.с. 8-9). В результаті не виконання відповідачами своїх зобов`язань станом на 20 січня 2020 рік утворилась заборгованість в розмірі 108 684,14 грн. з яких: 31 746,73 грн. залишок по кредиту; 76 937,41 грн. проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів (а.с.4) Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки «Союз Дніпро» заборгованість станом на 20 січня 2020 рік в розмірі 108 684,14 грн. з яких: 31 746,73 грн. залишок по кредиту; 76 937,41 грн. проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. Стосовно заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу. Правова позиція Верховного суду України зазначає, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони (банк та клієнт)встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Також Верховний суд України прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі викладеного можна зробити наступний висновок: якщо клієнт впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою строки позовної давності. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який клієнт не здійснив. Останньою додатковою угодою № 1 до договору про споживчий кредит №827/14 від 09 квітня 2014 року, підпис на якій не оскаржується стороною відповідача, строк дії кредитного договору продовжено до 08 лютого 2017 року (п. 3 Додаткової угоди , а.с. 96 ) позивач з позовними вимогами звернувся в січні 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 700,67 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved