Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: 12 травня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 71247,48 грн за кредитним договором № б/н від 20.09.2011, яка складається з: 4170, 29 грн - заборгованість за кредитом; 59049,46 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4158,80 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3368,93 грн - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1600 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.09.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 має заборгованість 71247,48 грн, яка складається з такого: 4170,29 грн - заборгованість за кредитом; 59049,46 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4158,80 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 3368,93 грн - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Свої заперечення обґрунтовує таким: - позивач зазначає, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] від 20.09.2011 та Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк видав йому кредитну картку "Універсальна". Однак, такі твердження жодними доказами не підтверджені. Адже в анкеті-заяві немає жодної відмітки про отримання ним картки "Універсальна", а також немає жодних інших доказів отримання ним такої картки. Крім того, звертає увагу на те, що анкета-заява підписана ним датою «200. 09.2011», хоча такої дати в календарі не існує взагалі; - в своєму позові позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Пам`ятку клієнта», однак в матеріалах справи таких документів немає, на витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт, які в часі затверджені ймовірно в 2013 році, оскільки в них йде мова, що починаючи з 01.01.2013 проводяться зміни тарифного плану. За таких умов наголошує, що в зазначених Тарифах з обслуговування кредитних карт жодним чином не вказано 20,4 річних відсотків, на які посилається позивач у позові; - в позові банк посилається на те, що нібито до п. 2.1.1.7.6 цих Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених діючим договором, більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову, однак в матеріалах справи не міститься Умов та правил надання банківських послуг, натомість є якісь документи на незрозумілій йому мові; - безпідставним є також твердження позивача про те, що ним (відповідачем) остання проплата в розмірі 160 грн здійснена 12.06.2014, адже він жодної проплати 12.06.2014 не здійснював, а вказаний розрахунок не є належним доказом, що саме він здійснював дану проплату; - позивач просить покласти на нього подвійну відповідальність, а саме стягнути і штраф, і пеню, що є недопустимим, адже «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», і це стосується не тільки кримінальної чи адміністративної відповідальності, а і цивільної; - наголошує, що подає заяву про застосування строків позовної давності. Адже з позову банку вбачається, що він отримав кредит 20.09.2011 строком користування до закінчення дії картки «Універсальна». Вказана картка втратила свою дію 20.09.2012, тому він повинен був повернути отримані кредитні кошти до 20.09.2012. Ним у добровільному порядку жодних платежів за укладеним кредитним договором здійснено не було. З позовом до суду позивач звернувся 27 квітня 2017 року шляхом надіслання рекомендованого листа з позовною заявою, таким чином позов заявлено за межами трирічного строку позовної давності. Враховуючи те, що він заявив про застосування позовної давності, відповідачем не здійснювалося жодних дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності, слід застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу ніщо не заважало регулярно звертатися до суду за стягненням заборгованості за укладеним договором, позов задоволенню не підлягає. В судове засідання відповідач не з`явився, однак його представник - адвокат Малетин А.Я. відзив на позов підтримав та додав, що відносно довідки про термін дії карточки до 2015 року, то документу нема, довідка видана адвокатом. Натомість, карточка діяла до 2013 року та була видана терміном на 2 роки. Тим більше, якщо відповідач отримав 4000 грн, то не міг би бути винуватим близько 100000 грн. Одностороннє збільшення процентної ставки є безпідставним. [PERSON] не був з нею ознайомлений. Відносно 160 грн, які ніби то внесені відповідачем у 2014 році, то це було зараховано банком бонуси без відома позичальника, а не сплата в рахунок погашення боргу. Хоча не було підстав і нараховувати бонуси, так як в зазначені в бонусному рахунку дати, він не користувався кредитною карткою. Крім цього, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, умови і тарифи не є умовами договору, оскільки позивач самостійно виставив їх на сайт, постійно їх змінюючи. Відповідач їх не підписував, російською мовою не володіє, тому жодних підстав для задоволення позовних вимог немає. Щодо суми отриманих коштів за кредитною карткою, то минули строки давності. Також просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати, понесені останнім на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.178, 193, 206). Однак подав до суду відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з таких підстав: - стосовно форми кредитного договору, то при оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: у заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку, є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг; - щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, то позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 20.09.2011, в якій містяться: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, Contract, з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,70% (20,40% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на його офіційному сайті. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг; - у виписці з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та що останній користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а, отже, й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки - з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором; - виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції); - виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а, отже, є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті; - тарифи зазначені в Пам`ятці Клієнта, яка існує в єдиному примірнику та яку отримав відповідач разом із кредитною картою у спеціальному конверті; - стосовно викладення Умов та правил надання банківських послуг (УІП) на російській мові, то вони затвердженні Наказом Банку СП-2010-256 від 06.03.2010, таким чином положення ЗУ «Про засади державної мовної політики» не поширюються на спірні правовідносини. Викладення Умов та правил надання банківських послуг на російській мові не суперечить нормам чинного законодавства, а тому позивач не зобов`язаний надавати до суду їх редакцію українською, а вказані УІП слід вважати належним доказом по справі. Відповідач взяв на себе зобов`язання регулярно ознайомлюватись із змінами до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПриватБанку. Укладений 20.09.2011 відповідачем із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на даний час є чинним, вимог про визнання цього договору з тих чи інших підстав, а також про внесення до нього змін чи його розірвання, позичальник у встановленому порядку не заявляв, а тому, будь-яких законних підстав для незастосування положень цього договору немає, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, відповідач здійснюючи погашення заборгованості, визнавав заборгованість за договором та погоджувався із умовами договору. Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що УІП є неналежним доказом по справі або ж відповідач їх не розумів під час укладення договору; - доказами, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань, є копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з карткою; - договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, а саме в п. 1.1.3.1.6 договору, що відповідає вимогам п.п. 1.4., 6.1. Постанови НБУ "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 29.03.2004; - заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу вважає помилковим, оскільки пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах. Штраф - разове покарання, а пеня - покарання, має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов`язання. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Враховуючи викладене, принцип свободи договору дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов`язання - у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконанання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання - у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний; - стосовно строку дії договору та кредитної картки, то даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обґрунтовані; - щодо строку позовної давності, то кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 04.2015 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 29.04.2017, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду; - щодо строків позовної давності по пені, то підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі; - згідно з випискою по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. На даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. А також від представника позивача надійшов відзив на заяву, в якій він виклав міркування, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Додатково вказує, що: - з виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи із 20.09.2011, а саме: купівля товару, зняття готівки у банкоматах, поповнення кредитного рахунку; - щодо порядку погашення заборгованості та нарахування процентів за кредитним договором, то згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% (з 02.04.2014 Наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше решти заборгованості. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. При нарахуванні Банком процентів, комісій, пені і невнесення коштів Клієнтом на погашення цієї заборгованості, Банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту; - стосовно компенсації витрат на правову допомогу зазначають, що згідно з постановою Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), чого при подачі відзиву нак позов не було подано, а відповідно і не може вирішуватися питання про розподіл таких витрат при ухваленні рішення. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 06.03.2019 скасовано заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2017 по справі №343/801/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено дану справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи. 1 квітня 2019 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позов та заява про застосування строків позовної давності (а.с.141-144, 145). Ухвалою суду від 02.04.2019 поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позов. 25 квітня 2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.157-163) Ухвалою суду від 02.05.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено праву до розгляду по суті. 29 липня 2019 року від представника відповідача надійшла заява, в якій він просить здійснювати розгляд справи за його відсунуті та відсутності відповідача, а також стягнути витрати з позивача в розмірі 6100 грн (а.с.183). 22 серпня 2019 року представником позивача подано до суду відзив на заяву представника відповідача (а.с.195-201). Неодноразово від сторін надходило до суду клопотання про перенесення (відкладення) судового засідання (а.с.151, 175, 189). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: в судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON] \~звернувся до\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк»,\~яке на\~даний час\~ АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 20 вересня 2011 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку 0414070000245034722, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с.6). Як свідчить довідка вих. №30.1.0.0/2-20170429/2389 від 11.04.2019, [PERSON] , як клієнт АТ КБ «ПриватБанк», згідно з кредитним договором б/н від 20.09.2011, отримав карту № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 04.2015 року (а.с.164). Доказів, які б свідчили про інший строк дії картки відповідачем на обгрунтування своїх заперечень не надано, банківську картку для огляду в судовому засіданні не представлено. [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 4000 грн, про що вказав позивач, не заперечив відповідач та що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунку останнього. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20.09.2011, станом на 28.02.2017 борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 71247,48 грн, з них: 4170,29 грн заборгованість за кредитом, 59049,46 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 4158,80 грн комісія та 3868,93 грн заборгованість по судовим штрафам (а.с.4-5). Цей же розрахунок підтверджує, що відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.09.2011, отримавши кредитну картку, користувався коштами банку, та станом на час подання позову позичені кошти не повернув. З виписки по рахунку за період 09.09.2011 по 19.02.2019 вбачається активне використання [PERSON] кредитного рахунку, починаючи із 20.09.2011, а саме: 21.09.2011 року він декілька раз знімав готівку у різних банкоматах на суму 10 грн, тричі по 1000 грн, 500 грн, після чого знімав кошти 30.09.2011, 21.10.2011, 28.10.2011. [PERSON] було відкрито також бонусний рахунок, з якого неодноразово списувалися кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом (а.с.103-105, 117-119). Оцінка суду: дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, беручи до уваги доводити, міркування та пояснення сторін, викладені відповідно у відзиві на позов та у відповіді на відзив, враховуючи пояснення, надані в судовому засіданні представником відповідача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого: положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляло АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку від 20.09.2011 процентна ставка не зазначена, не визначено умови щодо сплати комісії. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім, тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті:\~https://privatbank.ua/terms/70/, як невід`ємні частини спірного договору. Вказаними витягами визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у тому розмірі нарахування і порядку, зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й висновком Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, заперечення відповідача щодо таких домовленостей та щодо ознайомлення його з документами, на які посилається банк, як частину кредитного договору, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача [PERSON] , то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.09.2011 шляхом підписання заяви-анкети. За таких обставин відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 59049,46 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 4158,80 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 3368,93 грн (процентна складова), задоволенню не підлягає. Однак, суд також враховує, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в сумі 4170,29 грн (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому кредитор має право вимаги на дану суму. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушив умови укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту, що складає 4170,29 грн по кредитному договору б/н від 20.09.2011, відмовивши в решті позову за безпідставністю вимог. При цьому суд критично оцінює посилання представника відповідача, що картка, яку отримав останній, діяла до 2013 року, так як вони є голослівними та спростовуються вище вказаними доказами, дослідженими в судовому засіданні, виданою позивачем довідкою від 11.04.2019 № 30.1.0.0/2-20170429/2389 (а.с.164), відповідно до якої [PERSON] згідно з кредитного договору від 20.09.2011 отримав картку № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 04.2015 року. Позивач зі своє сторони, окрім слів його представника про строк дії картки, не надав суду жодних доказів, які б спростовували інформацію у вказаній довідці. Враховуючи цю інформацію, суд вважає, що позивачем не пропущено встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки такий строк щодо повернення кредиту в повному обсязі починає обчислюватися з часу закінчення останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору (позивач звернувся з даним позовом до суду 12.05.2017, а строк дії картки, як зазначено вище, до останнього дня квітня 2015 року). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зокрема, у судові витрати, понесені позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн та витрати на публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача [PERSON] до суду в розмірі 420 гривень. Отже, загальна сума понесених судових витрат позивача становить 2020 грн (1600+420=2020). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення на користь позивача з відповідача суми заборгованості по кредиту в розмірі 4170,29 грн, та з урахуванням ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому слід стягнути на користь позивача з відповідача 118,24 грн (4170,29*2020/71247,48=118,24) понесених позивачем судових витрат, в тому числі на сплату судового збору. Відносно витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6100 гривень, які в своїй окремій заяві просить стягнути представник відповідача на користь останнього з позивача, то суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідач надав суду відзив на позов 01.04.2019, до якого не долучив жодного попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. А витрати на професійну правничу допомогу просив стягнути в окремій заяві, подані його представником лише 29.07.2019. Згідно з ч. 2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору. Суд вважає, що відповідач порушив ч. 1 ст.134 ЦПК України, тому,

Outcome: partial