Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

19.03.2015 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 21.02.2008 року відповідач отримав кредит в сумі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 31.12.2014 року склала в сумі 26235,46 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 6943,86 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 12424,83 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 5379,37 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1237,40 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 26235,46 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 262,35 грн. 20.04.2015 року до суду звернувся відповідач з заявою про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж був здійснений ним 11.02.2010 року, прохав застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову. 21.04.2015 року до суду звернувся представник позивача Гей О.Д. з клопотанням про розгляд справи у відсутність представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача: Гей О.Д. позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач позов не визнав, суду пояснивши, що він отримав кредит за платіжною карткою, який підвищив до 7000 грн., який сплачував до 11.02.2010 року, а потім зі зміною свого матеріального стану перестав його сплачувати, представнику банка пояснив, що не має можливості сплачувати кредит в зв`язку зі зміною матеріального стану, два тижні тому до розгляду справи сплатив заборгованість за кредитом в сумі 198 грн., вважає, що позивач пропустив строк позовної давності без поважної причини, прохає застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 21.02.2008 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, що підтверджується копією заяви відповідача (а.с.5), умовами і правилами надання банківських послуг (а.с.6-11). Відповідно до заяви позивач надає відповідачу кредит у сумі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами (а.с.5). Відповідач отримав кредит, що підтверджується його підписом в заяві позичальника (а.с.5). Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.3-4). Заборгованість станом на 31.12.2014 року склала в сумі 24748,06 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 6943,86 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 12424,83 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 5379,37 грн. На момент розгляду справи судом відповідач погасив заборгованість у сумі 198 грн. 08.04.2015 року. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору № б/н від 21.02.2008 року, укладеного між сторонами, та умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір про надання банківських послуг № б/н від 21.02.2008 року, укладений між сторонами. Відповідно до п.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі "Відмітки банку" заяви. Відповідно до розділу "Відмітки банку" заяви (а.с.5) дата відкриття рахунку вказана 10.09.2007 року, а тому датою укладення між сторонами договору про надання банківських послуг № б/н від 21.02.2008 року є 10.09.2007 року. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом встановлено, що договір був підписаний 21.02.2008 року і діяв відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг протягом 12 місяців до 21.02.2009 року, а так як сторони не проінформували один одного про його припинення, то відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір був пролонгований до 21.02.2010 року, останній платіж відповідачем за договором мав місце 11.02.2010 року, що підтверджується поясненнями відповідача та розрахунком заборгованості. Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зобов`язується надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту (а.с.5). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний згідно кредитного договору погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам, комісії порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування, комісії так як сплачував його несвоєчасно та не в повному розмірі, чим допустив неналежне виконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії. Відповідно до ст.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбаченим даним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від ціни позову. Судом не встановлено обґрунтованість нарахування неустойки у виді штрафів, а саме штраф (фіксована частина) в сумі 250 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1237,40 грн., так як позов не містить посилання на дату порушення зобов`язання, з якою позивач пов'язує нарахування даних штрафів, а тому суд вважає недоведеною обставину, з якою позивач пов'язує нарахування даних штрафів і не встановлює порушення права позивача в цій частині. Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконав свій обов`язок щодо повернення чергової частини позики та позики в повному обсязі, відсотків за її користування, комісії та неустойки у виді штрафів, що передбачені кредитним договором у разі невиконання його умов. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що договір про надання банківських послуг № б/н від 21.02.2008 року, укладений між сторонами, був припинений 22.02.2010 року, а тому позивач дізнався про його порушене право на повернення кредиту, відсотків за його користування, комісії 22.02.2010 року і з цієї дати починає свій відлік трирічний строк позовної давності щодо основного зобов'язання відповідача про повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії, який закінчився 22.02.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 абзацу 2 ст.259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір між сторонами про збільшення позовної давності у письмовій формі не укладався. Позивач звернувся з позовом до суду 19.03.2015 року, а саме після закінчення трирічного строку позовної давності. Відповідно ст.266 ЦК України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Судом встановлено, що до винесення рішення у справі відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, прохав відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. А тому суд відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, так як сплив строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, відмовляє в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування, комісії, порушене відповідачем внаслідок його неналежного виконання обов'язку, передбаченого кредитним договором, не підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування, комісії в зв`язку зі спливом строку позовної давності. А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 262,35 грн., не підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed