Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 22.04.2020 року з позовною заявою звернувся представник Дочірнього підприємства «СК-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 131,5 кв.м., житловою площею 75,7 кв.м. ДП «СК-Сервіс» є балансоутримувачем будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснює утримання вказаного будинку та надає комунальні послуги. У зв`язку з несплатою за послуги, які надаються ДП «СК-Сервіс» у відповідача виникла заборгованість за період з 01.11.2019 року по 29.02.2020 року у розмірі 16 314,77 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості та вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву чи письмових заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. У зв`язку з цим, датою складання цього судового рішення є 07.12.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Дочірнє підприємство «СК-Сервіс» зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом Одеської міської ради 11.07.2008 року, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи бланк серії А01 № 505822. Як зазначив позивач в позовній заяві, згідно Акту приймання-передачі від 27.10.2008 року, ДП "СК-Сервіс" прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісним і розважальними центрами, підземною автостоянкою, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 Статуту ДП "СК-Сервіс", затвердженим загальними зборами засновників 20.06.2008 року, основними видами його діяльності є надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками тощо. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 131,5 кв.м., житловою площею 75,7 кв. м., на підтвердження даної обставини, позивач надав копію свідоцтва на квартиру, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 15.04.2009 року. ДП «СК-Сервіс» отримало Ліцензію Одеської обласної державної адміністрації №289/А-2017 від 14.04.2017 року на виробництво та постачання теплової енергії. 01.11.2008 року між ДП «СК-Сервіс» та [PERSON] були укладені: Договір №к-241/38 про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій та Договір №Т- 241/38 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання за договорами, проте відповідач не оплачує отримані послуги. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до розрахунку ДП «СК-Сервіс» сума заборгованості [PERSON] за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води, утримання будинку та прибудинкової території з 01.11.2019 року по 29.02.2020 року становить 16 314,77 грн., з яких: за листопад 2019 року - 3 274,31 грн., за грудень 2019 року - 4 201,37 грн., за січень 2020 року - 4 929,28 грн., за лютий 2020 року - 3 909,81 грн. Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно ч. 1, 2 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Відповідно до ч. 1-3 ст.31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869, тариф на ці послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України. Перелік послуг за кожним будинком погоджується у договорі на надання цих послуг, який укладається між споживачами та підприємством, організацією тощо, які надають ці послуги. Отже, законодавство, яке регулює порядок забезпечення співвласниками багатоквартирного будинку утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (управління багатоквартирним будинком), передбачає, що внески і платежі на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна є складовою частиною внесків та платежів співвласників як витрат на управління багатоквартирним будинком. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. За п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем не надано відповідних доказів на спростовування факту надання йому відповідних послуг ДП «СК-сервіс», також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті послуг утримання будинку та прибудинкової території, доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих послуг. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню, а отже з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в період з 01.11.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 16 314,77 грн. на користь Дочірнього підприємства «СК-Сервіс». Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як встановлено судом з матеріалів справи, між ДП «СК-Сервіс» та адвокатом Савицькою О.М. було укладено договір про надання правової допомоги №02/09/18 від 01.09.2018 року та додаткову угоду від 03.03.2020 року до договору про надання правової допомоги №02/09/18 від 01.09.2018 року. Згідно із п. 1 Додаткової угоди, виконавець надає замовнику послуги правової допомоги, а саме: підготовка та складання позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оформлення позовної заяви для подання в суд і оформлення додатків до позовної заяви. Відповідно до п. п. 2-3 Додаткової угоди, за надання послуг, передбачених у додатковій угоді, замовник сплачує виконавцю 3 000,00 грн. Нагорода сплачується до 30.05.2020 року. Зі змісту Акту приймання-передачі наданих послуг від 16.04.2020 року вбачається, що адвокатом Савицькою О.М. для ДП «СК-Сервіс» було надано правову допомогу: -вивчення та аналіз правових основ і можливостей стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, строк виконання з 03.03.2020 року по 20.03.2020 року, вартість чого становить 1 500,00 грн.; -підбір документів, які обґрунтовують позовні вимоги, строк виконання з 23.03.2020 року по 27.03.2020 року, вартість чого становить 500,00 грн.; -складання позовної заяви, строк виконання з 30.03.2020 року по 03.04.2020 року, вартість чого становить 500,00 грн.; -належне оформлення позовної заяви з додатками для подання в суд, строк виконання з 06.04.2020 року по 10.04.2020 року, вартість чого становить 500,00 грн. Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. суду надано копію платіжного доручення №3042 від 21.05.2020 року на суму 3 000,00 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 07.09.2020 року у справі №910/4201/19, відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Окрім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial