Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

у березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (на даний час Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)), Державного підприємства «СЕТАМ», приватного підприємства «УТГ», в якому просив суд постановити рішення, яким: - визнати недійсними результати прилюдних торгів, які відбувалися 16.12.2015; - визнати недійсним протокол №134536 проведення прилюдних торгів від 16.12.2015; - визнати недійсним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів, виданого 16.12.2015, затвердженого 15.01.2016; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначав по те, що 16 грудня 2015 року згідно з протоколу проведення електронних торгів № 134536 адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 кв.м., розташоване за адресою [ADDRESS] придбано переможцем електронних торгів - приватним підприємством «УТГ», ЄДРПОУ 37000116, адреса: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, буд. 5б через представника [PERSON] за ціною - 321 417,00грн. Кошти за придбане майно - адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 розташоване за адресою [ADDRESS] в розмірі 305 346, 15 грн. приватним підприємством «УТГ» перераховано у повному обсязі на депозитний рахунок ГТУЮ у Львівській області. 16 грудня 2015 року на підставі протоколу проведення електронних торгів № 134536 був виданий акт, на підставі якого було оформлено право власності на вищезазначене майно. Продажу майна передувала оцінка, виконана Західним експертно-консалтинговим центром, про що було складено звіт про оцінку адміністративно-побутового приміщення площею 158.1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , затверджений 06.10.2015р. Вважає, що вказаний звіт складений не щодо приміщення площею 158.1 кв. м., а на інше, площею 255.4 кв.м., що вбачається зі змісту цього звіту про оцінку майна. В описовій частині звіту зазначено, що площа будинку, який підлягає примусовій реалізації та оцінці, знаходиться за адресою [ADDRESS] , становить 158.1 кв.м, що суперечить доданому до згадуваного звіту технічному паспорту приміщення, з якого вбачається, що предметом оцінки є приміщення, загальна площа яких становить 255.4кв.м. Також, до матеріалів справи долучені фотографії приміщень, на яких зображено приміщення дійсна площа яких становить 255.4 кв.м. Електронні торги № 134536 вважає такими, що підлягають визнанню недійсними, стверджуючи, що за результатом вказаних торгів було відчужено неіснуюче майно, та щодо якого не було проведено належної оцінки. На підтвердження зазначеного, долучив до матеріалів справи довідку №2/6778 від 01.02.2017 року видану Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» згідно з якої адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 розташоване за адресою [ADDRESS] станом на 06.10.2011 знесено. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання, яке було призначено на 26 листопада 2020 року о 14.00 год., представник позивача [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи. Однак, подав заяву, з якої вбачається, що він позов підтримує та просить розглянути справу за його та позивача відсутності. В судове засідання представник Управління державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Однак, у канцелярію суду було подано заперечення на позов з проханням розглядати справу без участі їх представника. Представник державного підприємства «Сетам» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Однак, в матеріалах справи міститься відзив на позов, з якого вбачається, що представник державного підприємства «Сетам» Сапальова Н.М. просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] та розглядати справу за відсутності їх представника. Представник ПП «УТГ» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. У відповідності до ст.247 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Актом опису й арешту майна серії ВП №380 встановлено, що 08.05.2015 на адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 кв.м., розташоване за адресою [ADDRESS] накладено арешт і встановлено обмеження права користуватися ним. Західним експертно-консалтинговим центром було складено звіт про оцінку адміністративно-побутового приміщення площею 158.1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] затверджений 06.10.2015. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки ринкова вартість арештованого та описаного майна без врахування ПДВ може становити 321 417,00 грн. Згідно з протоколу проведення електронних торгів № 134536 від 16.12.2015 адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 кв.м., розташоване за адресою [ADDRESS] придбано переможцем електронних торгів - приватним підприємством «УТГ», ЄДРПОУ 37000116, адреса: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, буд. 5б через представника [PERSON] за ціною - 321 417,00грн. Кошти за придбане майно - адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1, розташоване за адресою [ADDRESS] в розмірі 305 346, 15 грн. приватним підприємством «УТГ» перераховано у повному обсязі на депозитний рахунок ГТУЮ у Львівській області. 15.01.2016 виданий акт про проведені електронні торги, який став підставою для оформлення права власності на адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 кв.м., розташоване за адресою [ADDRESS] . Свідоцтвом №119 від 21.01.2016 встановлено, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу посвідчено, що приватному підприємству «УТГ» належить на праві власності адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 розташоване за адресою [ADDRESS] . Довідкою №2/6778 від 01.02.2017, виданою Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» встановлено, що адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 розташоване за адресою [ADDRESS] станом на 06.10.2011 р. знесено. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Нормою ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу. Предметом позову є визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна. До предмету доказування відноситься встановлення таких фактів: чи мало місце порушення чинного законодавства при проведенні торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 925/1303/16 та у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 524/7181/16-ц, судом повинні бути досліджені обставини щодо того, чи впливають порушення, допущені при підготовці та проведенню прилюдних торгів, на права позивача. Отже, підставою для визнання торгів недійсним є одночасна наявність таких фактів: порушення норм закону при проведенні торгів і порушення прав та законних інтересів особи, яка їх оспорює. Проведення торгів з порушенням порядку не є в будь-якому випадку підставою для визнання торгів недійсними. В такому випадку слід перевірити, чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Торги визнаються недійсними лише в тих випадках, коли під час їх підготовки і проведення були допущені порушення, що могли вплинути на результати торгів та визначення його переможця. За змістом ст. 52 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Тобто, Законом № 606-XIV передбачено три окремі стадії звернення стягнення на майно боржника, а саме накладення арешту на майно в межах виконавчого провадження, його подальше вилучення та примусова реалізація шляхом продажу. Примусова реалізація регулюється ч. 1 ст. 62 Закону № 606-XIV, а саме реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу відповідно до закону, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах порядок проведення яких передбачений іншими нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України. Пунктом 2 Наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі - Тимчасовий порядок). Відповідно до розділу першого Загальних положень тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону № 606-XIV), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Відтак, зазначеним вище порядком регулюється процедура реалізації майна, на яке було звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації, що у свою чергу охоплюється стадіями, які закріплені у коментованій вище ст. 52 Закону № 606-XIV. Відповідно до ст. 58 Закону № 606-XIV визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Згідно із ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Наслідком такої оцінки майна є звіт про оцінку майна, який відповідно до ст.12 зазначеного Закону є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Судом встановлено, що звіт про оцінку адміністративно-побутового приміщення площею 158.1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , затверджений 06.10.2015 не відповідає вимогам закону, оскільки предметом оцінки фактично було не приміщення площею 158.1 кв. м., а на інше, площею 255.4 кв.м. Зазначене вбачається з долученого до згадуваного звіту технічному паспорту приміщення, згідно до якого площа приміщення, яке насправді було предметом оцінки, визначена сумою площ приміщень вказаних на кресленні становить 255.4 кв.м. Крім того, згідно з довідкою №2/6778 від 01.02.2017, видану Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» адміністративно-побутове приміщення, загальною площею 158,1 розташоване за адресою [ADDRESS] станом на 06.10.2011 р. знесено. З зазначеного, суд приходить до висновку, що наявні в звіті фотографії не можуть відображати, адміністративно-побутове приміщення площею 158.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна" (затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442) з урахуванням вимог Національного стандарту № 1 (затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440), яким визначено загальні засади. Згідно з приписами п. 50 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Ст. 11 Закону України цього ж Закону визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Отже, виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь- якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, було не можливе за його відсутності (знесення). Таким чином, проведення суб`єктом оцінювання огляду (обстеження) іншого нерухомого майна, замість об`єкту оцінки створює свідчить про незаконність дій державного виконавця з визначення вартості майна та його продажу. З аналізу вищезазначеного, суд доходить до висновку, що за результатом вказаних електронних торгів № 134536 було відчужено майно, яке не існувало на момент його оцінки та продажу. Позивач, як боржник по виконавчому провадженню, мав законне очікування на те, що етапи виконавчого провадження будуть проходити згідно з вимог закону, в тому числі під час процедури реалізації майна, на яке було звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Таким чином, порушення вимог Закону № 606-XIV, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» під час виконавчого провадження порушує права і законні інтереси боржника, позивача. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормою ч. 4 ст. 656 ЦК України, відповідно до якої до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Отже, правова природа продажу арештованого майна шляхом проведення електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону. Згідно з ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду. А сам договір вважається укладеним, лише якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до норм ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Як вбачається, предметом укладеного договору купівлі-продажу адміністративно-побутового приміщення було майно, яке станом на 06.10.2011 було знесено. Аналізом поданих суду доказів, перевірених у судовому розгляді, суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу адміністративно-побутового приміщення площею 158.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом проведення електронних торгів, укладений з порушенням істотних умов договору, а саме: ціни та предмету договору. Зокрема, ціна договору, враховуючи особливості примусової реалізації, була визначена з істотним порушенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». А щодо предмету, то такий (приміщення) взагалі не існував на момент його продажу. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved