Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 286813, виданого відповідачу [PERSON] селищною радою 13.08.2010 року, згідно якого той набув право власності на земельну ділянку площею 0,1438 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства по вул. Гетьмана Івана Мазепи, 8 в м. Чуднів, Житомирської області, та скасування відомостей про земельну ділянку, що були внесені до автоматизованої системи Державного земельного кадастру, мотивуючи свої вимоги тим, що дана земельна ділянка була надана відповідачу з порушенням земельного законодавства, а, в послідуючому, рішення сесій [PERSON] селищної ради з приводу виділення [PERSON] вказаної земельної ділянки, затвердження технічної документації та передачі даної земельної ділянки у власність були скасовані тим же органом, який такі рішення виносив, а позивачці рішенням 30-ї сесії 6-го скликання [PERSON] міської ради Житомирської області від 22.07.2014 року за № 549 за вказаною вище адресою був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства орієнтовною загальною площею 0,12 га, але наявність виданого відповідачу правовстановлюючого документу не дає їй можливості оформити своє право на спірну земельну ділянку. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та викладені у позовній заяві обставини справи. Відповідач у надісланій в суд заяві позовні вимоги визнав. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні, заперечивши проти задоволення позову, вказав на те, що державний акт не пройшов державну реєстрацію, а тому не набув юридичної сили, а скасувати відомості про земельну ділянку, внесену до автоматизованої системи Держземкадастру із присвоєнням кадастрового номера не представляється можливим відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. 04.09.2008 року рішенням 25-ї сесії 5-го скликання [PERSON] селищної ради Житомирської області за № 588 [PERSON] для будівництва житлового будинку була виділена земельна ділянка. 07.12.2009 року рішенням 35-ї сесії 5-го скликання [PERSON] селищної ради Житомирської області за № 790 була затверджена технічна документація із землеустрою із передачею у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1438 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення був виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], затверджена технічна документація із землеустрою та 13.08.2010 року був виготовлений державний акт серії ЯЛ № 286813 на земельну ділянку площею 0,1438 га з кадастровим номером 1825855100:01:002:1002, яка розташована по вул. Гетьмана Івана Мазепи, 8 в м. Чуднів, Житомирської області, який , проте, відповідач не отримав відповідно до повідомлення Відділ Держземагенства у [PERSON] районі Житомирської області від 21.01.2014 року № 03-130/07/03-15. В послідуючому, рішенням 22-ї сесії 6-го скликання [PERSON] міської ради Житомирської області від 13.03.2013 року за № 362 були скасовані рішення минулих сесій щодо надання [PERSON] для будівництва житлового будинку вказаної вище земельної ділянки із затвердженням технічної документації та передачі її у приватну власність вказаної особи. Суд приймає до уваги факт наявності такого рішення 22-ї сесії 6-го скликання [PERSON] міської ради Житомирської області від 13.03.2013 року за № 362, згідно якого були відмінені рішення минулих сесій щодо надання [PERSON] для будівництва житлового будинку вказаної вище земельної ділянки із затвердженням технічної документації та передачі її у приватну власність вказаної особи, так як вказане рішення набуло законної сили і не оспорюється самим відповідачем, який не претендує на виділену йому земельну ділянку, вказуючи на визнання позовних вимог. Спір з цього питання не заявлений сторонами, а тому суд виходить із факту наявності даного чинного акту. Рішенням 30-ї сесії 6-го скликання [PERSON] міської ради Житомирської області від 22.07.2014 року за № 549 за вказаною вище адресою позивачці був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства орієнтовною загальною площею 0,12 га. Позивачка в якості підстави визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 286813 посилається на відсутність технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до ст. 56 Закону України "Про землеустрій" в редакції, яка діяла на час виділення відповідачу земельної ділянки (в даній статті вказаний перелік документів, які фактично були в наявності при розробленні техдокументації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки), а також про те, що відповідачем не розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки всупереч вимогам ст.ст. 25,50 Закону України "Про землеустрій", п.п. 2,3 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", затвердженого постановою Кабміну України від 26.05.2004 року № 677, адже згідно п. 2 "Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в редакції, що діяла до внесених змін 06.06.2012 року (постанова втратила чинність на підставі постанови Кабміну України № 154 від 20.02.2013 року, але діяла на момент виникнення правовідносин, що є предметом судового розгляду), було передбачено, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у тому разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення, а в даному випадку йшла мова про оформлення спірної земельної ділянки, якій вперше присвоювався кадастровий номер і визначалося її нове цільове призначення - для проведення на ній будівництва житлового будинку. Також в обгрунтування своїх вимог вона посилається на те, що межі земельної ділянки, розташованої по вул. Гетьмана Мазепи № 8 в м. Чуднів, не були визначені в натурі (на місцевості) Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими. Згідно ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.\~\~Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. \~ Відповідно до абзацу 7 п.12 Прикінцевих положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість його змісту ЦК України, актам цивільного законодавства. Ст. 152 ЗК України передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю, а ст. 153 ЗК України, ст. 321 ЦК України визначають, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У ч. 4 ст. 334 ЦК України у редакції, що діяла на на час отримання державного акту відповідачем, вказувалося, що права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У ст. 125 ЗК України (в редакції на час отримання державного акту відповідачем) зазначено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем [PERSON] спірний державний акт на право власності на земельну ділянку не був отриманий і даний акт не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Згідно ст.ст. 202, 210 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У випадку якщо правочин підлягає державній реєстрації згідно закону, то такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що\~\~державний акт на право власності на земельну ділянку, який був виданий на ім'я відповідача, з огляду на непроходження ним державної реєстрації не набув ознак правочину, а тому не може бути визнаний недійсним у встановленому ст. 215 ЦК України порядку. Ст. 16 Закону України "Про державний земельний кадастр" зазначає, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і к адастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно п. 29 постанови Кабміну України від 17.10.2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності і у разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер. Отже, навіть зміна власника на земельну ділянку згідно вказаних вище нормативних актів не тягне за собою скасування відомостей про земельну ділянку, що були внесені до автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Таким чином, суд приходить до висновку, що сама по собі наявність виданого відповідачу державного акту, що не був зареєстрований у встановленому законом порядку і який не набув ознак правочину в розумінні ст.ст. 202, 210 ЦК України, не створює наразі перешкод позивачці щодо оформлення свого права на виділену їй земельну ділянку, як не створює таких проблем і внесення відомостей про земельну ділянку до автоматизованої системи Державного земельного кадастру із присвоєнням їй кадастрового номера. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі слід покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed