Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

30.03.2015 року позивач звернувся до суду у власних інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей із зазначеним позовом, в якому просить зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], вселити його разом з дітьми до цієї квартири, зобов'язати відповідачів надати йому ключі від неї, а також виділити в користування кімнату площею 11,40 кв.м. У судовому засіданні представник позивача підтримав вищесказані вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що йому на праві власності належить 3/4 спірної квартири, в якій він проживає разом із співвідповідачем [PERSON], яка є його матір'ю, і він дійсно не надає позивачу, який є його рідним братом, ключі від вхідних дверей, оскільки останній разом зі своєю сім'єю мешкає в іншому житлі і між ними склалися неприязні стосунки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась завчасно належним чином. Представник обох відповідачів в судовому засіданні наполягав на повному відхиленні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (3/4 частки). Відповідач [PERSON], на день розгляду судом справи, права власності на спірну квартиру не має. Відповідно до особового рахунку [NUMBER] та довідки КП "ЖЕК-10" від 25.02.2015 року у вказаній вище квартирі, крім обох власників, зареєстрована їх мати - відповідач [PERSON] та малолітні діти позивача - [PERSON], 2007 року народження, і [PERSON], 2014 року народження. Відповідач [PERSON] визнав той факт, що він перешкоджає позивачу в доступі до спірного житла, замінив вхідні двері і відмовляється надати йому ключі від них. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи той факт, що в судовому засіданні повністю доведено вчинення перешкод відповідачем [PERSON] у користуванні спірною квартирою з боку позивача, позов у частині вселення та зобов'язання надати ключі підлягає задоволенню. Що стосується встановлення порядку користування спірною квартирою між сторонами, то вимога позивача про виділення йому разом з дітьми кімнати площею 11,40 кв.м підлягає відхиленню судом через наступне. Згідно положень п. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до п. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 104 Житлового Кодексу Української РСР, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 року, в силу ст. 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 63 ЖК Української РСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЖК Української РСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Відповідно до п. 53 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Також, відповідно до ч. 2 ст. 50 ЖК Української РСР, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Зважаючи на вищевикладене, встановити запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою неможливо. Суд також дійшов висновку, що всі вимоги щодо відповідача [PERSON] є безпідставними, вона не є співвласником спірного житла і чинити жодних перешкод у користуванні ним позивачем не може. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати, які понесені ним на оплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial