Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області з позовом до [PERSON] , що є законним представником дитини [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей Закарпатської ОДА про виселення [PERSON] , 1972 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н., які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 23.09.2016 року AT КБ "Приватбанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру загальною площею 226,00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, від 21.09.2006 р., що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1558 (копія додається). Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: 1. [PERSON] , 1972 р.н.; 2. [PERSON] , 2003 р.н., які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири загальною площею 226.00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . На виконання положення ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу УРСР позивачем було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, а отже у позивача не залишилось іншого вибору, окрім звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки добровільно мешканці не звільняють житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя, нового власника,просить таких виселити. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2021 провадження у справі зупинено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2021 провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 23.09.2021. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2021 розгляд справи відкладено на 11.10.2021. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2021 розгляд справи відкладено на 27.10.2021. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2021 розгляд справи відкладено на 18.11.2021. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2021 розгляд справи відкладено на 06.12.2021. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог з наступних підстав: позов подано до неналежного відповідача, оскільки останні зареєстровані за іншою адресою, існують законодавчі обмеження та судова практика неможливості виселення з житла, окрім того, що було придбане за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У відповіді на відзив (вх. №26921 від 17.05.2021) заперечив проти доводів представника відповідача, піддавши сумніву довідку про реєстрацію місця проживання відповідачів. Позивач подав через канцелярію суду уточнену позовну заяву від 10.11.2021, згідно з якою просить виселити [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , 1952 р.н.; [PERSON] , 1981 р.н.; які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Представник позивача у судове засідання по розгляду даної справи не з`явився. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей Закарпатської ОДА не подала до суду заяв по суті спору, представник у судове засідання не з`явився. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити у задоволенні таких. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника відповідача, суд приходить до наступних висновків. Матеріалами даної справи встановлено, що згідно з інформаційною довідкою від 01.10.2016 №69491328 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить АТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 21.09.2006 року. Реєстрація права власності проведена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В., індексний номер 31665735 від 01.10.2016. До матеріалів справи додано вимогу від 07.12.2020 до відповідачів про добровільне звільнення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно з поданою позивачем довідкою Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 16.06.2020 №259 в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані на постійне місце проживання: [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] , 2003 р.н. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами про виселення відповідачів. Згідно з відповіддю на запит суду в порядку дотримання вимог ст. 187 ЦПК України у матеріалах справи наявна довідка Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 15.02.2021 №02-24/348 про те, що згідно записів погосподарської книги [PERSON] , [INFO] , зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Аналогічного змісту довідка відділу ГУДМС України в Закарпатській області від 15.02.2021 №31/1631. Представником відповідача подано відзив на позов, до якого додано копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно з яким [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , підставі рішення виконавчого комітету Сторожницької сільської ради від 13.04.2006 року. Також представником відповідача подано довідку від 10.03.2021 №175, видану Сторожницького старостинського округу Холмківської сільської ради, про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1950 р.н., [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1981 р.н.; та довідку від 10.03.2021 №176, видану Сторожницького старостинського округу Холмківської сільської ради про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] , 2003 р.н. Враховуючи подану відповідачем довідку від 10.03.2021 №175, видану Сторожницького старостинського округу Холмківської сільської ради про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1950 р.н., [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1981 р.н., позивач 10.11.2021 (вх. №66252 від 24.11.2021) доповнив позовні вимоги та просить виселити [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , 1952 р.н.; [PERSON] , 1981 р.н.; які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. До матеріалів справи додано також копію рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2021, яке набрало законної сили, про припинення права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на житлову квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1042805021248). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Судом встановлено, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 23.09.2016 року AT КБ "Приватбанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру загальною площею 226,00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, від 21.09.2006, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1558. Подав суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №69491328, згідно з якою квартира загальною площею 226,00 кв.м., житловою площею 49.60 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 21.09.2006, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1558, індексний номер 31665735. На підтвердження позовних вимог додав вимогу добровільного звільнення приміщення, адресовану [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] . Вимогами ч. 1- 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Поряд з цим, до матеріалів справи додано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили, від 11.02.2021 у справі №308/6675/18, згідно з яким ухвалено захистити право власності [PERSON] на житлову квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1042805021248) шляхом припинення права власності ПАТ КБ «Приватбанк», скасувавши рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова Олександра Вікторовича від 01.10.2016 за індексним номером: 31665735. Отже, право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вказану квартиру [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1042805021248) припинилось. Враховуючи такі встановлені судом обставини позовну вимогу про виселення осіб із вказаного житлового приміщення суд вважає такою, що не підтверджується матеріалами справи та передчасною. Також, позивачем первісно заявлено вимогу про виселення [PERSON] , 1972 р.н. та [PERSON] , 2003 р.н., які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації. Однак, поданими документами не підтверджено місце реєстрації та/або проживання вказаних осіб за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю на запит суду про місце проживання (перебування) особи Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 15.02.2021 №02-24/348 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, вказані позовні вимоги заявлені не до тієї особи, заяв про залучення інших відповідачів у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку не надходило. Позивач подав через канцелярію суду уточнену позовну заяву від 10.11.2021, згідно з якою просить виселити [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , 1952 р.н.; [PERSON] , 1981 р.н.; які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Статтею 49 ЦПК України передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вимоги ст. 49 ЦПК України, суд вважає, що заяву про уточнення позовних вимог слід вважати заявою про зміну предмета або підстав позову, яка може бути подана виключно на стадії підготовчого судового засідання, а отже, така не приймається до розгляду на стадії розгляду справи по суті. Окрім того, при зверненні із вказаною заявою про зміну предмета або підстав позову позивачем не було подано суду доказів дотримання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи наведене, та зважаючи на додані до матеріалів справи докази, суд вважає, що позивачем як заінтересованою особою належними і допустимими доказами не доведено порушення своїх прав та законних інтересів при зверненні з даним позовом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити повністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed