Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона 12 лютого 1999 року купила у [PERSON] 22/100 частини житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що був укладений договір купівлі-продажу, який був посвідчений Вознесенською товарно-сировинною біржею за № 162 від 12 лютого 1999 року. 26 березня 1999 року вищевказаний договір був зареєстрований в КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим № 1286, про що було видано реєстраційне посвідчення. Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконанні, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. 22 вересня 2007 року позивачка вийшла заміж та змінила прізвище на чоловікове "Кроповницька". На теперішній час позивач бажає встановити своє право на 22/100 частку вищевказаного будинку, але на підставі зазначеного вище договору Миколаївським МБТІ вчинено державну реєстрацію права власності позивача на вказаний будинок, що позбавило строрін можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору у данний час, тому позивачку змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повномі обсязі та з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач 12 лютого 1999 року уклали договір купівлі-продажу 22/100 частки житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально сторони не посвідчили, оскільки він був посвідчений Вознесенською товарно-сировинною біржею за № 162 від 12 лютого 1999 року. Крім того, 26 березня 1999 року договір був зареєстрований в КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим № 1286, про що видано реєстраційне посвідчення. На теперішній час позивач бажає встановити власність на частку придбаного будинку, однак на підставі зазначеного договору Миколаївським МБТІ вчинено державну реєстрацію права власності позивача на вказаний будинок, що позбавляє сторони можливості здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу у данний час. Статтею 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору, сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, придбане майно під арештом не перебуває, заборон на його відчуження немає, тому враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що про недійсність договору позивач дізналася лише в 2014 році, суд вважає, що його вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved