Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

09.03.2016 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] Елліна Костянтинівна за кредитним договором ML 700/1178/2008 від 26 травня 2008 року в розмірі 593\~816,32 грн. (у т.ч. заборгованість за кредитом - 559\~038,67 грн., заборгованість за процентами - 20\~772,42 грн., заборгованість за пенею - 14\~005,23 грн.) шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором ML 700/1178/2008 від 26 травня 2008 року, а саме: двокімнатної квартири №1, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, буд.58, загальною площею 45.6 кв.м., житловою площею 31.2 кв.м., що належить [PERSON], з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження. В своїх доводах посилається на те, що 26.05.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ML 700/1178/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 80000 доларів США на строк до 26.05.2028 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в договорі. 25.11.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з якими ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором. Своєчасно зобов'язання боржником за кредитним договором виконані не були, у звязку з цим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р. позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитними договорами у розмірі 1 791\~509,26 грн., з них заборгованість за кредитним договором № ML700/1178/2008 від 26.05.2008 року в сумі 593816,32 грн. Одночасно з укладенням кредитного договору ML 700/1178/2008. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем перед банком за кредитним договором, 26.05.2008 року між банком та позичальником був укладений договір іпотеки №PML 700/1178/2008. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено двокімнатну квартиру №1, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, 58. Але, 17.12.2011 ПНХМНО [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 по справі №2-5711/09 про визнання незаконними вищевказаного договору іпотеки, було знято заборону відчуження та вилучено запис про іпотеку. В результаті проведеного розслідування кримінальної справи СВ Московського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області встановлено, що така справа у Приморському районному суді м. Одеси не розглядалась, а само рішення є підробленим. В свою чергу, в Державному реєстрі іпотек поновлено запис про іпотеку та іпотекодержателя щодо нерухомості, що є предметом даного позову (реєстраційний номер обтяження №12058887). 19.12.2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу продала іпотечну квартиру [PERSON] Однак, незважаючи на, це в силу ст. 23 ЗУ «про іпотеку» до [PERSON] перейшли обовязки іпотекодавця [PERSON], тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 31.08.2016 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг України», [PERSON] Елліни Костянтинівни про визнання договору іпотеки недійсним та припинення іпотеки, у якому він з урахуванням уточнених вимог просить: визнати договір іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. укладеному із ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] недійсним; Визнати іпотеку за договором іпотеки № PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. укладеному із ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] припиненою; вилучити запис №12058887 про обтяження майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], іпотекою. В своїх доводах посилається на те, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS]. Про те, що іпотека була зареєстрована раніше ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не надало ніяких доказів, тому підстав вважати, що договір іпотеки № PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. був укладеним в розумінні ч. 2 ст. З Закону України "Про іпотеку" саме 26.05.2008р. немає ніяких підстав, як і той факт, що у ТОВ "ОТП Факторинг Україна" виникло право звертати стягнення на майно, яке належить [PERSON] в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" оскільки нібито відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" обтяження майна іпотекою перейшло до нового власника. Право власності на спірну квартиру було 23.12.2011р. зареєстровано за [PERSON] На час здійснення купівлі-продажу квартири ніяких заборон на вказану квартиру не існувало. Не відбулась реєстрація обтяження майна, яке належить [PERSON], іпотекою і тому будь-яких взаємних прав та обовязків між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" і [PERSON] не виникло. Не дивлячись на ту обставину, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вважає [PERSON] іпотекодавцем відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку", необхідно зазначити, що воно не зверталось до приватного нотаріуса з заявою про обтяження майна, яке належить [PERSON] іпотекою. Оскільки на момент реєстрації обтяження майна іпотекою майно належало [PERSON], то не існувало такого предмета іпотеки як спірна квартира і належить на праві власності [PERSON] Відсутність зареєстрованого права власності за [PERSON] вказує на те, що предмета іпотеки за договором іпотеки № PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. не існувало, як і не існує на даний час. Оскільки спірне майно не належало на момент реєстрації обтяження майна іпотекою і не належить на даний час [PERSON] на праві власності, то відповідно у неї відсутні були права на розпоряджання спірним майном і передавати його у іпотеку вона не мала права. В судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг України» позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Зазначив, що всі докази по справі, для задоволення первісних позовних вимог, надані суду. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Проти задоволення первісного позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Також просила застосувати до вимог за первісним позовом строк позовної давності, який сплав 08.02.2015 року, оскільки з 07.02.2012 року [PERSON] будь-яких платежів не здійснювала. Третя особа [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила у задоволенні первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг України» відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, зазначає наступне. 26.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, відповідно до умов якого для забезпечення повного та своєчасного виконання іпотекодавцем ([PERSON]К.) боргових зобовязань за кредитним договором № ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, іпотекодавець надає іпотекодержателю (ЗАТ «ОТП Банк») в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру №1, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, буд.58, яка належить іпотекодавцю на праві власності згідно з договором купівлі-продажу предмету іпотеки. Згідно з п.2.1.1 договору іпотеки, іпотекодавець зобовязаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманого кредиту 80000 доларів США не пізніше 28.05.2028 року. Відповідно до п. 9.1 договору іпотеки, цей договір діє до виконання боргових зобовязань в повному обсязі та зобовязань іпотекодавця за цим договором. 25.11.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» (клієнтом) та ТОВ «ОТП Факторинг України» (фактором) укладено договір про відступлення права вимоги від 25.11.2011 року. Згідно з п.1.1 договору, у звязку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011 року між фактором та клієнтом, за яким клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного договору, клієнт передає та відступає фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи право звертати стягнення на заставлене майно. Відповідно до п. 5.7 договору, за цим договором за повідомленням клієнта ПАТ «ОТП Банк» вносяться зміни до державного реєстру іпотек. Сторони домовились, що зміни до державного реєстру іпотек будуть внесені протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності. Як вбачається з постанови Московського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області від 01.11.2012 року про закриття кримінальної справи у звязку з відсутністю складу злочину, приватним нотаріусом [PERSON] 17.12.2011 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року про визнання незаконним договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року були зняті заборони на відчуження предмету іпотеки. Згідно з відомостями Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2012 року судом цивільна справа за позовом [PERSON] до ЗАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними договорів іпотеки не розглядалась. 19.12.2011 року приватним нотаріусом [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] продала квартиру [PERSON] (а.с. 12). ТОВ «ОТП Факторинг України», посилаючись на те, що у ТОВ «ОТП Факторинг України» виникнуло на підставі ст.ст. 7, 23,35 ЗУ «Про іпотеку» право як у іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, стягнутої рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012 року, просило позовні вимоги задовольнити. Послався на те, що в Державному реєстрі іпотек поновлено запис про іпотеку та іпотекодержателя щодо нерухомості, що є предметом даного позову. Згідно із ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року (в редакції виникнення спірних правовідносин) визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до ч. 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Згідно з ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Однак, в матеріалах справи відсутні допустимі докази на підтвердження того, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 25.11.2011 року, за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг України» вимоги за іпотечним договором №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, була проведена державна реєстрація такого відступлення у встановленому законодавством порядку. Також не було надано суду допустимих доказів на підтвердження того, що в Державному реєстрі іпотек поновлено запис про іпотеку та іпотекодержателя щодо нерухомості за іпотечним договором №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, більш того, матеріали справи не містять навіть допустимих доказів на підтвердження первинної реєстрації іпотеки при укладенні іпотечного договору №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року. Вказані обставини мають суттєве значення для підтвердження виникнення у ТОВ «ОТП Факторинг України» прав іпотекодержавтеля за вказаним іпотечним договором. Лише пояснення представника ТОВ «ОТП Факторинг України» про наявність державної реєстрації іпотечного договору не є допустимим доказом, оскільки згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Більш того, в матеріалах справи міститься надана представником [PERSON] інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 30.08.2016 року, згідно з якою [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року, при цьому відомості щодо цієї квартири у Державному реєстрі іпотек відсутні, міститься лише одна заборона на відчуження квартири накладеної 21.03.2012 року на підставі заяви СВ Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Тобто цією інформаційною довідкою спростовуються пояснення представника ТОВ «ОТП Факторинг України», які і так в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України є недопустимими, а інших належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять. Зокрема, ці відомості представник [PERSON] надавала як на підставу для задоволення вимог за зустрічним позовом, тобто про те, що про цю обставину, яка підлягає зясуванню і на яку сторони посилались як на підставу своїх позовних вимог, представнику ТОВ «ОТП Факторинг України» було достовірно відомо, однак представник ТОВ «ОТП Факторинг України» проігнорував без поважних причин необхідність надання допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Про необхідність надання доказів на підтвердження обставин, на які посилався представник ТОВ «ОТП Факторинг України» в судовому засіданні, суд неодноразово розяснював представнику, розяснював права та обовязки, зокрема, в стадії доповнень суд ще раз наголосив на необхідність надання представником ТОВ «ОТП Факторинг України» доказів на підтвердження наявності державної реєстрації спірного іпотечного договору, на що посилався представник в позові, однак представник ТОВ «ОТП Факторинг України» будь-яких клопотань про оголошення перерви для надання доказів, про витребування доказів тощо не заявляв та зазначив про достатність доказів в матеріалах справи. Будь-яких поважних причин ненадання представником ТОВ «ОТП Факторинг України» необхідних доказів у справі не встановлено. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу. При цьому суд враховує вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки. Суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд враховував принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, неможливість ухвалення рішення на припущеннях, обізнаність позивача про необхідність доведення вказаних обставин, відсутність будь-яких перешкод чи поважних причин ненадання позивачем до суду належних та допустимих доказів для підтвердження обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, виникає спір. Без надання представником ТОВ «ОТП Факторинг України» належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд позбавлений можливості зясувати необхідні обставини по справі, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд може посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012 року про стягнення заборгованості за кредитними договорами з [PERSON] та поручителя [PERSON] не є належним та допустимим доказом на підтвердження виникнення у позивача право в порядку ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року на звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, представником ТОВ «ОТП Факторинг України» не доведено виникнення у позивача право в порядку ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в силу ст. 60 ЦПК України рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У звязку з цим, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг України» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутні. З приводу заяви представника [PERSON] про застосування трьохрічного строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Скориставшись своїм правом, 17.02.2012 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом про дострокове стягнення в солідарному порядку з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р., яке не оскаржувалось та набуло чинності 02.11.2012 року, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] кредитну заборгованість станом на 07.02.2012 року в розмірі 593\~816,32 грн. Враховуючи, що вказана заборгованість до теперішнього часу не погашена боржниками, ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося 09.03.2016 року до суду з цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, стягнутої Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р. Справді право вибору способу судового захисту, зокрема, спочатку дострокове стягнення заборгованості на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р., а потім звернення стягнення на предметі іпотеки в рахунок погашення стягнутої рішенням суду заборгованості за тим самим договором кредиту, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому, необхідно врахувати, що звернення стягнення на предметі іпотеки є самостійним способом захисту, а строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, право звернення стягнення на предметі іпотеки у позивача виникло невиконанням та неналежним виконанням [PERSON] кредитного договору, після чого позивач, який особисто обирає спосіб захисту своїх прав, вирішив звернутися 17.02.2012 року до Московського районного суду м. Харкова з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості, за наслідками розгляду якого судом 22.10.2012 р. прийнято рішення про задоволення вимог. Після ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012 р., у позивача знову виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення стягнутої рішенням суду заборгованості протягом трьох років з часу набуття чинності вказаним рішенням суду. Враховуючи, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р. набуло чинності 02.11.2012 року, то трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнутої рішенням суду заборгованості сплив 02.11.2015 року. Представник [PERSON] зазначила, що кредитна заборгованість добровільно не погашалась боржниками з лютого 2012 року, що не заперечувалось та не спростовано представником ТОВ «ОТП Факторинг України», отже переривання перебігу позовної давності не було. Суд враховує, що невиконання кредитного зобовязання та непогашення заборгованості не припиняє кредитний договір та не звільняє боржника від його виконання. Однак, суд враховує, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки саме в рахунок погашення заборгованості, стягнутої Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р., тобто за вимогами щодо заборгованості станом на 07.02.2012 року в розмірі 593\~816,32 грн., вимоги щодо заборгованості за інший (пізніший) період позивачем не заявлялись. Тому позивач не позбавляється права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виникнення заборгованості, яка виникає у звязку з непогашенням кредитної заборгованості за інший (пізніший) період до теперішнього часу. Більш того, позивач не позбавлений можливості в процесі виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012 р. реалізувати предмет іпотеки згідно з Законом України «Про виконавче провадження», положення якого дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». (Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-54цс16). Таким чином, позивачем пропущений трьохрічний строк звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки саме в рахунок погашення заборгованості, стягнутої Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2012р., тобто за вимогами щодо заборгованості станом на 07.02.2012 року в розмірі 593\~816,32 грн. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг України» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не були задоволені у звязку з їх недоведеністю, то підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності не вбачається. За змістом ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з договору про відступлення права вимоги від 25.11.2011 року та витягу з додатку №1 до договору, ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг України» права вимоги за договором іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, згідно з п. 9.7 якого відступлення прав за цим договором здійснюється без наявності отримання згоди іпотекодавця. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Як вбачається з пояснень сторін, в період відсутності в Державному реєстрі іпотек запису про обтяження права власності на спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2011 року продала [PERSON] іпотечну квартиру. Як на підставу для задоволення зустрічного позову представник посилається на те, що оскільки на момент переходу права власності на спірну квартиру до [PERSON] вказана квартира не була предметом іпотеки, а договір іпотеки цієї квартири було визнано недійсним і запис про обтяження її іпотекою в Реєстрі відомостей про обтяження майна іпотекою був відсутній, новий договір іпотеки з [PERSON] не укладався, то стаття 23 Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовується, іпотека вважається недійсною та припиненою, право власності за [PERSON] не зареєстровано. Однак, погодитися з такими твердженнями представника за зустрічним позовом неможна. 26.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, відповідно до умов якого для забезпечення повного та своєчасного виконання іпотекодавцем ([PERSON]К.) боргових зобовязань за кредитним договором № ML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року, іпотекодавець надає іпотекодержателю (ЗАТ «ОТП Банк») в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру №1, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, буд.58, яка належить іпотекодавцю на праві власності згідно з договором купівлі-продажу предмету іпотеки. Отже, на час укладання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року предмет іпотеки належав іпотекодавцю [PERSON] на праві власності, що відповідає вимогами ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» щодо предмету іпотеки. Як вбачається з постанови Московського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області від 01.11.2012 року, приватним нотаріусом [PERSON] 17.12.2011 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року про визнання незаконним договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року були зняті заборони на відчуження предмету іпотеки. Згідно з відомостями Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2012 року судом цивільна справа за позовом [PERSON] до ЗАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними договорів іпотеки не розглядалась. 19.12.2011 року приватним нотаріусом [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] продала квартиру [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року взагалі не ухвалювалось судом, тобто така цивільна справа взагалі не розглядалася судом, то таке рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі встановлення незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року (тобто рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2009 року взагалі не ухвалювалось компетентним судом) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було встановлено як неіснуюче, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Отже, при переході права власності на іпотечну квартиру від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, іпотека є дійсною для [PERSON] як набувача відповідного нерухомого майна, навіть при тому, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири іпотечний договір був визнаний недійсним та в Державному реєстрі іпотек був відсутній запис про обтяження іпотекою права власності на спірну квартиру. При цьому, що дії попереднього іпотекодавця з відчуження спірної квартири та право власності [PERSON] на цю квартиру позивачем за первісним позовом не оспорюються. У звязку з цим, підстави для визнання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008 року недійсним, для припинення іпотеки та вилучення запису про обтяження майна іпотекою - відсутні. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг України», [PERSON] про визнання договору іпотеки №PML 700/1178/2008 від 26.05.2008р. недійсним, визнання іпотеки припиненою та вилучення запису про обтяження іпотекою спірної квартири задоволенню не підлягають. Враховуючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено, то підстави для стягнення судових витрат з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутні. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed