Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 02 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3661/152491/74, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у сумі 27 880,00 доларів США строком до 02 вересня 2028 року із сплатою 13,85 % річних, позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Надання кредитних коштів проводилось згідно вимог п.6.1 Кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою по рахунку. 19 лютого 2009 року була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №014/3661/152491/74 від 02.09.2008 року, згідно якої п.16.3 викладений в новій редакції: «за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен календарний день прострочення.». 10 березня 2015 року сторони уклали додаткову угоду №014/3661/152491/74/81-1-0-00/11984 до кредитного договору №014/3661/152491/74 від 02.09.2008 року, сторони дійшли згоди змінити валюту виконання кредитних зобов'язань з доларів США на гривні шляхом виділення другого траншу в розмірі 342 463,81 гривень, встановити відсоткову ставку 19% річних та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України була між сторонами по справі укладена Додаткова угода №014/3661/152491/74/81-1-0-00/11985 від 10 березня 2015 року, де сторони домовились з 11 березня 2015 року встановити відсоткову ставку у розмірі 17% річних та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди. Відповідачем вищезазначені умови не виконуються, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, у зв'язку з чим, станом на 28 листопада 2016 року заборгованість по кредиту становить 336 415,16 грн., з яких прострочена сума боргу складає 5 497,69 грн., заборгованість по відсоткам становить 44 818,98 грн. Відповідно до п.16.3 Кредитного договору у випадку порушення Відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором Позивач нараховує Позичальнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 28 листопада 2016 року загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором №014/3661/152491/74 від 02 вересня 2008 року у сумі 381 234,14 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 336 415,16 гривень, заборгованість по сплаті відсотків - 44 818,98 гривень. В забезпечення належного виконання умов Кредитного договору, 02 вересня 2008 року між Кредитором та [PERSON] укладено Іпотечний договір №014/08/11-11/044/08 від 02 вересня 2008 року, згідно якого виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою , що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим 02 вересня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за реєстром №8415 та Витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 02 вересня 2008 року. На підставі п.7.1 вищевказаного Договору Позивач, як Іпотекодержатель, набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов'язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання. Пунктом 7.2 зазначено, що у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору або вимог договору іпотеки іпотекодержатель направляє іпотекодавцю письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Просить у рахунок погашення заборгованості у сумі 381 234,14 гривень за Кредитним договором №014/3661/152491/74 від 02 вересня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим 02 вересня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за реєстром №8415 та Витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 02 вересня 2008 року шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та стягнути з Відповідача на свою користь судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наполягав на заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно шляхом опублікування оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я», про причини неявки суд не повідомив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Суд, оцінюючи відповідно до ст.212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 02 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3661/152491/74 на суму 27 880,00 доларів США строком на 120 місяців, із визначенням дати остаточного погашення кредиту - до 02 вересня 2028 року, із сплатою 13,85% річних, а позичальник зобов'язався повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати інші зобов'язання визначені договором (а.с.10-27). 19 лютого 2009 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №014/3661/152491/74 від 02 вересня 2008 року, згідно якої п.16.3 викладений в новій редакції: «за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним і по день виконання Позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядки та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання» (а.с.28). В забезпечення належного виконання умов Кредитного договору, 02 вересня 2008 року між між позивачем та відповідачем у справі було укладено Іпотечний договір №014/08/11-11/044/08, згідно умов якого виконання зобов'язань за кредитним договором №014/3661/152491/74 від 02 вересня 2008 року, а також будь-яких змін до нього, забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою , що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим 02 вересня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. за реєстром №8415 та Витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 02 вересня 2008 року після укладання іпотечного договору. Відповідно до умов зазначеного іпотечного договору у випадку повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов'язань, що забезпечені іпотекою, іпотекодержатель (позивач) має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки (п. 7.1 ст.7). Відповідно до п.1.2. ст. 1 вказаного договору заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 168 932 (сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн. 49 коп. (а.с.38-43). Додатковою угодою №014/3661/152491/74/81-1-0-00/11984 від 10 березня 2015 року до кредитного договору №014/3661/152491/74 від 02 вересня 2008 року, змінено умови кредитування позичальника за кредитним договором шляхом відкриття кредитором з 11.03.2015р. для позичальника не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 27880,00 доларів США та 342463,81 грн. При чому кредит в сумі 27880,00 доларів США вважається першим траншем кредиту з терміном остаточного погашення 02.09.2028 р., а кредит в сумі 342463,815 грн. другим траншем, що надається на рефінансування заборгованості за першим траншем кредиту з терміном остаточного погашення у квітні 2028 р. Узгоджено розмір процентної ставки 13,85% річних за користування першим траншем кредиту в дол. США та 19% річних за користування другим траншем кредиту в гривні (а.с.29-34). Між сторонами була укладена Додаткова угода №014/3661/152491/74/81-1-0-00/11985 від 10 березня 2015 року, де останні домовились з 11 березня 2015 року встановити відсоткову ставку у розмірі 17% річних та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку №1,2, який є невід'ємною частиною Додаткової угоди (а.с.35-37). Внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором позивач 28.09.2016 р. сформував вимогу №114/5-83867 до відповідача про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором протягом 60 календарних днів від дати вимоги шляхом дострокового погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме 336 415,16 грн. заборгованість по сумі кредиту; 44818,98 заборгованість за процентами; сума пені не зазначена, проте, позивач запропонував відповідачу уточнити суму пені у відділенні Банку при здійсненні погашення кредитної заборгованості. У разі непогашення заборгованості за кредитним договором, позивач попередив про вжиття заходів з примусового стягнення зазначеної заборгованості, у тому числі, але не обмежуючись, шляхом звернення стягнення на об'єкт, що перебуває в іпотеці. У матеріалах справи відсутні будь - які письмові докази щодо виконання відповідачем вимоги Банку. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28.11.2016 р. загальна заборгованість становить 441 001,41 грн., у т.ч. заборгованість за кредитом - 336415,16 грн.; заборгованість за відсотками - 44 818,98 грн., пеня 59 767,27 грн. (а.с.8-9) Суд звертає увагу на те, що Банком у позовній заяві заявлено ціну позову у розмірі 381234,14 грн., що складається із заборгованості за кредитом 336415,16 грн. та заборгованості по сплаті відсотків 44 818,98 грн., тобто без врахування пені. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки відповідачем взяте на себе зобов'язання за кредитним договором виконується неналежним чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог кредитора (Банку) у розмірі 381234,14 грн., що складається із заборгованості за кредитом 336415,16 грн. та заборгованості по сплаті відсотків 44 818,98 грн., враховуючи наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.ст.546, 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; видами забезпечення виконання зобов'язання є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦПК України). Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правового зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця (боржника) полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (ст.1 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із ч. 1ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону (ст.41 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Отже, Банк самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також договором іпотеки, укладеним сторонами, спосіб захисту своїх прав, зокрема, способом його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст. 38 цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч.1 ст.355 цього Кодексу. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі №6-1923цс15, за вимогами частини першої ст.39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Судова палата у цивільних справах Верховного суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні. Враховуючи вищезазначене, позовна вимога Банку про встановлення початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження, є незаконною. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно ч.1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки під час судового провадження сторони у справі не подали докази щодо проведення відповідної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, суд визначає початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні заставної вартості предмета іпотеки, визначеної сторонами у договорі іпотеки №014/3661/152491/74 від 02 вересня 2008 року в сумі 168932 (сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн. 49 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати (судовий збір у розмірі 5718,52 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial