Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

02 квітня 2015 року на адресу Солом'янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 26.03.2015 року підсудність позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором визначена Солом'янському районному суду міста Києва. Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №ICKGMCUI.72289.003 від 24.12.2012 року на загальну суму 6 595, 65 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, комісії та пені, що є предметом позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, надала суду заяву, де підтримує позов в повному обсязі та просить суд розглянути справу у її відсутність в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24.12.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №ICKGMCUI.72289.003., за умовами якого, відповідачу було надано грошові кошти у сумі 4 840, 27 грн. Банк нараховує проценти в розмірі 36 % річних за користування кредитом, за порушення строків сплати процентів за користування Кредитом, Банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Згідно п. 2.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі 36% річних, крім пільгового періоду. При не погашенні заборгованості за кредитом у повному обсязі по закінченню пільгового періоду, проценти за користування кредитом нараховуються і сплачуються згідно з п. 2.3. та 2.5. які встановлені кредитним договором. Згідно п. 5.2 кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Тому, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, відповідно до наданих представником позивача розрахунків станом на 11.02.2015 року, непогашена сума заборгованості за кредитним договором №ICKGMCUI.72289.003 від 24.12.2012 року з боку відповідача становить 6 595, 65 грн. яка складається з: - 2 621, 33 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту; - 2 218, 94 грн. - прострочена заборгованість по тулу кредиту; - 129, 47 грн. - поточна заборгованість за процентами; - 1 122, 37 грн. - прострочена заборгованість за процентами, - 503, 54 грн. - сума пені. Під час розгляду судової справи доказів, які мали спростувати наведені представником позивача розрахунки, відповідачем не надано. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме стягненню з відповідача суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі - 6 595, 65 грн. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., від сплати якого було звільнено позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved