Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

29.12.2016 року позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» в особі представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 2229-019/08Р від 05.06.2008 року в розмірі 15 629,15 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказує, що 05.06.2008 року ПАТ «Правекс-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 229-019/08Р. За умовами Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 58 100,00 грн. на наступних умовах: строк погашення - 05.06.2015 року; відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 16,49 % річних; позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання згідно з Кредитним договором у повному обсязі, у тому числі але обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. У порушення умов кредитного договору відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до кредитного договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по кредитному договору станом на 11.11.2016 року за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 15 629,15 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судовий збір у сумі 1 378,00 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилася. 10.01.2017 року надіслала на адресу суду заяву (вх. № 145) про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) був укладений кредитний договір № 2229-019/08Р (арк.с.5-10). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва. Відповідно статуту ПАТ КБ «Правекс-Банк» (нова редакція) (п.1.2 загальних положень), Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» створено шляхом перейменування Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» згідно рішення Загальних Зборів акціонерів банку (протокол № 3 від 07 вересня 2009 року) і є правонаступником його прав і обов'язків (арк.с.18-21). За умовами п. 1.1 цього договору ПАТ КБ «Правекс-Банк» надав [PERSON] кредит в національній валюті на загальну суму 58 100,00 грн. з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу № 346 від 28.05.2008 року. Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові у строк з 05.06.2008 року до 05.06.2015 року зі сплатою 16,49 % річних. Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 692,00 грн. щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5 Кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] на ім'я голови правління АКБ «Правекс-Банк» від 05.06.2008 року, згідно якого відповідач просить видати суму кредиту в розмірі 58 100,00 грн. згідно кредитного договору № 2229-019/08Р від 05.06.2008 року через Єнакієвське відділення (арк.с.4). Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідно до ст.ст.526,1054 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов?язання не допускається та позичальник зобов?язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.525, ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі, що передбачено договором. Пунктом 9.1 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і передбачених договором штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, заподіяних банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилися, за кредитом, сплатити належні відсотки і штрафні санкції, а також відшкодувати заподіяні банку збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. В матеріалах справи відсутня заява відповідача, якою б він інформував банк про припинення дії договору, заперечень стосовно вимог позивача відповідач на час розгляду справи не надав. Станом на 11.11.2016 року відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 15 629,15 грн., яка складається з наступного: -сума заборгованості за кредитом - 8 276,00 грн.; -сума заборгованості за відсотками - 1 305,17 грн.; -розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 239,37 грн.; -розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 808,61 грн. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Доказів погашення заборгованості суду не надано. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання, заборгованість за договором не погашає. Зважаючи на вищевикладене суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ "Правекс-Банк" в частині стягнення суми заборгованості за кредитом у сумі 8 276,00 грн., а також суми заборгованості за відсотками у сумі 1 305,17 грн., які є винагородою банку, передбачені кредитним договором, а тому підлягають стягненню з боржника всього 9 581,17 грн. Щодо стягнення пені суд враховує наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд враховує положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до таких населених пунктів було віднесено і місто Юнокомунарівськ Єнакіївської міської ради Донецької області, де зареєстрований відповідач. Вказане розпорядження було зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р. Розпорядження від 05 листопада 2014 року №1079-р. було оскаржено ТОВ «ТАР АЛЬЯНС» до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р було визнано не чинним. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року вказані судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Розпорядження втратило чинність на підставі Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з цим переліком м. Юнокомунарівськ Єнакіївської міської ради Донецької області увійшло до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно паспортних даних відповідача (арк.с.14-16), які містяться в матеріалах справи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту нарахована за період з 11.10.2013 року по 11.11.2016 року в сумі 5 239,37 грн., та нарахована пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період 01.11.2013 року по 11.11.2016 року в сумі 808,61 грн. (арк..с.11-13). При цьому відсутній документ, який би свідчив про те, що відповідач погодився зі збільшенням позовної давності чи Умовами кредитування, які встановлюють строк позовної давності, більший ніж передбачено ст.258 ЦК України. Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6 -16 цс/15. Все вищевикладене дає суду підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 5 239,37 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 808,61 грн. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). Для звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ "Правекс-Банк" щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог 9581,17*1378/15629,15=844,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial