Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 8508,11 грн. В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" зазначило, що надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-1У від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Згідно з п. 18 Правил за надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води плата вноситься власниками квартир, наймачами або орендарями щомісяця не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим відповідно до показників засобів обліку чи нормативів споживання. За період з 01.12.2010 року по 31.01.2015 року відповідач не сплачував вартість наданих послуг, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в сумі 8508,11 грн. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності, вказавши, що дійсно постійно проживає разом з [PERSON] за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 22 Б, кв. 44, та користується послугами централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, його родина відноситься до малозабезпечених через низький дохід, з розрахунком заборгованості він не згоден. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються КП "ХТМ". На ім' я відповідача [PERSON] відкритий особовий рахунок № 9003. (а.с.4). Згідно реєстру про видачу судового наказу № 1618 від 27.05.2014 року, КП «ХТМ» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги опалення та гарячої води у сумі 5839,72 грн. (а.с.40). З наданого до суду розрахунку вбачається, що за відповідачами значиться заборгованість за період з 01.12.2010 року по 31.01.2015 року у загальному розмірі 8508, 11 грн. (а.с. 4-5). Згідно ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2014 року судовий наказ від 23.06.2014 року про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з опалення та гарячого водопостачання був скасований. (а.с.6). Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV. Відповідно до статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов\~\~проживання\~\~та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору та оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку врегульовані ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до вказаної правової норми, договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Згідно зі ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.\~\~ У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ст. 25 вказаного Закону). Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) і фізичною та юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, безпосередньо регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів Україні від 21 липня 2005 року № 630 з наступними змінами (далі: Правила). Відповідно до п. 1 зазначених Правил: - централізоване постачання холодної та гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, як надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;- централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання;- опалювальна площа (об'єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За приписами пунктів 18, 20, 21 вказаних Правил, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісячно, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу). Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав, а відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносять. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до визначення термінів, викладених у ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також ст. ст. 64, 68 ЖК України, наймач та повнолітні члени його сім"ї, які проживають разом з ним, є споживачами комунальних послуг та несуть за них солідарну майнову відповідальність. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Згідно з нормами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, у звязку із зверненням позивача до суду 28.05.2014 року із вимогами про стягнення боргу з відповідачів, перебіг позовної давності було перервано. Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності всі докази, суд, на підставі ст. ст. 257, 267 ЦК України, за заявою відповідача застосовує трирічний строк позовної давності та стягує солідарно з відповідачів заборгованість за період з 01.06.2011 року по 31.01.2015 року у розмірі 7828,40 грн. Інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial