Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначив, що з 16.10.2012 р. по 02.08.2013 р. він працював у ПП "Комфорт Центр" на посаді заступника директора та був вимушений 02.08.2013 р. написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки відповідач не виконує законодавство про працю та умови трудового договору, а саме з березня 2013 р. не сплачується заробітна плата. Просив суд розірвати трудовий договір припинивши його дію з 02.08.2013 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення, стягнути з відповідача вихідну допомогу в сумі 7145 грн. 76 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. та середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період 02.08.2013 року по час постановлення рішення суду. В процесі розгляду справи позивач надав заяву в якій просив суд розірвати трудовий договір припинивши його дію з 02.08.2013 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення, вихідну допомогу в сумі 7145 грн. 76 коп. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач в судовому засіданні не був присутній. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні присутній не був надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та взаємодію сторін, справа розглянута у відсутності відповідача при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані по справі докази приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач працював у ПП "Комфорт Центр" на посаді заступника директора з 16.10.2012 р. (а.с.16). [PERSON] 02.08.2013 р. направив директору ПП "Комфорт Центр" заяву з проханням про звільнення його з посади заступника директора за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, а також просив видати належним чином оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення та виплатити усі суми належні до сплати (а.с.20). Проте вказана заява залишилась поза увагою адміністрації підприємства. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Ст. 117 КЗпП України покладає на власника або уповноваженого ним органу відповідальність у вигляді виплати середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати всіх сум, що належать робітнику від підприємства, при звільненні працівника. Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за затримку виплати заробітної плати. За розрахунком позивача, з яким погоджується суд, ця сума складає 9760 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Тому вимоги в частині розірвання трудового договору суд задовольняє, оскільки до матеріалів справи надані документи, які підтверджують факт перебування позивача та відповідача у трудових відносинах та неналежне виконання ПП "Комфорт Центр" взятих на себе зобов'язань по виплаті заробітної плати, відповідно до трудового законодавства України, що підтверджується довідкою про наявність заборгованості по заробітній платі, квитанцією про виплату заборгованості по заробітній платі від 04.10.2013 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2013 року. Одночасно суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання видати наказ про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з 02.08.2013 року та стягненні вихідної допомоги в сумі 7145 грн. 76 коп., оскільки зазначений наказ повинен бути винесений після розірвання трудового договору відповідно до рішення суду в порядку його виконання. Крім того оскільки суду не надано розрахунку суми вихідної допомоги, позбавляє можливості суд визначити її розмір, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Ч. 3 ст. 38 працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку, позивач просив у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 10 000 грн., але не вказав, в чому виражаються його моральні страждання і не надано доказів на їх підтвердження. Ця обставина позбавила суд дати оцінку вказаних вимог, тому в цій частині суд залишає позов без задоволення.

Outcome: partial