Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить , стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні 20.01.2015 року позивач позовні вимоги уточнила, просить стягнути середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2013 року по 01 листопада 2014 року в розмірі 25943,36 грн. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що з квітня 2007 року вона працювала в ТзОВ "Львівські автобусні заводи". З 11.11.2009 року була звільнена за ст.40 п.1 КЗпП України. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 05.03.2013 року задоволено її позовні вимоги до відповідача та стягнуто середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 28.05.2011 року по 12.12.2012 року в сумі 40207,04 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2377,28 грн. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 11.12.2013 року задоволено її позовні вимоги до відповідача та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 13.12.2012 року по жовтень 2013 року в сумі 22842,56 грн. На підставі вказаних рішень відкриті виконавчі провадження ВП №37546328 від 16.04.2013 року та ВП № 41766739 від 28.01.2014 року. Постановою ВП № 37546238 від 03.11.2014 року закінчено виконавче провадження по стягненню із відповідача компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку по 12.12.2012 року. Відтак, просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 01 листопада 2013 року по 01 листопада 2014 року. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала. Пояснення дала аналогічні викладеним в позові, просить його задоволити з урахуванням проведених розрахунків. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не надав, хоча завчасно був повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідно, до ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у ній документів та доказів, ухвалює заочне рішення. Позивач проти цього не заперечила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 01.04.2007 року [PERSON] прийнято на посаду начальника відділу технічної документації управління головного конструктора ТзОВ "Львівські автобусні заводи" . Згідно із наказом від 02.04.2007 року №14-КС 11.11.2009 року, [PERSON] відповідно до наказу №74-КС від 10.11.2009 року звільнено з вказаної посади згідно ст..40 п.1 КзПП України. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 05.03.2013 року задоволено її позовні вимоги до відповідача та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 28.05.2011 року по 12.12.2012 року в сумі 40207,04 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2377,28 грн. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 11.12.2013 року задоволено її позовні вимоги до відповідача та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 13.12.2012 року по жовтень 2013 року в сумі 22842,56 грн. На підставі вказаних рішень відкриті виконавчі провадження ВП №37546328 від 16.04.2013 року та ВП № 41766739 від 28.01.2014 року. Постановою ВП № 37546238 від 03.11.2014 року, виконавче провадження по стягненню із відповідача компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку по 12.12.2012 року закінчено. Згідно платіжного доручення № 2628 від 22.10.2014 року заборгованість згідно виконавчого документу в розмірі 42584,32 грн. перераховано на рахунок стягувача. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 КЗпП України, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, відповідач провів остаточний розрахунок із позивачем 22.10.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням №2628 . Відтак, суд виходить з уточнених позовних вимог позивача щодо остаточного стягнення цих коштів, з урахуванням фактичного розрахунку. Суд бере до уваги те що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі -Порядок). У відповідності п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством -календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку). Як встановлено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2013 року, одноденний розмір заробітної плати позивача становить 103,36 грн.. Відтак, згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правилами ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми можуть бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки, розрахунок з позивачем проведено лише 22 жовтня 2014 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 03.11.2014 року ВП № 37546238 стягненню підлягає середньомісячний заробіток за період з 01.11.2013 року по 22.10.2014 року в сумі 25219,84 грн. , з розрахунку 103,36 грн. (середній заробіток) х 244 ( робочих днів). Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial