Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

13 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до Держави Україна в особі прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди В обґрунтування позову зазначено, що 29 травня 2018 року він, реалізуючи свої права людини та громадянина України на безпосереднє управління справами Держави Україна шляхом звернення до органу державної влади та його посадової особи з метою ініціювати кримінальне провадження на захист суспільного інтересу, реалізуючи свої права людини та громадянина України на поширення і отримання інформації з метою отримати обґрунтовану відповідь в строки, визначені статтями 214, 219 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до прокуратури Донецької області із заявою - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності слідчої [PERSON] та начальника слідчого відділення [PERSON]. Однак, прокуратура Донецької області листом від 31 травня 2018 року № 17/1-81-15(1694 вих -18) незаконно відмовила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які були ним викладені в заяві - повідомленні. Ухвалою слідчого Краматорського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року(1-кс/234/2890/2018 по справі 234/7949/18) було зобов`язано перший слідчий відділ прокуратури Донецької області прийняти та невідкладно зареєструвати його заяву від 29 травня 2018 року. Вказує на те, що прокуратура Донецької області не виконала у строки вказану ухвалу суду, його письмово не повідомила, витяг з ЄРДР йому не надала, розслідування обставин, викладених в заяві - повідомленні від 29 травня 2018 року не розпочала. Крім того постановою слідчого ОВС першого слідчого відділу слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області від 17 квітня 2019 року, було відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про визнання останнього потерпілим у кримінальному проваджені №42018050000000354 від 15 червня 2018 року з тієї підстави, що під час його допиту як свідка [PERSON] не зазначив якими діями йому спричинено моральну шкоду. Крім того вказує на те, що 22 квітня 2019 року прокурором було винесено постанову про закриття кримінального провадження №42018050000000354 від 15 червня 2018 року за п.2 ч. 1 ст. 284 КК. Вважає, що спричинена йому бездіяльність відповідача Держава Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало ц нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву, яка ним оцінюється в сумі 150228,00 грн.(а.с.1-4). 18 червня 2019 року прокуратурою Донецької області був поданий відзив на позов, де відповідач зазначає, що адвокат [PERSON] , діючи як представник [PERSON] , 29 травня 2018 звернувся до першого слідчого відділу прокуратури Донецької області з заявою-повідомленням про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON]. та начальника СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] за ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 366 КК України. На вказану заяву першим слідчим відділом прокуратури Донецької області 31 травня 2018 року надано відповідь № 17/1/1-81-15(1694вих-18). Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 05.06.2018 у справі № 234/7949/18 перший слідчий відділ прокуратури Донецької області зобов`язано прийняти та невідкладно зареєструвати в ЄРДР вказану заяву [PERSON] .. На виконання зазначеної ухвали першим слідчим відділом прокуратури Донецької області 21 червня 2018 року внесено відомості в ЄРДР № 4201805000000354. Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Донецької області від 17 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 4201805000000354. [PERSON] оскаржив вказану постанову слідчого до суду. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року у справі № 234/7246/19 відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого від 17 квітня 2019 року. Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Донецької області від 22 квітня 2019 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказана постанова не скасована та є чинною, що свідчить про законність та повноту досудового розслідування. Щодо доказів, якими може бути підтверджено протиправність дій слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, у відзиві на позов зазначено, що на теперішній час у кримінальному провадженні № 42018050000000354 такі рішення не приймалися. Зокрема, рішення, дії або бездіяльність прокурора протиправними не визнавалися. Навпроти, у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення про його закриття. Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Донецької області від 22 квітня 2019 року кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях осіб ознак кримінальних правопорушень. Вказана постанова не скасована та є чинною, що свідчить про законність та повноту досудового розслідування. При цьому, у межах цивільного судочинства суд не може перевіряти законність кримінально-процесуальних дій слідчого чи прокурора, оскільки це суперечитиме вимогам щодо юрисдикції судів та виступатиме втручанням у кримінальне провадження. Ухвала слідчого судді є формою судового контролю на стадії досудового розслідування. Вона не свідчить про протиправність дій відповідача. По-перше, вказаною ухвалою дії чи бездіяльність прокурора протиправними не визнавалися, ними лише зобов`язано вчинити певні дії. Зазначено, що про протиправність можна було б стверджувати, якщо б в резолютивній частині ухвали суду було прямо про це зазначено або якщо б існували вироки суду щодо прокурорів, якими б останніх визнано винними у службовій недбалості або інших злочинах. За відсутності вказаних судових рішень дії або бездіяльність прокурорів не можуть вважатися протиправними. По-друге, саме по собі задоволення під час досудового розслідування скарг на невнесення відомостей до ЄРДР або не розгляд клопотань, не створює підстав для відшкодування. Так, звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, особа лише реалізує своє процесуальне право на оскарження. Таке право є відображенням принципу змагальності (ст. 22 КІІК України) та оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КІІК України). Правову позицію, за якою сам факт скасування рішень або дій прокурора не свідчить про протиправність дій та не створює права на відшкодування, викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 № 6-42415св 12. Аналогічно у цивільному процесі сторона має право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції не свідчить про протиправність такого рішення й не створює підстав для відшкодування апелянту шкоди. По-третє, сам факт задоволення скарги [PERSON] , як представника [PERSON] , та зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань є достатньою справедливою сатисфакцією та не вимагає додаткової грошової компенсації, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах «Надточій проти України», «Гурепка проти України» тощо. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Так у п. п. 44-47 постанови Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17 зазначено, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Правову позицію, за якою сам факт скасування рішень або дій прокурора не свідчить про протиправність дій та не створює права на відшкодування, також викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року № 6-42415св 12. Щодо підстав відшкодування моральної шкоди, у відзиві на позов зазначено, що позивачем не доведено належними доказами протиправне діяння відповідачів; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, не наведено конкретні негативні явища, які з ним сталися внаслідок дій відповідачів, не надано їх доказів. Зокрема, не визначено та не надано доказів того, яким чином порушився життєвий уклад [PERSON] у зв`язку з тим, що його заяву одразу не внесено до ЄРДР. Не надано оцінку тому факту, що заяву вже внесено до ЄРДР та проведено досудове розслідування. Більш того, звертаючись з заявою про вчинення кримінального правопорушення, [PERSON] діяв як представник [PERSON] . У зв`язку з цим, він апріорі не може виступати потерпілим від таких дій. Особою, яка могла би нести певні наслідки від дій відповідача (хоча прокуратура їх заперечує), є не сам [PERSON] , а його довіритель. Про те, що [PERSON] діяв як представник, зазначено в його заяві - повідомленні, а також в ухвалі слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року у справі № 234/7949/18. Оскільки позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, а також конкретні негативні наслідки від них, то підстави для відшкодування йому шкоди відсутні. З огляду на викладене, просили суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити (а.с.28-31). 18 червня 2019 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих. -19 представника Держави - Україна - прокуратури Донецької області, свою відповідь обґрунтовує тим, що представник відповідача прокуратура Донецької області в пункті 5 відзиву від 12 червня 2019 року №05/2- 337/вих-19 вводить суд в оману щодо наявності позиції вищих судів у справах відповідної категорії. Посилаючись на зміст пунктів 44-47 постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року №199/1478/17 представник позивача приховує від суду факт, що зазначена ним постанова суду втратила чинність, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року, єдиний унікальний номер 80854779, ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 року та постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2018 року скасовані, скарга Громадської організації'«Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», яка не має статусу юридичної особи та подала скаргу в інтересах її члена на бездіяльність Державної казначейської служби Ук`раїни, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області щодо виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 листопада 2017 року у справі за позовом до Держави казначейської служби України, Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих незаконною бездіяльністю посадової особ- органу прокуратури, залишена без розгляду. Зазначає, що таким чином зазначена у відзиві на позовну заяву представником Держави Україна - Прокуратурою Донецької області - судова справа №199/1478/17 ані за складом осіб, ані за підставами позову не є тотожними, жодного судового рішення по справі №199/1478/17 на теперішній час не існує. Крім того, вказує на те, що представник відповідача прокуратура Донецької області в пункті 4 та 6 відзиву на позовну заяву від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих-19 вводить суд в оману щодо наявності правової позиції викладеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 29. травня 2013 року №6-42415св12, яка стосується справи за його позовом. Вищий спеціалізований суд України в ухвалі від 29 травня 2013 року №6-42415св12, єдиний унікальний номер 31725649, обговорює питання доведеності позивачем вини відповідача як підстави цивільно - правової відповідальності за неправомірні дії органу прокуратури в системному зв`язку норм статей 1173, 1174, 1176 частина 6 Цивільного кодексу України. Зазначив, що вирвавши з контексту ухвали суду фразу «саме по собі скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання цим шкоди позивачу» представник відповідача хибно намагається довести суду, що положення статті 56 Конституції України «Кожен має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень» скасовуються ухвалою суду, яка констатує факт невмотивованого рішення суду першої та апеляційної інстанції. Вказує, що представник відповідача у відзиві від 12 червня .2019 року № 05/2-337/вих-19 не спростовує факт, встановлений ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 05 червня 2018 року №1- кс/234/2890/18 по справі № 234/7949/18, єдиний унікальний номер 82163398, про невиконання прокурором Руденко І.О. вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України при розгляді заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29 травня 2018 року. Зазначає, що представник відповідача у відзиві від 12 червня 2019 року №05/2-337/вих-19 не спростовує підстави його позову - неправомірна відмова в реєстрації відомостей про вчинене кримінальне правопорушення - та факт порушення прав позивача, зазначених в позовній заяві, бо не наводить норми права, які дозволяють прокурору Руденко І.О. діяти всупереч приписів статей 19, 40 Конституції України та всупереч приписів частини 4 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, за якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Вказує на те, що представник відповідача в пункті 5 відзиву від 12 червня 2019 року №05/2- 337/вих-19 вводить суд в оману щодо ненаведення позивачем конкретних негативних явищ, які з ним стались внаслідок дій осіб, за яких Держава Україна має відшкодувати спричинену моральну шкоду. Позовна заява містить відповідні відомості, на які прокуратура Донецької області не звернула уваги та які у відзиві на позовну заяву заперечень не дала, а саме: «…Протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, яка полягає в невиконанні службовими особами Прокуратури Донецької області належним чином нагляду за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство, недотриманням гарантії реалізації ним права управляти державними справами безпосередньо, права поширювати та отримувати інформацію, право отримати обґрунтовану відповідь у визначений статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України строк». Зазначає, що спричинені йому, [PERSON] , бездіяльністю відповідача Держава Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву, яка ним оцінюється в сумі 150228,00 грн.. Вказує на те, що представник відповідача в пункті 6 відзиву від 12 червня 2019 року №05/2-337/вих-19 вводить суд в оману щодо відсутності у позивача конституційних та професійних прав, які порушені прокурором прокуратури Донецької області. Норми права або судового рішення про позбавлення його, [PERSON] , загальної правоздатності, представник відповідача в пункті 5 відзиву від 12 червня 2019 року №05/2-337/вих-19 не зазначив. Прокуратура Донецької області достовірно встановила факт того, що він як адвокат звернувся до прокурора прокуратури Донецької області 29 травня 2018 року із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. З метою протидії йому як адвокату, що надає правову допомогу громадянину [PERSON] , прокурор не виконав покладені на нього частиною 1 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України обов`язки, які знаходяться в системному зв`язку з приписами статті 19 Конституції України, чим створив йому перешкоди у наданні правової допомоги [PERSON] , які він вимушений був долати через звернення до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора, являтися до суду для участі в судовому засіданні, виступати в суді та доводити суду правомірність поданої скарги, отримувати копію відповідного судового рішення та складати звіт [PERSON] про виконану ним роботу. Зазначає, що заступник прокурора області Коршун Г. не виконав приписи частини 1 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України та відомості про вчинене правопорушення, виявлене ним самостійно до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс. Крім того вказує на те, що представник відповідача в пункті 3 відзиву від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих-19 вводить суд в оману щодо кола доказів та щодо предмету доказування по справі, для чого посилається на норми права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а саме: представник відповідача посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зазначає, що позиція представника відповідача, що у межах цивільного судочинства чуд не може перевірити законність кримінально - процесуальних дій слідчого чи прокурора свідчить про свідоме ігнорування норм Конституції України та рішень Конституційного Суду України. Зазначає, що представник відповідача в пункті 1 відзиву від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих. - 19 вводить суд в оману щодо законності постанови слідчого від 22 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 42018050000000354, яка була скасована ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 29 травня 2019 року №1-кс243/3720/19, справа № 234/8325/19, єдиний унікальний номер 82163398. Вважає, що відзив від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих.-19 на позовну заяву представника відповідача містить посилання представника відповідача на практику Європейського суду з прав людини - рішення по справам «Надточій проти України» та «Гурепка проти України», які на думку представника відповідача мають бути застосовані до спірних правовідносин сторін. Зазначає, що посилання на практику Європейського суду з прав людини свідчить, що прокуратура Донецької області визнає факт порушення його прав прокурором та слідчим прокуратури Донецької області, їх неправомірними діяннями, проте не погоджується з необхідністю виконати вимоги ст. 56 Конституції України та відшкодувати спричинену йому моральну шкоду. Зазначає, що відзив на позовну заяву представника відповідача прокуратури Донецької області від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих.-19 не містить посилань на докази, на підставі яких слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень слідчих органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланов А.В. в постанові від 22 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 42018050000000354 від 15 червня 2018 року встановив факт, що складені слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON]. протоколи слідчих дій містять правдиві відомості та про непричетність начальника відділення СВ Краматорського ГУ НП в Донецькій області [PERSON] до діянь слідчого [PERSON].. Крім того, відзив на позовну заяву представника відповідача від 12 червня 2019 року № 05/2-337/вих.-19 не містить посилань на докази того, що слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень слідчих органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області Чапланов А.В. виконав вимоги ст. 2,9,28,40 КПК України під час досудового слідства по кримінальному провадженню № 42018050000000354 від 15 червня 2018 року та мав повноваження на проведення досудового слідства відповідно до вимог ст. 216 ч.4 КПК України.(а.с.54-57) В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, задоволено заяву позивача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , начальника слідчого відділу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області [PERSON]., старшого слідчого слідчого відділу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокофєву О.В., слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень слідчих органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Чапланова А.В.(а.с.18-19). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, крім того підтримав доводи, викладені у відповіді на відзив, та пояснив, що спричинена бездіяльністю відповідача Держави Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких позивач, як фізична особа, зазнав у зв`язку протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало в нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву. Крім того, така бездіяльність вразила його як фахівця права. Визнав, що дійсно діяв як адвокат, і неправомірна поведінка відповідача порушила його права і як громадянина і як адвоката. Зокрема, були порушені його права на гарантію його адвокатської діяльності, оскільки їй створювалися таким чином перешкоди. Н виконання вимог суду сприяло тому, що не було здійснено ефективного розслідування фактів, які ним були викладені та внесені до ЄДРДР, оскільки на сьогодні відсутнє рішення про закриття кримінального провадження, однак будь-яких слідчих дій по справі не проводиться, його особисто ніхто не викликає, строк слідства не продовжується, відповіді на його звернення ніхто не надає, зокрема слідчий Руденко. Повідомив, що відмовляється від виклику свідків у судове засідання, вважає, що можливо обмежитися лише його допитом як свідка. Наслідки відмови від дослідження доказів йому особисто зрозумілі та відомі. У судовому засіданні представник прокуратури Донецької області Буяновський В.В., який діє на підставі довіреності позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві. Повідомив про те, що не має наміру готувати заперечення на відповідь на відзив, наполягає на розгляді справи на підставі наявних в ній доказів, наслідки такого розгляду йому зрозумілі. Представник відповідача Державної Казначейської служби України Смирнов О.В. в судовому засіданні просив у позові відмовити, підтримав відзив прокуратури Донецької області, зазначив, що не бажає писати власний відзив та заперечення на відповідь на відзив, наслідки такого розгляду справи йому зрозумілі. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлені такі обставини справі та відповідні ним докази. Відповідно до заяви - повідомлення від 29 травня 2018 року адвокат Стуліков А .В ., діючи як представник [PERSON] , 29 травня 2018 року звернувся до начальника Першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Руденка І.О. про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого СВ Краматорського ВПГУНП в Донецькій області [PERSON]. та начальника СВ Краматорського ВПГУНП в Донецькій області [PERSON] за попередньою правовою кваліфікацією ч.2 ст. 357, ч. 2 ст. 366 Кк України(а.с 5). Начальником першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області на заяву повідомлення від 29 травня 2018 року [PERSON] 31 травня 20178 року було надано відповідь за № 14/1/1-81-15(1694 вих-18), в якій повідомлено що підстави для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відсутні(а.с 6). Згідно із ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року перший слідчий відділ прокуратури Донецької області було зобов`язано прийняти та невідкладно зареєструвати заяву [PERSON] від 29 травня 2018 року про вчинення злочину(а.с. 7). Начальником першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області Стулікову А.В. було надано відповідь за № 17/1-2193вих-18), в якій повідомлено що 15 червня 2018 року на виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018050000000354 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України(а.с.8). Згідно із витягом з ЄРДР, 15 червня 2018 року були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018050000000354 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України(а.с.38-40) Згідно із постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Донецької області А.Чапланова, Стулікову В.В. було відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 42018050000000354 від 15 червня 2018 року за ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України(а.с.9). Згідно із ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року, [PERSON] було відмовлено у задоволенні його скарги, щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 42018050000000354 від 15 червня 2018 року за ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України(а.с.43-44) Згідно із постановою про закриття кримінального провадження від 22 квітня 2019 року слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Донецької області А.Чапланова кримінальне провадження № 42018050000000354 від 15 червня 2018 року закрито у зв`язку з відсутністю у діях начальника відділення СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON]. та старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області [PERSON] . ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 357, ч.2 ст. 366 КК України(10-12). Допитаний як свідок позивач [PERSON] показав, що діями відповідача йому фактично було відмовлено у законному праві, прямо передбаченим чинним КПК України на прийняття участі у державному управлінні, порушено його права як адвоката та перешкоджання його діяльності як захисника, він це гостро сприйняв, оскільки не міг зрозуміти яким чином так відкрито можна порушувати закон. Це його обурило, він втратив спокій, відчув почуття гніву, розгубленості. Перевіривши доводи позивача та представників відповідачів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] підставою для відшкодування шкоди зазначив протиправну, незаконну, неправомірну бездіяльність Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, яка полягає в невиконанні обов`язку прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві повідомленню від 29 травня 2018 року, після зобов`язання вчинення вказаних дій за ухвалою суду, відповідачем не повідомлено його, як заявника про внесення відомостей до ЄДРДР, в подальшому відмовлено у клопотанні про визнання його потерпілим, винесено постанову про закриття кримінального провадження, не здійснено ефективного розслідування його заяви. Як наслідком порушено вимоги Конституції України, норм КПК України, вимог «Порядку ведення ЄДРДР», здійснено перешкоджання його діяльності як адвоката. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Обставини справи свідчать про те, що оскарження [PERSON] бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] про кримінальне правопорушення від 29 травня 2018 року, і в подальшому оскарження дій слідчого прокуратури під час розгляду кримінального провадження свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР, а також винесення ухвал судом за скаргами на дії слідчого при веденні досудового слідства по перевірки відомостей, внесених до ЄДРДР, не свідчать про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Таким чином, судом не встановлено дій з боку прокуратури, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди. Щодо показань позивача, як свідка, то суд зазначає, що в даному випадку свідок повідомив свої почуття негативного сприйняття рішень слідчих у кримінальному провадженні, тобто суб`єктивне відношення до дій відповідача, а тому зважаючи на встановлені обставини, вказані показання не можуть бути покладені в основу обґрунтування наявності моральної шкоди. При цьому суд зазначає, що крім того позивач діяв як адвокат, тобто особа, яка представляє інтереси іншої особи, яка і є особою, що може звертатися до суду із таким позовом. Щодо повідомлення про наявність перешкоджання адвокатській діяльності, суд при вирішенні питання про наявність перешкоджання адвокатській діяльності, виходить з наступних міркувань. У судовому засіданні встановлено, що позивач є адвокатом за фахом. Як адвокат, він звернувся в інтересах свого клієнта до прокуратури, і не погодившись з діями прокурора, оскаржив їх. Отримавши рішення суду він мав можливість їх виконання. При цьому, суд наголошує на тому, що одним із принципів чинного КПК України є принцип диспозитивності, і дослідження наданих суду доказів свідчить про те, що кожна із сторін діяли вільно, та могли використати всі процесуальні можливості, передбачені КПК України. Аналіз досліджених вищезазначених доказів дозволяє дійти висновку, що діяльності адвоката [PERSON] не було явних протиправних перешкод, оскільки він мав процесуальну можливість, визначену на законодавчому рівні, здійснювати всі можливі заходи на захист свого клієнта. При цьому, як наголошено вище, сама по собі відмова прокурора не свідчить про перешкоджання діяльності захисника, оскільки захисник на своє звернення отримав відповідь, і свою незгоду вирішив у чітко визначений процесуальний спосіб - оскаржив дії прокурора. За таких обставин, судом не вбачається підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди внаслідок перешкоджання професійній діяльності. Суд при винесенні рішення у справі керувався лише основним актом цивільного законодавства України - Цивільним кодексом України, оскільки його положеннями в повній мірі врегульовані відносини, які виникли між сторонами. Позивач в своєму позові посилався на загальні положення національного законодавства, які не регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, не є спеціальними нормами, а тому і не були застосовані судом при винесенні рішення. Крім того, судом не приймаються доводи позивача в тій їх частині, що в даному випадку не підлягають застосуванню норми ст. ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, а лише загальні норми Конституції, норми Конвенції, оскільки наведені норми є спеціальними, зміст яких охоплює собою широке коло спеціальних відносин. Також у своєму позові позивач посилається на п. 50 Рішення "Мельниченко проти України"(заява N 17707/02) від 19 жовтня 2004 року ; п. 42 Рішення "Михалкова та інші проти України" (Заява N 10919/05) від 13 січня 2011 року; п. 75 Справа "Ромашов проти України" (Заява N 67534/01) від 27 липня 2004 року та ін. Суд звертає увагу на те, що при застосуванні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Протоколів до Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини неможливо вважати правильним лише посилання на рішення Європейського Суду з прав людини без аналізу обставин справи, що були предметом розгляду Європейського Суду у взаємозв`язку з обставинами справи, що розглядаються національним судом. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з таких міркувань. У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору. Згідно з положеннями пункту 13 частини 2 статті 3 цього Закону судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив визнати протиправною, незаконною та неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка на його думку, полягала у невиконанні обов`язку відповідних прокурорів внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його повідомлення від 29 травня 2018 року, що завдало йому моральної шкоди. Тобто позивачем оскаржується бездіяльність органів прокуратури. Пункт 13 частини 2 статті 3 закону України «Про судовий збір» як правову підставу за якої справляння судового збору не відбувається, позивач зазначав в позовній заяві, з такими доводами позивача суд повністю погоджується. За таких обставин, справляння судового збору у справах такої категорії взагалі не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed