Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

В позовній заяві від 04.09.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.10.2012 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь- якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка свої зобовязання за договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.05.2017 року має заборгованість 58342,47 грн., яка складається з наступного: - 4296, 80 грн. - заборгованість за кредитом; - 50591.27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 200.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 2754.40 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. Ухвалою судді від 06.09.2017 року провадження у справі було відкрито. 27.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій вказує, що з заявленими позовними вимогами вона не погоджується, посилаючись на те, що 03.10.2012 року вона підписала заяву в «ПриватБанку» про бажання оформити на своє ім'я кредитки «Універсальна» на споживчі цілі, на рахунку якої буде 5000 гривень доступних коштів, під 3% на місяць, будь-яких інших зобов'язань на себе вона не брала. Після підписання цієї заяви, вона отримала кредитну картку, якою користувалась. Крім підписаної заяви, більше ніяких документів в банку вона не підписувала, нічого їй не роз'яснювалося, а тільки повідомили, щоб вона вчасно, щомісяця сплачувала мінімальну суму платежу, згідно смс-повідомлення, що буде їй приходити щомісяця, до того моменту, поки вона не закриє всю суму кредиту. Вона добросовісно сплачувала кошти згідно з смс, що приходили. З 2014 року смс перестали приходити і вона зрозуміла, що кредит був погашений. В квітні 2017 року їй зателефонували з банку та сказали, щоб вона негайно сплатила за кредитом 5700 грн., оскільки не закрила його повністю у 2014 році. Вона одразу ж заплатила всю суму, яку їй назвали по телефону та вважала, що кредит нею остаточно погашений. Але, у вересні 2017 року, у відділенні поштового зв'язку, вона отримала дану позовну заяву. При укладанні кредитного договору від неї приховали існування додаткових відсотків за користування кредитом і необхідність оплати інших послуг банку. [PERSON] посилається на порушення Банком вимог [PERSON] України «Про захист прав споживачів» тап просить суд: -визнати недійсним кредитний договір б/н від 03.10.2012 року, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та нею в цілому, з моменту укладання, у зв'язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку. Ухвалою судді від 28.09.2017 року було об'єднано вимоги за зустрічним позовом : [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,- в одне провадження з первісним позовом: Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 21.02.2018 року суд повернувся до стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 14.03.2018 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", не зявився, але, відповідно до заяви, яка є у справі, просить суд розглядати справу у його відсутності та задовольнити первісні позовні вимоги. В судове засідання відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом - [PERSON], не зявилася, але, відповідно до заяви, яка є у справі, просить суд розглядати справу у її відсутності, задовольнити її зустрічні позовні вимоги та відмовити у задоволенні первісного позову. Суд, розглянувши надані заяви, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності зазначених учасників процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а в задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. При розгляді даної справи суд дотримується вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, по учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ним Кодексом випадках. Отже, суд розглядає дану справу в межах заявлених вимог, з врахуванням предмету позову та на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України,\~договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1\~ст. 628 ЦК України, \~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України,\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, відповідно до укладеної 03.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк» та [PERSON] угоди, остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає стоку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника, Тарифів, Умов і правил надання банківських послуг, копії яких є у справі. Як вбачається з заяви позичальника, відповідачка своїм підписом підтвердила, що вона згодна з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Їй відомо про Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку та відповідачка зобовязалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися зі змінами на сайті банку. Отже, твердження [PERSON] про те, що вона не була на час укладення угоди, яка є предметом даного спору, знайома з Тарифами та Умовами та правилами надання банківських послуг, суд вважає безпідставними. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, позивач за первісним позовом зобов`язався надати відповідачкі кредит та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту, який був встановлений у відповідності до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а відповідачка зобов`язалася на підставі п.2.1.1.5.5 погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами грошових коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.2.1.1.5.7), а у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6.). П.1.1.3.2.4 передбачена можливість зміни банком Тарифів та інших невідємних частин договору. При цьому, у сторін договору виникають обовязки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5). Згідно п.1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє від виконання його зобовязань за даним договором. В разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (пп.2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6). У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 договору, клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Позивач за первісним позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачка до [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. На виконання умов Договору, позивачем за первісним позовом було видано відповідачці наступні картки: -03.10.2012 року №4149437811772944, термін дії-07/16; -03.10.2012 року №5168755532524234, термін дії-07/16, що підтверджується довідкою, яка є в справі. Станом на 31.05.2017 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 55\~088,07 грн., що складається з: - 4296, 80 грн. - заборгованість за кредитом; - 50591.27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 200.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, які є у справі. Таким чином, відповідачка за первісним позовом [PERSON] порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Отже, суд вважає, що вина відповідачки за первісним позовом у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем за первісним позовом, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цією угодою припиняється виконанням, проведеним належним чином. Угоду, яка є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсною, не розірвано……, вона має законну силу, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, є обовязковою для виконання сторонами. Докази на підтвердження того факту, що зобов'язання за угодою, яка є предметом даного розгляду, припинилися виконанням, проведеним належним чином, у тому числі, з боку відповідачки [PERSON], суду не надано. Разом з тим, відповідно до\~ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пеня, як вид неустойки, нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, Згідно \~ст.61 Конституції України\~зазначено, ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У даному випадку, за одне й те саме порушення зобов'язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України, штраф і пеня - є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому, суд вважає, що одночасно застосовувати і штрафу і пеню, в даному випадку, є неправомірним. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачки [PERSON] штрафів: - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2754,40 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належні, достатні, достовірні та допустимі докази, відповідно до вимог ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження своїх заперечень проти первісного позову, відповідачка [PERSON] суду не надала. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 03.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк та [PERSON] в сумі - 55\~088,07 грн., грн., що складається з: 4296, 80 грн. - заборгованість за кредитом; 50591,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 1510,72 грн. (55\~088,07 грн./ 58342,47 грн. х 100 % = 94,42 %; 1600 х 94,42 % =1510,72 грн.)., згідно платіжного доручення, яке є в матеріалах справи, пропорційно задоволених позовних вимог. У своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON], посилаючись на порушення з боку відповідача [PERSON] України «Про захист прав споживачів» та просить суд : визнати недійсним кредитний договір б/н від 03.10.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та нею в цілому, з моменту укладання, у зв'язку з укладенням його - саме під впливом обману зі сторони банку. Суд, як зазначалося вище, розглядає справу в межах заявлених вимог сторін. Підставою недійсності правочину - є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ст. 215 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1,3 ст.203 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Крім того, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 20\~постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Проте, [PERSON], заявляючи зустрічні вимоги про визнання Договору недійсним, як такого, що був укладений під впливом обману з боку ПАТ КБ "ПриватБанк", разом з тим, не надала суду належні та достатні докази на підтвердження того, що в момент укладення вищевказаного правочину представники відповідача навмисно ввели її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] добровільно уклала угоду, яка є предметом даного спору, підписала її, тривалий час виконувала її умови, що не заперечується й нею самою в зустрічному позові. Також, частиною 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Відповідно до Розділу 2 Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 « Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). П.2.3. У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Вказані положенням закону позивачці було розяснено до укладення кредитного договору, що засвідчено її підписом у анкеті-заяві, яка є в справі . Вказане свідчить про дотримання відповідачем вищевказаних вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 « Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), та, як наслідок, про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до п.14 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до п.4 ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього [PERSON] про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до ч.1, 4 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч.6 ст.19, п.8 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Водночас, положення\~[PERSON] України «Про захист прав споживачів»\~про несправедливі умови в договорах застосовуються до правочинів зі споживачами про надання споживчого кредиту, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15. Проаналізувавши вищевикладені законодавчі норми та обставини справи, суд вважає, що позивачкою за зустрічним позовом не було надано суду належні та достатні докази на підтвердження того, що умови укладеної Кредитної угоди, яка є предметом даного спору, є несправедливими, дискримінаційними, оманливими, що угода була укладена всупереч її волевиявленню, що вона під час укладення правочину не була вільною та ця угода не відповідала її внутрішній волі, що з боку ПАТ КБ "ПриватБанк» мала місце нечесна підприємницька діяльність або бездіяльність. При цьому, як встановлено судом, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, в тому числі, самостійно розподіливши відповідальність за його невиконання, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору,\~\~правом протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту не скористалася, не відмовилася від його виконання, тривалий час користується кредитними коштами. [PERSON] не доведено, а матеріалами справи спростовано, її доводи про ненадання їй інформації про умови отримання кредиту та інші умови, які передують укладенню договору та відсутність у неї реальної можливості ознайомитися з обов'язковими для споживача умовами перед укладенням договору. При цьому, судом встановлено, що на момент укладення Кредитного договору, позивачка не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконувала, хоча й неналежним чином, його умови. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними та надуманими, а отже, такими, що задоволенню не підлягають. Згідно ст.141 ЦПК України та [PERSON] України «Про судовий збір», судові витрати за зустрічним позовом суд вважає необхідним віднести за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial