Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 253; у порядку застосування наслідків недійсності правочину стягнути з відповідача на його користь 700 000,00 грн. подвійного розміру ціни продажу квартири за договором; стягнути з відповідача на його користь подвійну суму завданих збитків у розмірі 27 704,30 грн.; у порядку відшкодування завданої моральної шкоди стягнути з відповідача на його користь 22 273,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, справу слухати без його участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій письмово виклав свою позицію визнавши позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив справу розглядати без його участі. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду клопотання, у якому вказала, що при укладенні договору сторони своїми підписами на ньому підтвердили факт роз'яснення їм нотаріусом про відповідальність за подані документи та необхідну інформацію, а також про правові наслідки у випадку подання недостовірної інформації, а тому не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, просила справу розглядати за її відсутності. Розглянувши надані документи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 07.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №253. Згідно з п.1 вказаного вище договору предметом купівлі-продажу виступала трикімнатна квартира [ADDRESS]. Продаж квартири вчинений за 350000,00 грн. Достатнім підтвердженням повного розрахунку покупця за договором вважаються платіжні документи про зарахування суми коштів на рахунок покупця, які є невід'ємною частиною договору (пункт 3). Згідно квитанції № 07-2565020/С від 07.03.2014 року [PERSON] на рахунок [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], було перераховану грошову суму у розмірі 350 000,00 грн., на якій призначення платежу значиться як оплата за житловий будинок за договором купівлі-продажу № 253 від 07.03.2014 року. Відповідно до заяви на видачу готівки № 502262 від 07.03.2014 року відповідачем з рахунку [NUMBER] знято грошові кошти у розмірі 350 000,00 грн. Вказане дає підстави суду вважати, що позивачем були виконані всі істотні умови договору та сплачену повну суму ціни продажу квартири, які відповідач отримав у повному обсязі. Також, за умовами договору, відповідач взяв на себе зобов'язання попередити покупця про права третіх осіб на квартиру та про всі відомі йому недоліки квартири. Зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від проживання третіх осіб та від речей домашнього обіходу (пункт 9). Також, відповідач за позовом зазначив про відсутність будь-яких обмежень щодо розпорядження квартирою та стверджував, що вона не перебуває в спорі, а треті особи не мають на неї прав (п. 5 договору). Зі змісту п. 24 договору вбачається, що нотаріусом роз'яснення сторонам про відповідальність кожної із них за подані документи та необхідну інформацію, а також правові наслідки надання недостовірної інформації. Разом з тим, з наданих суду матеріалів вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 07.08.2013 року Суворовським районним судом м. Херсона було відкрито провадження у цивільній справі № 668/9851/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні, ХФ ТОВ «Укрспецторг Групп» та [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними. Предметом оскарження у справі були проведені прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS], що також виступала предметом продажу за спірним договором. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.11.2013 року по справі №668/8213/13-ц позовну заяву [PERSON], [PERSON] було задоволено: визнано недійсними прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS], що проведені 19.07.2013 року ТОВ «Укрспецторг Групп»; скасовано протоколи проведення прилюдних торгів № 0242/13 та № 22-0243/13 від 19.07.2013 року, якими переможцем торгів визначено відповідача по справі - [PERSON] 11.12.2013 року на рішення суду по справі № 668/8213/13-ц [PERSON] було подано апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.04.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено. Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.11.2013 року залишено без змін. Суд погоджується з висновком позивача в частині того, що наслідком визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири є відсутність правових наслідків у вигляді набуття права власності на квартиру для особи, яка придбала її за результатами недійсних торгів. Вказане вище дає підстави вважати, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу відповідач усвідомлював, що за результатами розгляду судової справи №668/8213/13-ц є реально можливим як підтвердження у нього прав власника на квартиру, що була об'єктом продажу, так і витребування у нього (і у наступних набувачів) цієї квартири, але приховав від позивача ці обставини з метою реалізації наміру позбутися проблемної квартири. Докази протилежного суду надані не були. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення мають природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (лист ВСУ від 24.11.2008 року), правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначений вище договір купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року був укладений внаслідок введення позивача відповідачем в обман щодо його прав та обов'язків відносно об'єкту купівлі-продажу, що згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, є обставинами, які мають істотне значення, а тому позовні вимоги в частині визнання договору недійсним з моменту його укладення підлягають задоволенню. Між тим, ч. 2 ст. 230 ЦК України, яка є спеціальною нормою права по відношенню до ст. 216 ЦК України, передбачені спеціальні правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме зобов'язання сторони, яка застосувала обман, відшкодувати другій стороні збитки, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину, в подвійному розмірі. Стаття 22 ЦК України дає тлумачення поняттю збитків. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача подвійного розміру завданих збитків суд виходить з наступного. У пред'явленій до суду заяві, позивач вказує, що придбанням квартири з укладенням відповідного договору він бажав вирішити питання власного житла, оскільки, не маючи на праві власності будь-якого житлового приміщення, вже тривалий час змушений проживати в орендованій квартирі та сплачувати за неї 1500 грн. щомісячно. Перевіряючи зазначені обставини судом встановлено, що за умовами договору купівлі-продажу від 07.03.2014 року відповідач зобов'язався в строк до 17.03.2014 року вирішити питання зняття з реєстрації обліку усіх зареєстрованих осіб, звільнити квартиру від проживання третіх осіб, від речей домашнього вжитку і передати позивачу усі ключі для безперешкодного користування нею. Фактом виконання продавцем зобов'язань за договором є двостороннє підписання акту приймання-передачі квартири, який має бути невід'ємним додатком такого договору (пункт 9). Зі змісту листа за вих. № 149/01-16 від 29.08.2014 року приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що вказаний вище акт приймання-передачі квартири, передбачений п. 9 договору, нотаріусу не пред'являвся, що дає суду підстави вважати про його відсутність. Докази протилежного суду надані не були. Відповідно до акту про не проживання від 17.07.2014 року, колишніми власниками квартири [ADDRESS], позивачу не надається доступ до приміщення та в даній квартирі він не проживає з моменту її купівлі. З договору оренди квартири вбачається, що позивач у період з 17.03.2014 року і на дату подачі позову (06.10.2014 року) проживає в орендованому житлі, розташованому за адресою: [ADDRESS], та сплачує за нього 1500грн. щомісячно (п.п. 1.1, 2.1, 4.1 договору). Отже, з урахуванням наданих суду доказів, а також невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, суд вважає, що витрати на оренду житла, понесені позивачем у період з 17.03.2014 року і по день подачі позову (06.10.2014 року) є збитками, які відповідач повинен відшкодувати позивачу, та які складають 10 016,13грн. (подвійний розмір 20 032,26 грн.). Також, до завданих позивачу збитків суд відносить витрати пов'язані із оформлення договору. Так, згідно квитанції від 07.03.2014 року № 07-2565094/С за нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу позивачем було сплачено збір у розмірі 3500,00грн., що з урахуванням індексів інфляції, встановлених Державною службою статистики України станом на 01.09.2014 року, становить 3 836,02 грн. (подвійний розмір 7672,04грн.). Водночас, за умовами договору від 07.03.2014 року продаж спірної квартири було вчинено за 350 000,00 грн. Достатнім підтвердженням повного розрахунку покупця за договором вважаються платіжні документи про зарахування суми коштів на рахунок покупця, які є невід'ємною частиною договору (пункт 3). Згідно квитанції № 07-2565020/С від 07.03.2014 року [PERSON] на рахунок [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], було перераховану грошову суму у розмірі 350 000,00 грн., призначення платежу - оплата за житловий будинок за договором купівлі-продажу № 253 від 07.03.2014 року. Відповідно до заяви на видачу готівки № 502262 від 07.03.2014 року [PERSON] з рахунку № [NUMBER] знято грошові кошти у розмірі 350 000,00грн. Таким чином, вимога позивача про стягнення подвійного розміру завданих збитків підлягає задоволенню та відповідно до наданого та перевіреного судом розрахунку загальна сума станом на 06.10.2014 року становить 363 852,15 грн. Подвійний розмір - 727 704,30грн. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує вимоги ст.. 23 ЦК України, а також характер, тривалість і обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, та виходячи з вимог розумності і справедливості вважає можливим задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі. Так, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Заявляючи таку вимогу позивач посилається на те, що відповідачем йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку з тим, що відповідач його обманув та фактично шляхом маніпулювання волею, достовірно знаючи про його тяжкий матеріальний стан та потребу у житлі, скористався ним для одержання чималої грошової суми, а тому відчуває себе ошуканим, що, безумовно, завдає йому моральних страждань, через втрату нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації звичного ритму життя, зокрема, для того, щоб відновити своє ім'я, своє становище, як гідної людини. Крім того, неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану здоров'я позивача внаслідок нервової напруги та душевних переживань, що викликало стресовий стан та змусило звертатись до спеціалістів, проходити курс лікування. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 22 273,00грн. На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи позивачем прикладено довідку №1590/6 (протокол № 194), згідно якої за висновком комісії після огляду позивача спеціалістами останньому поставлено діагноз "ситуаційний невроз" та "ангіопатія сітчатки очей". Згідно медичної картки, при зверненні до лікарів у позивача спостерігались: роздратованість, поганий сон, головні болі, відчуття тревоги, тремор вік та випрямлених пальців рук, диск зіркового нерву в частині нижньої границі був змазаний, вени та артерії розширені, що було розвинене на фоні пережитого емоційного стресу. Враховуючи викладене, суд вважає переконливими докази позивача щодо завдання йому моральної шкоди протиправністю дій відповідача щодо введення його в обман та невиконанням взятих на себе зобов'язань. Дії відповідача є грубим порушенням конституційних прав позивача та змусили його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатися до медичного закладу у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, звертатися до суду за поновленням свої порушених прав, що значно вплинуло на людську гідність позивача та спричиняло моральні страждання. Зазначене дає суду підстави для задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 22273,00. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 775,80 грн.

Outcome: approved