Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що у ході проведених оперативно - розшукових заходів у кримінальній справі по його обвинуваченню № 1400900044 оперуповноваженим відділу БНОН Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області Скригонюком В.В. було виявлене приватне домоволодіння, що належало саме [PERSON], [INFO], яке розташоване по [ADDRESS], про що він рапортом від 29.04.2009 року доповів начальнику райвідділу міліції Сухецькому Б.П. На основі даного рапорта слідчий СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області Підчасюк В.Ю. 29.04.2009 року звернувся із запитом до сільського голови Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області [PERSON], в якому просив повідомити про наявність нерухомості, що належить [PERSON], [INFO]. 29.04.2009 року сільський голова Лукашівської сільської ради [PERSON] від імені виконавчого комітету сільської ради видав довідку з вих. № 129 від 29.04.2009 року, якою підтвердив факт приналежності нерухомості, розташованої по [ADDRESS] саме [PERSON], [INFO]. 29.04.2009 року слідчий у справі № 1400900044 Підчасюк В.Ю. підготував і звернувся до голови Монастирищенського районного суду Черкаської області Бурлаки М.В. із відповідним клопотанням-поданням, щодо отримання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні, що належить саме [PERSON], [INFO], розташованого по [ADDRESS] погодивши його 29.04.2009 року із прокурором Монастирищенського району Черкаської області Горбуновим В.В., зареєстрував його в канцелярії суду під вх. № 3318 від 29.04.2009 року. На підставі одного лише подання слідчого від 29.04.2009 року, суд виніс постанову про проведення обшуку від 30.04.2008 року, який був проведений 30.04.2009 року, в домоволодінні [PERSON], [INFO], розташованого по [ADDRESS] За наслідками проведення обшуку слідчий у справі Підчасюк В.Ю., 12.05.2009 року виніс постанову про накладення арешту на майно, що належить [PERSON] відповідно довідки № 129 від 29.04.2009 року на праві приватної власності. 13.05.2009 року слідчий у справі наклав арешт на майно, але тільки у вигляді нерухомості - на недобудований будинок та приміщення гаража, що належить [PERSON], яке знаходилось по [ADDRESS] про що свідчить протокол про накладення арешту, і передав його відповідно до ст. 126 КПК України ( в ред. 1960 року) сільському голові Лукашівської сільської ради [PERSON], про що свідчить його підпис у протоколі про накладення арешту на майно від 13.05.2009 року. Відповідно до закону довідка з вих. № 129 від 29.04.2009 року не є і не могла була бути правовстановлюючим документом про його право власності на нерухомість розташованої по [ADDRESS]. Єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на нерухоме майно є технічний паспорт інвентаризації нерухомого майна, що видає відповідне бюро технічної інвентаризації, яке в своїй діяльності на дату накладення арешту на майно керувалось інструкцією «Про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 10.07.2001 року за № 582/5773, на основі якого видається Свідоцтво про право власності. В період проведення вищезазначених процесуальних дій починаючи з 29.04.2009 року по 13.05.2009 року, вищезазначені документи були відсутні в природі. Просить суд встановити факти того, що видана сільським головою Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області [PERSON] довідка з вих. № 129 від 29.04.2009 року не була на дату її видачі і не є на даний час правовстановлюючим документом, що підтверджує його право власності на нерухомість, розташованої по [ADDRESS]; видана сільським головою довідка не відображала і не відображає дійсний стан речей та обставин, не створювала і не створює для нього жодних юридичних наслідків, через їх незаконність, прийнятих або вчинених на підставі рапорта о/у ВБНОН Скригонюка В.В. від 29.04.2009 року; подання - клопотання слідчого [PERSON] від 29.04.2009 року погодженого із прокурором Монастирищенського району Черкаської області Горбуновим В.В.; постанови суду про проведення обшуку від 30.04.2008 року; постанови про накладення арешту на майно від 12.05.2009 року; протоколу про накладення арешту на майно від 13.05.2009 року не є доказом і не містить ознак наявності домоволодіння, яке могло належати саме йому; в період з 29.04.2009 року по 13.05.2009 року коли проводились усі наведені ним процесуальні дії, усі будівлі, що розташовані по [ADDRESS] були спільною сумісною власністю подружжя, набуті на підставі права, що виникло на підставі ст. 60 СК України, оскільки визнані судом факти матимуть для нього значення, від яких залежатиме виникнення, зміна чи/або припинення особистих чи майнових прав на майно, що розташоване по [ADDRESS]. Крім цього, заявником на виправлення недоліків заяви подана заява від 25.08.2016 року відповідно до якої заявник посилається на те, що підставою для звернення до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення виявилась недостовірна інформація, яка міститься: у копії рапорта оперуповноваженого відділу БНОН Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області Скригонюка В.В. від 29.04.2009 року; у копії довідки з вих. № 129 від 29.04.2009 року, виданої колишнім сільським головою Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області [PERSON]; у копії подання-клопотання колишнього слідчого СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] до голови Монастирищенського районного суду Черкаської області Бурлаки М.В. від 29.04.2009 року; у копії постанови судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Бурлаки М.В. про проведення обшуку в домоволодінні, розташованого по [ADDRESS] від 30.04.2008 року; у копії постанови колишнього слідчого СВ РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] від 12.05.2009 року; у копії протоколу про накладення арешту на майно від 13.05.2009 року, і передачу його на відповідальне зберігання сільському голові [PERSON], яка не підтверджена жодним юридичним документом. Тобто, він заперечує ті факти, про, які йде мова у копіях вищевказаних документів процесуального характеру, оскільки, як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 27.07.2010 року №1145/11/13-10, обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов»язків, їх зміни чи припинення. Метою встановлення факту, що матиме юридичне значення є визнання судом нечинними усі вищевказані процесуальні дії і рішення, здійснені (вчинені, прийняті) працівниками міліції, органів місцевого самоврядування і суду на основі довідки з вих. №129 від 29.04.2009 року, виданої сільським головою Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області [PERSON] При цьому, також повідомляє про те, що на його переконання, на стадії відкриття провадження у справі він не зобов'язаний повідомляти суд, про те, яким чином встановлений юридичний факт вплине на його права та обов»язки, як заявника. Зважаючи на те, що його звернення до суду не було здійснене у формі позову, він не бажає залучати до участі у розгляді справи інших осіб з тим, щоб встановити факт, що матиме юридичне значення. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для того, щоб суд виніс обгрунтоване та законне рішення. Наполягає на розгляді справи в порядку ч. 3 ст.235 ЦПК України та просить суд встановити факт недостовірних даних в довідці № 129 від 29.04.2009 року, яка видана колишнім головою Лукашівської сільської ради Монастирищенського району в частині зазначення в довідці про те, що по [ADDRESS] знаходиться нерухомість [PERSON] та факт того, що майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] є спільною власністю подружжя. Встановлення даних фактів йому необхідне для того, щоб переглянути в апеляційному суді при розгляді справи про його обвинувачення вирок в частині призначення покарання у виді конфіскації майна. Ухвалою суду від 27.10.2016 року заяву в частині що стосується встановлення факту недостовірної інформації, яка міститься в: копії рапорта о/у ВБНОН Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області Скригонюка В.В. від 29.04.2009 року, копії подання -клопотання колишнього слідчого СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] до голови Монастирищенського районного суду Черкаської області Бурлаки М.В. від 29.04.2009 року, копії постанови судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Бурлаки М.В. про проведення обшуку в домоволодінні, розташованому по [ADDRESS] від 30.04.2008 року, копії постанови колишнього слідчого СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] від 12.05.2009 року про накладення арешту на майно, копії протоколу про накладення арешту на майно від 13.05.2009 року і передачу його на відповідальне зберігання сільському голові [PERSON], яка не підтверджена жодним юридичним документом, в частині того, що видана сільським головою довідка № 129 від 29.04.2009 року не відображала та не відображає дійсний стан речей та обставин, не створювала та не створює для нього жодних юридичних наслідків, як і всі процесуальні дії, вчинені працівниками правоохоронних органів, прокуратури і суду в період з 29.04.2009 року по 13.05.2009 року, залишено без розгляду. Враховуючи вищевикладене у суду були відсутні підстави для залучення в якості заінтересованих осіб Монастирищенське ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, Монастирищенський відділ Уманської місцевої прокуратури, Монастирищенський районний суд Черкаської області. В судовому засіданні, заявник [PERSON] заяву підтримав повністю, просить її задоволити та крім викладеного в своїх заявах пояснив, що уданій справі був допитаний ключовий свідок колишній сільський голова Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області [PERSON]. Ним був визнаний той факт, що видана ним, на звернення слідчого СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON], довідка з вих. № 129 від 29.04.2009 року не відповідала і не відповідає на даний час дійсним обставинам і в зафіксованому вигляді містить недостовірну інформацію. З його відповідей на запитання, ним зроблено висновок про те, що у нього не було часу на те щоб зорієнтуватися і дати об»єктивну відповідь, оскільки його підганяв не встановлений в судовому засіданні працівник правоохоронного органу. Зміст виданої ним довідки з вих. № 129 від 29.04.2009 року фактично повторює або дублює звернення слідчого [PERSON] з вих. № 1322 від 29.04.2009 року. Крім того, як автор виданого документа свідок в судовому засіданні не зміг пояснити суду юридичну природу терміну «знаходиться нерухомість гр. [PERSON]», зважаючи на те, що в протоколі про накладення арешту на майно від 13.05.2009 року, яким дана нерухомість була передана йому як представнику влади на відповідальне збереження, слідчий констатував те, що малося на увазі під словами «нерухомість»- це дві споруди у вигляді недобудованого будинку і приміщення гаража. Ним було визнано те, що довідка з вих. № 129 від 29.04.2009 року була видана помилково, а свою помилку він пояснив тим, що на посаду сільського голови Лукашівської сільської ради він прийшов, маючи досвід і освіту ветеринара і зовсім не мав юридичних знань, що видаючи довідку за № 129 він на той час не усвідомлював про наслідки недійсності цієї інформації, яку вона містила в собі, ним визнана довідка з вих. № 325 від 19.08.2016 року видана виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради такою, що відповідає дійсності, тобто такою яка мала була б бути і відповідати довідці з вих. № 129 від 29.04.2009 року. Представник владних повноважень діючий сільський голова Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області Журавель Л.С. в письмовому виді підтвердила свою позицію при встановленні факту, що має юридичне значення в частині, що стосується того, що інформація, яка міститься в довідці з вих. № 129 від 29.04.2009 року не відповідає дійсності і підлягає задоволенню у цій частині. Дане твердження підкріплене наданою ним довідкою з вих. № 58 від 30.06.2009 року, виданої Черкаським обласним об»єднаним бюро технічної інвентаризації та копією інформаційної довідки № 46850723 від 03.11.2015 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав з власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об«єктів нерухомого майна, щодо об»єкта нерухомого майна в якій йдеться про те, що за всіма вищевказаними параметрами запиту відомості про будь-яке нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] відсутні. Момент виникнення права власності на нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації. Право власності виникає з моменту державної реєстрації, що передбачено ч. 2 ст. 331 ЦК, а право власності на нерухоме майно державній реєстрації підлягає, ст. 182 ЦК. Тому, документи БТІ про реєстрацію права власності є правовстановлючими документами, а тому не маючи цих документів, колишній сільський голова Лукашівської сільської ради [PERSON] не мав юридичного і морального права видавати довідку того змісту яка була видана за № 129 від 29.04.2009 року, яка містить в собі недостовірну інформацію про те, що йому особисто належить вся нерухомість за вищевказаною адресою. Вважає, що у суду є всі підстави встановити те що довідка з вих. № 129 від 29.04.2009 року містила і містить недостовірну інформацію, що має своїм наслідком її не чинність, а тому вважає, що його звернення до суду підлягає до задоволення в повному обсязі. Представники заінтересованої особи Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду подали лист згідно якого заявлені позовні вимоги визнають повністю, просять суд їх задоволити. Розгляд справи проводити у відсутність їхнього представника (а.с. 40). Допитаний в якості свідка [PERSON], в судовому засіданні показав, що в травні місяці 2009 року було зроблено обшук у домоволодінні [PERSON], за адресою [ADDRESS] номер будинку він не пам'ятає. Якого числа він не пам'ятає, але видавалась довідка [PERSON] про те, що там на його земельній ділянці під забудову знаходяться господарські будівлі. Він точно не пам'ятає, оскільки пройшло багато років, але здається слідчий Підчасюк звернувся 29.04.2009 року до нього із вимогою про видачу довідки щодо наявності нерухомості, яка належить особисто [PERSON], розташованої по [ADDRESS] Особисто він поїхав в архів, що в м. Монастирище, йому знайшли там рішення сесії від 1995 року, місяць він не пам»ятає, відповідно до якого на заяву [PERSON] про видачу земельної ділянки під будівництво, було вирішено надати останньому земельну ділянку. Архів надав такі дані. [PERSON] у місячний строк повинен був завести будівельні матеріали, і зробити документацію на будівництво, що останній не виконав тоді. Мотивом видачі довідки було те, що якщо виділено земельну ділянку під будівництво, і на ній знаходяться будівлі, тому кому виділено земельну ділянку, тому й належать господарські споруди. Будь-яких документів, на підтвердження того, що це власність [PERSON], не було, вони порахували, що якщо будівлі розміщенні на земельній ділянці [PERSON], яка виділена під забудову, і забудова проведена заявником, тому вони і належать [PERSON] Можливо це самовільна забудова, оскільки не має відповідних документів. Під час видачі довідки, документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на майно в сільській раді не було, документів на вказане майно, і до цього часу не має. Запити щодо права власності на майно, яке зареєстроване на ім'я [PERSON] в будь-які організації не робились, так як порахували, що оскільки земельна ділянка видана [PERSON] під забудову, і є рішення сесії, то будував тільки [PERSON] Крім цього, він, як житель с. Лукашівка бачив, як [PERSON] будував на тій земельній ділянці всі ті будівлі особисто, тому так було вирішено, що всі ті забудови особисто [PERSON] Якщо [PERSON], на той період часу, перебував в законному шлюбі, проживали разом, то дружина також вкладала у будівництво кошти. Можливо довідка, і була видана помилково, але вони порахували, що якщо земельна ділянка виділена на заявника, то і відповідно будівлі побудовані на ній, також заявника. Помилкою у видачі цієї довідки може бути те, що потрібно було ще зазначити дружину [PERSON], крім [PERSON], але вони юридичної освіти не мають, він закінчив сільськогосподарський вуз. Так, у них заведено, наприклад, якщо у погосподарській книзі написано голова господарства [PERSON], а далі написано склад сім'ї, то вони рахують, що власником є [PERSON] По такому принципі, згідно погосподарської книги, [PERSON] є власником господарства. Приблизно пів року тому [PERSON] було видано іншу довідку, яку останній вимагав, то виходить, що та довідка недійсна. Він вважає, що якщо довідка №129 від 29.04.2009 року видана помилково, то вона уже недійсна. У запиті було зазначено чи знаходиться майно на ім'я [PERSON], а не на ім'я дружини-[PERSON]., вони і видали таку довідку. У заявника є усі документи на руках, у виписці із архіву зазначено, надати документи у сільську раду, оформити все відповідно до закону, і надати документи у сільську раду, заявник не оформив вказані документи, не надав їх в сільську раду, а розпочав будівництво. Він бачив, що заявник будував, а чи нове чи на місці старого він не знає, все село це бачило. Спочатку потрібно взяти паспорт на будівництво в архітектурі. Довідка була видана на основі того, що [PERSON] було виділено земельну ділянку під забудову, як присадибна земельна ділянка під будівництво в користування саме [PERSON] Під записом «знаходиться нерухомість» [PERSON], що зазначені у довідці, малось на увазі, ті будівлі, які там побудовані. Вони мали на увазі, що на виділений земельній ділянці під забудову, знаходиться нерухомість. Малось на увазі, знаходиться будівництво без документів саме [PERSON], якщо земельна ділянка його, то і будівництво його. Довідку видав він, і він її підписував. Був запит, чи знаходиться нерухоме майно на території Лукашівської сільської ради [PERSON], вони і видали таку довідку у відповідь на запит. Нерухомість знаходиться-побудована. Він мав на увазі, що знаходяться будівлі на земельній ділянці. Станом на квітень місяць 2009 року по [ADDRESS] були побудовані будівлі. Він сам особисто бачив, як [PERSON] будував ті будівлі. Дана довідка не підтверджувала право власності [PERSON] на нерухоме майно, що знаходилось по [ADDRESS], вона не могла це підтвердити. Вона підтверджувала, те, що знаходяться будівлі на його земельній ділянці, виділеній у встановленому законом порядку, а право власності особисто [PERSON] не підтверджувала. Земельна ділянка спочатку видавалась у користування під забудову [PERSON] Він міг її приватизувати. Заслухавши пояснення заявника, покази свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до змісту статті 234 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що згідно довідки № 129 від 29.04.2009 року, виданої виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради, «на території [ADDRESS] знаходиться нерухомість [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [ADDRESS]» (а.с. 6). Суд вважає, що заявником не надано доказів для задоволення заяви в частині встановлення факту того, що довідка № 129 від 29.04.2009 року, видана виконкомом Лукашівської сільської ради Монастирищенського району містить недостовірну інформацію в частині зазначення відомостей про належність майна та виходить з наступного. Згідно заяви [PERSON] від 05.09.1995 року та рішення № 27 від 19.10.1995 року виконавчого комітету Лукашівської сільської Ради народних депутатів, [PERSON] виділено присадибну земельну ділянку і надано дозвіл на будівництво житлового будинку і господарських споруд, зобов»язано [PERSON] до одержання будівельного паспорту та реєстрації його у виконкомі сільської ради не розпочинати будь-які будівельні роботи на виділеній земельній ділянці ( а.с. 67, 68 ). Про те, що дана земельна ділянка була виділена саме заявнику, визнає заявник та не заперечується, не оспорюється заінтересованою особою. Заявник всупереч рішенню сільської ради, без отримання будівельного паспорту та реєстрації розпочав будівництво та побудував, з його пояснень, дві будівлі, а саме недобудований будинок та приміщення гаража. З наданих суду доказів, а саме: повідомлення КП «Черкаське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» № 58 від 30.06.2009 року ( а.с.50), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна № 46850723 від 03.11.2015 року ( а.с.61), на дату видачі довідки, а також на дату ухвалення рішення у даній справі, право власності заявник на збудовані споруди, у встановленому законом порядку, не оформив, доказів завершення будівництва цих споруд суду не надав. Згідно ст. 367 ЦК України (в редакції, яка діяла на час видачі довідки) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) « Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 367 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. Згідно п. 30 зазначеної Постанови «згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності ЦК та Законом № 3038-VI. Відповідно ст. 331 ЦК України «Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна); Згідно п.19 вищезгаданої постанови Пленуму "У разі визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній іншою особою нерухоме майно розмір витрат на будівництво цього майна, право на відшкодування яких власником (користувачем) земельної ділянки згідно із частиною шостою статті 376 ЦК має особа, яка здійснила таке будівництво, визначається судом на підставі наданих доказів і складається як із понесених витрат на будівельні матеріали, так і з витрат за виконані роботи та оплачені послуги", тобто фактично заявник має право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав суду, що дана довідка не містила відомостей про право власності заявника [PERSON], а лише підтверджувала наявність на земельній ділянці, яка виділена заявнику під забудову у встановленому законом порядку, будівель. Крім того, свідок також показав, що оскільки запит правоохоронних органів стосувався лише заявника [PERSON] тому і у відповіді на запит була дана інформація лише відносно заявника [PERSON] У спірній довідці не зазначено, які саме права має [PERSON] по відношенню до нерухомості, яка розташована за адресою: [ADDRESS] як і не конкретизовано саму нерухомість, не вказано чи будівництво нерухомості завершено, але судом встановлено, що заявнику виділена земельна ділянка, будівництво велось ним, тому, у будь-якому випадку визнавати інформацію, яка зазначена в довідці недостовірною достатніх підстав немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявником не доведено той факт, що дана довідка містить недостовірну інформацію. Крім цього, Пленум ВСУ у постанові № 5 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертає увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Отже, Верховний Суд України зазначив, що справи такої категорії розглядаються в порядку окремого провадження за умови, що встановлення того чи іншого факту, буде мати законним наслідком породження юридичних наслідків від яких виникнуть, зміняться або припиняться майнові права громадян, тобто в даному випадку заявника. Заявник в судовому засіданні конкретизував вимоги заяви, відповідно до яких заявив, що встановлення факту недостовірних даних, які містить довідка № 129 від 29.04.2009 року, в частині зазначення того, що вся нерухомість, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить заявнику, йому необхідно для того, щоб апеляційний суд переглянув вирок суду, відносно нього, в частині конфіскації майна. Судом встановлено, що згідно вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 21.12.2015 року [PERSON] засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено остаточне покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна ( а.с. 69-73). Згідно постанови про накладення арешту на майно від 12.05.2009 року, винесеною слідчим СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області Підчасюк В.Ю. накладено арешт на нерухомість, що належить на праві приватної власності [PERSON] і знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9). Згідно протоколу про накладення арешту на майно від 13.05.2009 року, складеного слідчим СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області Підчасюк В.Ю. описане наступне майно: нерухомість: недобудований будинок та приміщення гаража ( дві споруди) ( а.с.10). Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскації підлягає майно, що є особистою власністю засудженого, в тому числі його частка в спільній власності, а також вклади засудженого. Не підлягає конфіскації майно, необхідне для самого засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна встановлено в додатку до КК України. Спори про належність майна, що підлягає конфіскації за вироком суду, вирішуються в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Закон відносить розгляд питань пов»язаних з встановленням належності майна, що підлягає конфіскації за вироком суду в позовному провадженні, як спори про право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції, яка діяла на момент накладення арешту на майно) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З урахуванням положень ст. 59 ЗУ « Про виконавче провадження» в даному випадку недостовірність даних оспорюваної заявником довідки буде мати юридичні наслідки лише для осіб, права яких порушені через накладення арешту саме на їх частку в майні, а не права заявника. Доказів того, що будь-яка особа зверталася в суд з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту і їй було відмовлено, суду не надано. Згідно роз»яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року „Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд вважає, що з урахуванням вищевикладеного, заявником не доведено суду, що встановлення факту недостовірних даних в довідці № 129 від 29.04.2009 року в розрізі перегляду судом питання конфіскації майна, породить юридичні наслідки, тобто від них буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав саме заявника, а не іншої особи. В частині встановлення факту про те, що майно є спільною власністю подружжя заява не підлягає до задоволення та виходить з наступного. Заявник, 02.05.1977 року уклав шлюб з [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 02.05.1977 року, серії [NUMBER], виданого Монастирищенським сільЗАГС Монастирищенського району Черкаської області ( а.с.62). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.10.2011 року [PERSON] померла [INFO] ( а.с.74). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В свою чергу ст. 57 СК України визначає майно, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Доказів, що виключають наявність обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надано. Надана суду довідка № 325 від 19.08.2016 року, відповідно до якої зазначено, що дві будівлі, зведені без дозвільних документів в період з 1995 по 1996 роки, розташовані по [ADDRESS] на виділеній під будівництво земельній ділянці розміром 0,25 га за рішенням виконкому Лукашівської сільської ради № 27 від 19.10.1995 року, збудовані подружжям гр. [PERSON], [INFO] і гр. [PERSON], [INFO] ( нині покійною) і є їх спільною сумісною власністю ( а.с.18) не спростовує висновків суду, та не є достатньою для задоволення заяви, оскільки, аналогічно як і по довідці № 129 від 29.04.2009 року та і за змістом вищевказаної довідки, суду не надано інших доказів, які б спростовували, виключали наявність обставин, передбачених ст. 57 СК України та породжували саме для заявника юридичні наслідки, тобто давали підстави суду для розгляду даного питання в порядку окремого провадження за заявою заявника. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у даному випадку заявником не наведено жодних законних підстав для встановлення подібних фактів та розгляду судом в окремому провадженні даного питання, а тому заява не підлягає до задоволення. На підставі викладеного ст. ст. 317, 331, 376 ЦК України, ст. ст. 57, 60 СК України, ст. 59 КК України, ЗУ « Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), Постанови Пленум Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та

Outcome: dismissed