Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

у вересні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ПАТ "ОТП Банк" про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01 вересня 2013 року, знаходячись на дачі у своєї доньки в с. Новосілки Кагарлицького району Київської області, вона погодилася на пропозицію невідомих їй осіб зробити заміри вікон для подальшої їх заміни на пластикові. Зробивши заміри, ці особи дали позивачу підписати аркуш, що мав би підтверджувати правильність зроблених замірів, та відвезли своїм авто до м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 6/1, оф. 4, для підписання договору. Позивачу було запропоновано ціну 16 000 грн. з розстроченням виплат на 15 місяців та установка вікон протягом 10 днів. Вона погодилася, після чого її було сфотографовано разом з паспортом та ідентифікацйним кодом, з документів зроблені копії. Договір та всі інші документи обіцяли привезти додому замовнику через 2 дні. 05 вересня 2013 року позивач виїхала в м. Іванків на поховання, попередивши про це виконавця замовлення. Повернувшись додому наступного дня та зателефонувавши до виконавця, [PERSON] домовилась приїхати на підписання договору самостійно. В офісі на вул. Богатирській в м. Києві запропонували документ, в якому зазначалось, що виготовлення вікон та їх встановлення можливо протягом 30 днів, а не 10, як було обіцяно раніше. Такі терміни не влаштували позивача, тому вона відмовилася від підписання договору, написала відмову від вікон та отримала усні завіряння, що претензій до неї немає. В кінці вересня на автовідповідачі квартири, в якій мешкає позивач, залишили повідомлення від АТ "ОТП Банк" про наявність заборгованості за кредитом. 21 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася із заявою до громадської приймальні МВС України, написала заяву в АТ "ОТП Банк" з вимогою служби безпеки банку розібратися в ситуації. У подальшому від працівників банку позивачу стало відомо, що кошти за кредитним договором № 2005609127 від 05 вересня 2013 року отримав ФОП [PERSON] 01 листопада 2013 року [PERSON] подала заяву щодо вищевказаної ситуації до прокуратури Оболонського району м. Києва, яка була направлена до Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві. 14 листопада 2013 року [PERSON] написала заяву до АТ "ОТП Банк" з вимогою надати їй копію кредитного договору № 2005609127 від 05.09.2013 р. У відповідь отримала лише роздруківку з банківського серверу. Жодних копій договору, належних чином завірених, таких що містять всі необхідні реквізити, а саме підпис позивача як позичальника, [PERSON] так і не отримала. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 2005609127 від 05.09.2013 р. В судове засідання представник позивача надала заяву про слухання справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач ПАТ "ОТП Банк" в судове засідання повторно не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Звертаючись у суд з позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, позивач посилається на те те, що вона не підписувала даний договір. Як на правову підставу своїх вимог, позивач посилається на ст. 203 та ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, у частинах 1, 3 ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В матеріалах справи міститься примірник договору про надання споживчого кредиту № 2005609127 від 05 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON], за умовами якого позивач нібито отримала 16 426 гривень 33 копійки споживчого кредиту на придбання товару на строк 12 місяців під 0,01 % річних. (а.с. 5) На останньому аркуші договору відсутній підпис позичальника [PERSON] [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що відповідачем було порушено її законні права, оскільки вона не підписувала умови договору про надання споживчого кредиту № 2005609127 від 05 вересня 2013 року. Такі посилання позивача не були спростовані відповідачем. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що кредитний договір не підписаний позивачем як позичальником, а тому відсутні підстави вважати, що оспорюваний кредитний договір містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, що ці умови були узгоджені сторонами, а тому відсутнє погодження позивача на укладення такого договору на таких умовах, шляхом його підписання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частиною 4 статті 203 визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, встановлено, що доводи [PERSON] та її представника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з ПАТ "ОТП Банк" в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved