Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Вінницьке вище професійне училище Департаменту Державної служби охорони при МВС України звернулося до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України і [PERSON] укладено договори про надання позивачем освітніх послуг з навчання [PERSON] за освітньо - кваліфікаційним рівнем "молодший спеціаліст" за спеціальністю "Правоохоронна діяльність" № 254 від 16.04. 2014 року та № 662 від 02.09.2014 року та на проживання в гуртожитку Вінницького ВПУ ДДСО при МВС України на 2013 - 2014 навчальний рік № 767 від 11.10.2013 року. Відповідно до умов вказаних договорів, позивачем виконано прийняті зобов'язання у повному обсязі за період з 01.03.2014 року по 02.02.2015 року. 02.02.2015 року відповідачка за власним бажанням була відрахована з навчання. При цьому, на час відрахування [PERSON] з навчання нею не було виконано умови договорів про оплату за навчання та за проживання у гуртожитку. Таким чином [PERSON] заборгувала училищу 6248 грн.58 коп., які позивач просить стягнути з неї у судовому порядку, оскільки добровільно [PERSON] не виконує прийняті на себе зобов'язання. Просить стягнути також з відповідачки [PERSON] витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача Непійко В.В., що діє за довіреністю від 23.10.2014 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, зазначеною в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області, отриманій згідно з вимогами ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.32). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами даного цивільно - правового спору: Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України та [PERSON] укладено договори про надання позивачем освітніх послуг з навчання [PERSON] за освітньо - кваліфікаційним рівнем "молодший спеціаліст" за спеціальністю "Правоохоронна діяльність" № 254 від 16.04. 2014 року та № 662 від 02.09.2014 року та на проживання в гуртожитку Вінницького ВПУ ДДСО при МВС України на 2013 - 2014 навчальний рік № 767 від 11.10.2013 року (а.с.4-12). Позивачем виконано прийняті зобов'язання у повному обсязі за період з 01.03.2014 року по 02.02.2015 року, надано відповідачці послуги з навчання та проживання в гуртожитку. Відповідно до умов Договорів [PERSON] навчалася за рахунок власних коштів і зобов'язувалась своєчасно вносити плату за отриманні освітні послуги в розмірах та у строки, що встановлені Договорами (п.3.1 Договорів). 02.02.2015 року відповідачка за власним бажанням була відрахована із числа студентів училища (а.с.21-23). При цьому на час відрахування [PERSON] з навчання нею не було виконано умови договорів про оплату за навчання та за проживання у гуртожитку. Згідно довідки Вінницького ВПУ ДДО при МВС України № 7 від 13.02.2015 року заборгованість станом на 02.02.2015 року складає 6248 грн.58 коп. (а.с.12). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають з договірних зобов'язань і регулюються Конституцією України, ЦК України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, та умовами укладених між сторонами цивільно-правових договорів. Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є : 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України). Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено законом ( ст.901 ЦК України). За правилами ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором. Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON] умов договорів, то право позивача на отримання плати на надані послуги порушено і підлягає судовому захисту. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідачки на його користь.

Outcome: approved