Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

15.10.2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом з таким обгрунтуванням. 14.05.2013 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області, за актовим записом № 11. У сторін від шлюбу народились дві дитини: - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, а також у зв`язку із зловживанням алкоголю відповвідачем. Сторони спільно не проживають та не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує формально. Діти сторін залишились проживати з позивачкою. За цих підстав позивачка покликається на вимоги ст.ст.110-113, 180, 181, 182, 183, 184 СК України, та просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати і вирішити питання про стягнення аліментів на утримання їх малолітніх дітей. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.01.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Роз`яснено порядок подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, від позивачки та відповідача до суду не надходили. Згідно ухвали суду від 18.11.2020 року сторонам надано строк для примирення у шлюбі терміном два місяці. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 18.01.2021 року відновлено провадження у справі. Позивачка [PERSON] 18.01.2021 року подала суду заяву в якій вказує, що заявлений позов підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та просить вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача. У наданий судом строк для примирення у шлюбі з [PERSON] не примирилась. Відповідач не виправив своєї поведінки, продовжує вживати алкоголь, ініціює сварки в присутності малолітніх дітей. Позивачка вказала, що з відповідачем спільно не проживає, як одна сім`я та не підтримує шлюбних стосунків більше шести місяців. Відповідач [PERSON] 18.11.2020 року суду повідомив, що бажає зберегти шлюб. Розмір аліментів, який просить визначити позивачка на утримання їх дітей є для нього непосильним, бо він офіційно не працевлаштований, його доходи є нестабільними та нерегулярними. Тому просить визначити розмір аліментів в сумі 800 грн на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю виходячи з такого. Позивачкою заявлено вимогу про розірвання шлюбу. Згідно Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 14 травня 2013 року у відділі ДРАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис 14.05.2013 за № 11. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Сторонни спільно у шлюбі не проживають - фактично мешкають за різними адресами, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї не підтримують біля шести місяців, що відповідачем не заперечено та вбачається з матеріалів справи. Жодна із сторін не заявила клопотання про повторне вжиття судом заходів для примирення у шлюбі. У наданий судом строк для примирення терміном два місяці сторони не примирились. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. Позивачка заявила вимогу про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі твердої грошової суми по 1800 грн на кожну дитину, щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Ця вимога позивачки також підлягає до задоволення виходячи з такого. Згідно свідоцтв про народження виданих на ім`я [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх батьками є сторони [PERSON] (мати) та [PERSON] (батько). Малолітні діти сторін проживають спільно з матір`ю [PERSON] (позивачкою), за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина відповідачем не заперечена. Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, та застосовується, зокрема, длязагальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм (ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено такий прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Позивачка має на утриманні троє малолітніх дітей, віком від шести до вісімнадцяти років. Сім`я позивачки є багатодітною, що підтверджено посвідченням [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей народжених [PERSON] . Відповідач є молодим за віком та працездатним, доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати, останнім не надано, що свідчить про можливість отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїм дітямі. Відповідач не надав суду доказів того, що він є безробітним і його доходи є нестабільними та нерегулярними. Відповідач не вказав суду суму своїх середньомісячних доходів за 2020 рік та не подав суду доказів про важкість його матеріального (фінансового) стану. Сума аліментів - 800 грн, яку відповідач просить присудити до стягнення на утримання малолітніх дітей є недостатньою для забезпечення гармонійного, фізіологічного, психічного, духовного розвитку дитини, є меншою за 50 % від мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка визначено законодавцем. Натомість розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1800 грн, який просить визначити позивачка до стягнення на утримання дітей є обгрунтованим, не перевищує розмір мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який станом на час розгляду справи становить 2395 грн, а тому за цих підстав позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення в повному обсязі. Розмір аліментів 1800 грн на кожну дитину забезпечить належний рівень життя дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, не погіршить умови життя його сім`ї. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивачкою заявлено дві позовні вимоги, зокрема: немайнового характеру (розірвання шлюбу) та майнового характеру (стягнення аліментів). Судовий збір за подання позову до суду позивачка не сплачувала, з підстав передбачених ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Отже, на підставі ст.141 ЦПК України, ст.4 ЗУ "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути у користь держави судовий збір в сумі 908 грн за кожну позовну вимогу, всього 1816 грн.

Outcome: approved