Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Сафір Ф.О. 09.12.2016 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами стягнення на користь ПАТ КБ "Приватбанк" з [PERSON] заборгованості в сумі 15056,28 грн., що складається з боргу за кредитом у розмірі 280,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10182,58 грн., заборгованості по комісії та пені у розмірі 3400,00 грн., штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 693,16 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що останньою в порушення умов кредитного договору не в повній мірі виконано особисті зобов'язання щодо здійснення щомісячних платежів за укладеною між сторонами анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09.03.2011 року, за умовами якої відповідач отримала кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", відповідно до Тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних, з 20.11.2012 року по 31.08.2014 року - 30,00%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80%, а з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року - 43,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 01.06.2018 представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" за належним викликом в судове засідання не з'явився, при цьому попередньо подав до суду письмову заяву щодо розгляду справи не в режимі відео конференції у його відсутність, заявлені позовні вимоги пітримав повністю та не заперечував щодо винесення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання 01.06.2018 року не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала, проте 10.04.2017 року надала до суду заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до неї, як такого, що не є доведеним за відсутності належних та допустимих доказів. В поданих до суду запереченнях вказала, що починаючи з 09.03.2011 року по сьогоднішній день вона не отримувала від позивача ніяких повідомлень та попереджень про погашення кредиту. Також зауважила, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Вказала, що позивачем не надано доказів про відкритий картковий рахунок та номер карткового рахунку, доказів про отримання нею кредитної картки, відсутні дані про отримання нею Пам'ятки клієнта, що містить основні умови обслуговування. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду 27.12.2016 по даній справі відкрито провадження, справа призначена до судового розгляду на 30.01.2017 року. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 30.01.2017 розгляд справи відкладено на 10.03.2017 року у зв'язку з першою неявкою відповідача. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 10.03.2017 розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача для укладення угоди з адвокатом на 12.04.2017. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 12.04.2017 розгляд справи відкладено на 10.05.2017 року, визнано обов'язковим надання представником позивача особистих пояснень. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 10.05.2017 року розгляд справи відкладено на 27.07.2017 року за клопотанням представника позивача для проведення судового засідання в режимі відеоконференції із Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 27.07.2017 року судовий розгляд відкладено на 02.10.2017 року в зв'язку з неможливістю проведення призначеного судового засідання в режимі відеоконференції з Самарським районним судом м. Дніпропетровська по причині технічної не справності обладнання. 02.10.2017 судове засідання не відбулося в зв'язку з перебуванням головуючого на лікарняному, судовий розгляд відкладено на 06.12.2017 року. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 06.12.2017 року розгляд справи відкладено на 26.01.2018 року у зв'язку з неможливістю в черговий раз проведення судового засідання в режимі відео конференції по причині технічної несправності обладнання. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 26.01.2018 року розгляд справа призначено в порядку загального позовного провадження. Судовий розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 12.04.2018 року в режимі відеоконференції із Кіровським районним судом м.Дніпропетровська із викликом учасників. 12.04.2018 ухвалою суду судовий розгляд справи відкладено на 01.06.2018 у зв'язку з неможливістю проведення відео конференції з Кіровським районним судом м. Дніпропетровська та не явкою належним чином повідомленого відповідача на 01.06.2018. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 01.06.2018 року у зв'язку з повторною неявкою відповідача вирішено здійснювати заочний розгляд справи на підставі положень ст.280-281 ЦПК України, так як згідно вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За вказаного неприбуття сторін суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання технічним засобом, що відповідає положенням ст.223, 247 ЦПК України. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні установлено, що 09.03.2011 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ "Приватбанк", підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно чого позивачем їй оформлено кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (а.с.6), відповідно до Тарифів обслуговування якої відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних, з 20.11.2012 року по 31.08.2014 року - 30,00%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80%, а з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року - 43,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом; пеня (1) нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від суми загальної заборгованості, але не менше 10 грн. нараховується 1 раз в місяць, коли виникає прострочення по кредиту або процентам 5 та більше днів, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 50 грн. та більше; а також штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. З представленого позивачем розрахунку (а.с.4) вбачається, що відповідачем [PERSON] в порушення особистих зобов'язань не у повній мірі здійснювались платежі за кредитним договором від 09.03.2011 року, оскільки за нею станом на 31.10.2016 року рахується заборгованість в межах заявлених позовних вимог на суму 15056,28 грн., яка складається з боргу за кредитом у розмірі 280,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10182,58 грн., заборгованості по пені у розмірі 3400,00 грн., штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 693,16 грн. (процентна складова). Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення нею інших платежів в рахунок виконання власних зобов'язань за вказаним договором кредиту, а також щодо вказаних за змістом заперечень обставин відкриття їй карткового рахунку за відповідним номером, отримання нею кредитної картки та Пам'ятки клієнта із змістом основних умови обслуговування, а отже, не доведено відсутність своєї вини у невиконанні цих своїх зобов'язань, що згідно вимог закону є обов'язком особи, яка їх порушила, надто з огляду на обставини щодо здійснення нею періодичних повернень кредитних коштів за кредитним договором від 09.03.2011 року, що було вчинено востаннє 04.12.2013 року в сумі 400 грн. (а.с.4). Проте, суд визнає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 693,16 грн. (процентна складова), оскільки згідно вимог ч.1 ст.549 ЦПК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно представленого розрахунку позивачем нараховано 3400 грн. пені та штрафи: 500 грн. + 693,16 грн. (сума останнього становить 5% від 13864,12 грн. - суми заборгованості за кредитом та процентами разом із пенею), які одночасно заявлені до стягнення з відповідача. При цьому позивачем всупереч положенням ч.2 ст.550 ЦК України при розрахунку відсоткової частини штрафу включено розмір пені (самостійого виду неустойки). Отже, позивач просить застосувати до відповідача, як боржника, подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що вочевидь суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з яких ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та з огляду на нараховані відсотки на неустойку, адже зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заявлених сум штрафів, а саме 500 грн. (фіксована частина) та 693,16 грн. (процентна складова), тобто усього штрафів в розмірі 1193,16 грн.. Відтак, суд визначає позов обґрунтованим по суті заявлених вимог, які позивачем доведені належними та допустими доказами щодо нарахованої та простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором від 09.03.2011 року в сумі 13863,12 грн. (15056,28 грн. - 1193,16 грн.). Разом з тим, з урахуванням заяви відповідача у поданих нею запереченнях щодо застосування позовної давності, судом враховується, що з вимогою про погашення вказаної заборгованості згідно дати поштового відправлення ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду 09.12.2016 року (а.с.37). Натомість як вбачається з наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.03.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], станом на 31.10.2016 року, останній платіж з погашення заборгованості за кредитом в розмірі 400 грн. був здійснений позичальником 04.12.2013 року. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ст.257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом враховується правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-786цс17 від 15.05.2017 року, правовим висновком якої зауважено, що сплив позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. У зв'язку із цим та враховуючи, що Цивільний кодекс не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суд враховує положення закону про позовну давність. За ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). У постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.11.2015 року №6-1926цс15, 09.11.2016 року № 6-2251цс16, 30.09.2015 року № 6-154цс15, які відповідно вимог ст.263 ЦПК України враховуються судом, викладена правова позиція щодо застосування строків позовної давності у разі наявності умов про часткове повернення кредиту, за якою зазначено, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами кредитуваня згідно тарифу кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" стосовно строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, що в даному конкретному випадку починається з 26.12.2013 року. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Трирічний строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 09.03.2011 року обчислюється строком до 26.12.2016 року, в межах якого подано даний позов, а тому суд визнає це звернення до суду таким, що здійснено без пропущення строку позовної давності щодо основних вимог стягнення боргу за кредитом та процентами, відтак у цій частині вимог позов підлягає задоволенню . Проте позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" пропущено встановлений законом річний строк позовної давності в частині додаткової вимоги стягнення неустойки (пені), яка підлягає обрахунку лише в межах саме річного терміну до дня подання позову, а саме з 09.12.2015 року до розрахованої дати 30.10.2016 року, упродовж якого нарахування пені становить загалом 1100 грн. (100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.+100 грн.), сума якої підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача додатково із сумою боргу за кредитом та процентами. Щодо стягнення решти заявленої суми пені в розмірі 2300 грн. суд доходть висновку, що у цій частині позову слід відмовити з підстав пропущення позивачем спеціального строку позовної давності та непредставлення ним жодних об'єктивних підтверджень поважності причин такого пропуску. Крім того, з відповідача згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 1378 грн. (а.с.1), як мінімальної ставки судового збору з юридичної особи стосовно предмету вимог майнового характеру.

Outcome: approved