Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У липні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі по тексту - позивач, ПАТ "КБ "Надра") звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" задоволено. У листопаді 2014 року до Шевченківського районного суду міста Києва звернувся представник відповідача [PERSON]- [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення суду від 10 жовтня 2014 року. Ухвалою суду від 25.11.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку. Свої позовні вимоги ПАТ "КБ "Надра" обґрунтуває тим, що 16.05.2008 року між ВАТ "КБ "Надра", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "КБ "Надра", та відповідачем було укладено договір "Автопакет" № 164/П/20/2008-840 (далі по тексту -Договір), відповідно до умов якого, позивач видав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 29603,96 доларів США на придбання автотранспортного засобу, з відсотковою ставкою 13,20% річних, строком з 16.05.2008 року до 15.05.2013 року. Відповідач зобов'язався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 685,00 доларів США. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 25.04.2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за договором "Автопакет" №164/П/20/2008-840 в сумі 604921,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Також, просить стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. В процесі розгляду справи, позивач збільшив розмір позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором у розмірі 47294,09 доларів США та 192887,49 грн. В судовому засіданні, яке відбулось 25.12.2014 року представником відповідача подано зустрічну позовну заяву, яка ухвалою, занесеною до журналу судового засідання від 25.12.2014 року, була об'єднана в одне провадження із первісним позовом ПАТ КБ "Надра". В зустрічних позовних вимогах представник позивача за зустрічним позовом просить визнати недійсним кредитний договір "Автопакет" №164/П/20/2008-840 від 16.05.2008 року, укладений між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений між сторонами Договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, оскільки надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій не звільняє сторони від обов'язку отримати індивідуальну ліцензію, у зв'язку з чим не робить укладений між сторонами Договір законним. Представник позивача в судове засідання, яке відбулося 26.02.2015 року, не з'явився, в позовних вимогах зазначає, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення первісного позову, просив відмовити у його задоволенні, та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" 04.02.2011 року було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" назву організаційно-правової форми товариства, шляхом перейменування Відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра" в Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра". Судом встановлено, що 16.05.2008 року між ВАТ "КБ "Надра", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "КБ "Надра", та відповідачем було укладено договір "Автопакет" №164/П/20/2008-840, відповідно до умов якого позивач видав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 29603,96 доларів США на придбання автотранспортного засобу, з відсотковою ставкою 13,20% річних, строком з 16.05.2008 року до 15.05.2013 року. (а.с. 9-13). Відповідач зобов'язався щомісячно до 18 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 685,00 доларів США. Відповідно до п.1.2.1. Договору, банк відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, та платності відновлювальну траншеву кредитну лінію з лімітом 0,00 долари США в порядку і на умовах, визначених цим договором. Як вбачається з п. 5.1. Договору, у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.2. Договору, у разі порушення відповідачем вимог п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед відповідачем свої зобов'язання, передбачені умовами Договору, а останній в свою чергу порушив умови Договору, відповідно до яких зобов'язувався здійснювати оплату послуг банку згідно умовам Договору, здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору, внаслідок чого, станом на 24.12.2014 року утворилась заборгованість за Договором перед позивачем в сумі 47294,09 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 26.02.2015 року становить 1419295,64 грн., з яких 26707,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 20586,98 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків. Крім того, станом на 24.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 192887,49 грн., з яких 146201,33 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 46686,16 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору. Частиною 2 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 26.02.2015 року Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США - 100 доларів - 3001,01 грн. Таким чином, грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1419295,64 грн. (47294,09*30,01). Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. У задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання Договору недійсним слід відмовити, з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 2, 47, 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність", на підставі банківської ліцензії банки здійснюють, зокрема кредитні операції з грошовими коштами в національній та іноземній валюті чи їх еквіваленті та операції з валютними цінностями. Згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 від 1993р. (далі по тексту - Декрет), передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Посилання позивача в обґрунтування вимог на ст. 5 Декрету є безпідставними, оскільки згідно ст. 5 цього Декрету, передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з цим, обставин невідповідності вимогам чинного законодавства суми наданого за оспорюваним Договором та одержаного позивачем кредиту у розмірі 29,603,96 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 13,20% річних не встановлено, та в матеріалах справи такі дані відсутні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги про визнання Договору недійсним не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи те, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved