Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

ПАТ КБ „Приват Банк" звернулося до суду з позовом в якому вказано, що 24.10.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за яким Банк надав відповідачу кредит шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 21 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ „Приват Банк" стверджує, що у зв"язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неналежного виконання зобов"язання, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 31.10.2014 року складає 9 433,44 грн., з яких 1689,72 грн. заборгованість за кредитом, 3982,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3073,97 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 437,31 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути на їх користь з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 24.10.2007 року в сумі 9 433,44 грн., сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.. Від представника позивача Мандзяка С.М. надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказала, що 18.11.2008 року відповідач уклала шлюб, в результаті якого отримала прізвище [PERSON]. Позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» не визнає в повному обсязі, так як [PERSON] 24.10.2007 року отримала кредитний ліміт на картку в розмірі 1700 грн., суму кредиту 21600 вона не отримувала. Дійсно 24.10.2007 року [PERSON] у Зачепилівському відділенні ПАК КБ «Приват Банк» було підписано заяву про отримання кредитного ліміту в сумі 1700 грн., але вказана заява не містить строку дії картки, що впливає на строк виконання умов договору, а також на право позивача на звернення до суду, в межах дії строку позовної давності. Будь-які договори про збільшення строку позовної давності відповідачем не підписувались, докази на підтвердження збільшення строку позовної давності у спірному питанні позивачем не надано. Тому у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» просить відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову ПАТ КБ «Приват Банк», просить суд застосувати до даного спору вимоги позовної давності. Вказала, що 18.11.2008 року нею було укладено шлюб, в результаті якого дошлюбне прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. Суд, вислухавши відповідача, представника відповідача [PERSON] розглянувши заяву представника позивача про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий строк. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З розрахунку кредитної заборгованості, доданої до позову, судом встановлено, що прострочена заборгованість за кредитом у заявленому у позові розмірі виникла 29.10.2010 року. В подальшому судом не встановлено дій відповідача, які свідчили б на користь переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Позивач звернувся до суду з даним позовом 08.12.2014 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давність; позовна давність в один рік застосовується зокрема для стягнення неустойки (штрафу пені). Відповідна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, де зазначено, що відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленого до винесення ним рішення. В силу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу; прострочена заборгованість виникла 29.10.2010 року, отже на час пред'явлення позивачем цього позову 08.12.2014 року позовна давність сплила, тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed