Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У травні 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Слов'янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення індексу інфляції з заробітної плати, невиплаченої при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 26.07.2013 року по 02.07.2015 року вона працювала сторожем на ДП «Слов'янська ГГРЕС» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Заборгованість відповідача з виплати заробітної плати за період з березня 2014 року по червень 2015 року складає 19 716,99 грн., 31.07.2015 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення вказаної заборгованості. 22.10.2015 року Відділом державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження та на теперішній час заборгованість «Слов'янської ГГРЕС» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» перед нею складає 17 848,99 грн. У зв'язку з наведеним просить стягнути з «Слов'янська ГГРЕС» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на свою користь індексацію за невиплачену заробітну плату за період з липня 2015 року по березень 2017 року у розмірі 3 363,53 грн.; середню заробітну плату за період затримки з 03.07.2015 року по 04.05.2017 року у розмірі 33 291,72 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.23) Представник відповідача Дочірнього підприємства "Слов'янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином (а.с.21), у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] від 11.07.1975 року, [PERSON] з 26.07.2013 року по 02.07.2015 року працювала у відповідача Дочірнього підприємства "Слов'янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (а.с.7-8). При звільнені з підприємства відповідач не провів з нею повного розрахунку, у результаті чого заборгованість підприємства перед позивачем складає 19 716 грн. 99 коп., що підтверджується довідкою відповідача №92 від 08.07.2015 року (а.с.9). Судовим наказом №243/7232/15-ц від 31.07.2015 року стягнуто зазначену заборгованість на користь [PERSON] (а.с.10) та відповідно до довідки Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 11125 від 05.04.2017 року, стягувачу частково перераховано з рахунку з обліку депозитних сум відділу ДВС 1 868,00 грн., залишок боргу складає 17 848,99 грн., процес виконавчого провадження триває (а.с.11). Правовідносини, що виникли між сторонами, щодо стягнення індексації заробітної плати врегульовані КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII з наступними змінами, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно з ч. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII з наступними змінами (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Частинами 1, 4 статті 2 цього закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок). Цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. (п.1). Пунктом 1-1 вказаного Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Пунктом 4 порядку визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення). Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. В даному випадку відповідачем порушені норми трудового законодавства, спрямовані на забезпечення фізичної особи реальною заробітною платою, тобто грошовою винагородою за виконану роботу як еквівалент вартості споживчих товарів і послуг. Стягнення індексації заробітної плати в даному випадку не є економічною санкцією. Як зазначає позивач, на момент звільнення її з підприємства з нею не було проведено розрахунку та існувала заборгованість по його заробітній платі. Однак, розв'язуючи зазначені вимоги позивача, суд позбавлений можливості визначити індексацію заборгованості Дочірнього підприємства "Слов'янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" перед позивачем, оскільки з довідки відповідача №92 від 08.07.2015 року, яку надала позивач, не вбачається чи сума заробітної плати враховувалася з нарахуванням індексу інфляції чи ні. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін і гарантується сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин суд має сприяти особі в їх витребуванні, тим самим суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення індексації за невиплачену заробітну плату відмовити у зв'язку з відсутністю підстав. Вирішуючи питання стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, … якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У зв'язку з порушенням Дочірнім підприємством "Слов'янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" положень ст. 116 КЗпП України, у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Аналізуючи норми Закону України «Про оплату праці» та ст. 117 КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплати за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати" від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьований протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», довідки наданої відповідачем № 92 від 08.07.2015 року (а.с.9), згідно якої, заробітна плата за травень 2015 року становила 1 586,01 грн., за червень 2015 року - 1 152,29 грн., та розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.5), відповідно до якого кількість робочих днів за останні 2 місяці становила 38 днів: травень 2015 року - 18 днів, червень 2015 року - 20 днів, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 72,06 грн. ((1 586,01 грн. +1 152,29 грн.) / 38 днів). Згідно з листами Міністерства праці та соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року, №10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року, №11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 року, кількість робочих днів за період з 03.07.2015 року по 09.06.2017 рік (день ухвалення рішення), становить 485 днів. Тобто, за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 34 949,10 грн. (72,06 грн. х 485 днів). При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн., суд виходить з наступного. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем її трудових прав призвели до порушення її звичайного способу життя, вона не мала засобів до існування, для забезпечення себе та своєї сім'ї усім необхідним, відчувала сильне душевне хвилювання. Через протиправну поведінку відповідача вона змушена витрачати свій час і зусилля на звернення у різні інстанції, нести додаткові грошові витрати, пов'язані з правовою допомогою. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 500 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За такими обставинами витрати у сумі 300 грн., пов'язані з наданням юридичної допомоги, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial