Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.06.2016 року надійшов позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради пред`явлений до [PERSON] про приведення приміщеннями у попередній стан. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив наступне. Розглянувши документи, надані КП ЖКС «Фонтанський», встановлено, що [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , самовільно виконала роботи з реконструкції вказаної квартири з улаштуванням капітальної стіни та металевих конструкцій з навісом, що значно погіршує технічний та житловий стан будинку та побутові умови мешканців суміжних квартир. Вказували, що відповідачці були вручені відповідні приписи про негайне припинення будівельних робіт та приведення вказаної квартири у первинний стан, на які вона не відреагувала. Вказали, що 05.05.2016 року Приморською райадміністрацією було прийнято розпорядження № 326 «Про приведення самовільно реконструйованої квартири [ADDRESS] , у первинний стан. За викладеного, з посиланням на те, що здійснення будівельних робіт без відповідного дозволу на їх виконання вважається самовільним та тягне за собою відповідну відповідальністю, а тому звернулись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 22.06.2016 року (с. Погрібний С.О. ) провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 26.12.2017р. справа була прийнята до провадження с. [PERSON] .. Ухвалою суду від 13.04.2018 року в якості третьої особи по справі було залучено [PERSON] . Також ухвалою суду від 13.04.2018р. було вирішено про об`єднання в одне провадження цивільних справ : № 522/11180/16-ц за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа [PERSON] про приведення приміщення у попередній стан та № 522/17995/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, шляхом знесення самочинних споруд. Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року за клопотанням представника позивачки [PERSON] \~- [PERSON] по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. Матеріали цивільної справи були повернуті до суду 28 квітня 2020 року разом із повідомленням в.о. директора ОНДІСЕ Міністерства юстиції України Курильова О.Ф. про неможливість надання висновку від 27.03.2020 року вих.. №19-168/169. У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 27\~грудня 2018\~року № 4049/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, було здійснено повторний авто розподіл справи та головуючою суддею було визначено Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 30.04.20 року провадження по справі поновлено, прийнято до провадження та ухвалено розглядати в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання. Представником [PERSON] адв. [PERSON] 06.07.2020 року подано відзив на позов (а.с.128-135, т.4), згідно якого просила відмовити у позові. Ухвалою суду від 28.07.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті. Розгляд справи призначений на 24.11.2020 року, але у зв`язку з хворобою судді Домусчі Л.В. з 23.11.2020 року по 04.12.2020 року, враховуючу велику завантаженість справами (більш 800 справ у провадженні), та вже призначенням інших справ до розгляду протягом січня-березня 2021 року, відкладено на 17.03.2021 року. Ухвалою суду від 08.12.2020р. було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді. Представник [PERSON] [PERSON] 05.02.2021 року надала суду заяву, якою просила долучити до матеріалів справи копію відповіді КП «БТІ» ОМР від 10.02.2016 року за №467298.67.16. У судове засідання призначене на 17.03.2021 року сторони не з`явилися, представником [PERSON] [PERSON] та представником [PERSON] [PERSON] на електронну адресу суду надані клопотання про відкладення, розгляд справи відкладено на 25.05.2021 року. У судовому засіданні 25.05.2021 року були присутні представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , надали пояснення щодо обставин справи, представники ОМР та Приморської райадміністрації ОМР у судове засідання не з`явилися, по справі оголошено перерву до 15.07.2021 року. У судовому засідання 15.07.2021 року була присутня представник [PERSON] [PERSON] , 12.07.2021 року представник [PERSON] [PERSON] на електронну адресу суду надав заяву про відкладення. Представники Приморської районної адміністрації ОМР та Одеської міської ради у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Розгляд справи відкладено на 07.10.2021 року. У судове засідання призначене на 07.10.2021 року [PERSON] не з`явилася, представник - [PERSON] надала суду заяву, в якій просила позов [PERSON] залишити без розгляду, також просила справу розглядати за її відсутністю. Позивач за об`єднаним позовом [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не надано. Представники Приморської районної адміністрації ОМР та Одеської міської ради у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача за первісним позовом Приморської районної адміністрації ОМР щодо розгляду справи за відсутністю їх представника. Ухвалою суду від 08.10.2021р. було залишено без розгляду позов [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 07.12.2021року. У судове засідання 07.12.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника позивача ПРА, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності. Заяву про розгляд справи за її відсутності також було подано представником відповідача, додатково зазначила, що позовні вимоги не визнає та просила відмовити. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, з огляду з огляду на належне сповіщення сторін та подання ними відповідних заяв, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи, за відсутності сторін, без технічної фіксації процесу. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 17.12.2021 року. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів\~справи встановлено,\~що відповідно до договору дарування від 12 липня 2000 року [PERSON] на праві власності належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , та на підставі договору дарування від 23.01.2003 року - квартира [ADDRESS] в даному ж будинку. При цьому, акт державної технічної комісії про прийняття закінченого реконструкцією об`єкта в експлуатацію кв. [ADDRESS] , був затверджений Приморською райдаміністрацією ще 31 липня 2002 року (а.с.229, т.4). Вказану квартиру [ADDRESS] , заг.пл.124,6 кв.м., було вирішено вважати прийнятою в експлуатацію. Доказів того, що у подальшому відповідачем здійснювалась реконструкція вказаної квартири позивачем надано не було. Квартира [ADDRESS] знаходиться впритул до квартири [ADDRESS] , та яка має спільну стіну з квартирою [ADDRESS] . При цьому, судами за розглядом справи №522/1050/16-а був досліджений висновок про технічний стан огороджуючої стіни квартири [ADDRESS] №1/25-11-15 від 25 серпня 2015 року, який свідчить про те, що він є незадовільним, непридатним для нормальної експлуатації та створює аварійну ситуацію. Стан помешкання потребує демонтажу вказаної стіни з наступним відновленням на створеному монолітному бетонному фундаменті на місці існуючого розташування. З огляду на матеріали цивільної справи та доводи позовної заяви Позивача, встановлено наступне: 1.Приміщення, що прийняті Позивачем за самовільну реконструкцію капітальних стін та металевих конструкцій з навісом є квартира [ADDRESS] , яка була отримана [PERSON] за договором дарування від 12.07.2006р, посвідчений приватним нотаріусом Колмаковою Н.В., реєстровий номер 2201. 2.Згодом одна з несучих стін квартири [ADDRESS] прийшла в аварійний стан (фото на а/с 60), що й зумовило необхідність проведення реконструкції. 3.Департаментом Державної архітектурно-будівельного інспекції в Одеській області 18 липня 2016 року було зареєстровано подану гр. [PERSON] декларацію № ОД 082161971477 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції частини квартири без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в самостійну одиницю, за адресою: [ADDRESS] (копія на а/с 63 том 4). 4.20.07.2016р. Департаментом Державної архітектурно-будівельного інспекції в Одеській області на ім`я гр. [PERSON] було зареєстровано Декларацію № ОД 142162021619 про готовність об`єкта, а саме частини квартири без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в самостійну одиницю, за адресою: [ADDRESS] (копія на а/с 68 т. 4). 5. 26 грудня 2016 року право власності на вищезазначене майно (квартиру [ADDRESS] ) було зареєстровано за [PERSON] (а.с.48) 6.Твердження позивача про те, що [PERSON] виконала самовільну добудову до кв. [ADDRESS] та те що в деклараціях містяться недостовірні дані є домислами позивача, які не ґрунтуються на будь-яких належних та допустимих доказах або фактичних обставинах. 7.Департаментом ДАБІ Одеської області дійсно було проведено перевірку та винесено постанову № 810 від 11 грудня 2015 року про притягнення до відповідальності [PERSON] відповідно до ч.7 ст. 96 КпАП України. Однак, [PERSON] звернулася до суду із адміністративним позовом про скасування даної постанови в справі про адміністративне правопорушення та визначення її протиправною. Відповідно до Постанови від 30.05.2017р. Приморського районного суду м. Одеси, справа № 522/1050/16-а, позов [PERSON] задоволено та визнано протиправною та скасованою постанову № 810 від 11.12.2015р. (копія наявна, а/с 54-57). Згідно даної постанови суду, а/с 55, абзац 4 встановлено: «Таким чином, інспектором Соловйом Д.А. встановлено, що [PERSON] проведені роботи з будівництва добудови до квартири [ADDRESS] , що не відповідає дійсності, оскільки невірно визначено місцезнаходження об`єкту, - квартира фактично знаходиться за адресою [ADDRESS] ». Частини 5\~статті 34\~Закону України\~"Про\~регулювання містобудівної\~діяльності" встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт. За змістом\~статті 41\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття З6 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону). Згідно з пунктом 1 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294\~(далі - Положення), ДАБІ є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. Відповідно до частин 1, 4 та 6\~статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону). Відповідно до частини 9\~статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"\~зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів". Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із\~Законом України "Про архітектурну діяльність"\~одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). Технічне обстеження включає такі етапи: - попереднє (візуальне) обстеження об`єкта, у тому числі огляд і фотографування об`єкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення класу наслідків (відповідальності) об`єкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності); - детальне (інструментальне) обстеження об`єкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за необхідності). На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується суб`єктом господарювання, який проводив технічне обстеження (для юридичних осіб). Відповідно до пункту 11 зазначеної Постанови датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Отже, зареєструвавши декларацію, органи ДАБІ діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації, в зв`язку з чим, доводи позивача у частині незаконного проведення робіт з реконструкції спірної квартири не знаходять свого підтвердження та є надуманими та необґрунтованими. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються ("Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії"). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Зі змісту положень\~статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~та Порядку № 553 вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Тобто за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту. Разом з\~тим,\~після реєстрації\~права власності\~на збудований\~об`єкт\~нерухомості на\~підставі зареєстрованої\~декларації про\~готовність об`єкту\~до експлуатації,\~остання вичерпує\~свою дію\~фактом виконання,\~та виключає\~можливість віднесення\~такого об`єкту\~до самочинного\~в силу\~його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 465/1461/16-а, та від 03 лютого 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи\~№ 814/944/18, адміністративне провадження №К/9901/68912/18 (ЄДРСРУ № 94602478). Таким чином, правильним є висновок про те, що після реєстрації права власності на об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення, в зв`язку з чим висновки Позивача про незаконність проведення реконструкції та реєстрації зазначеного об`єкту (квартири), на яку у своїй позовній заяві посилається скаржник також є не правомірними. Крім цього, оскаржувана у справі реконструкція, згідно декларації була зареєстрована та отримано на підставі неї свідоцтво про право на квартиру, яке розташоване за вищевказаною адресою, були зареєстровані та отримані на підставі чинних на момент їх оформлення декларацій. Частиною 1 статті 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності [PERSON] на спірний об`єкт становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції. У практиці ЄСПЛ (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції",\~\~"Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Серков проти України") напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Зеленчук та Цицюра проти України" зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу №\~1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні. Так, [PERSON] отримала оскаржуване у справі майно, зареєструвавши на підставі Декларації про готовність об`єкту від 20.07.2016р., який в свою чергу отримала на підставі договору дарування від первісного власника цього майна. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ("Рябих проти Росії"). Зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 23 червня\~1997\~року\~\~№ 2-зп (справа 3/35-313)\~\~передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Право на захист\~\~\~ це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи. Тобто, відмінною ознакою дій суб`єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed