Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, до [PERSON] та виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним. Позов мотивований тим, що [PERSON], [INFO], працює у ДНЗ № 39 УМВС м. Вінниці з 11 січня 1991 року. На квартирний облік стала в 1996 році за № 50 загальної черги. А в 1999 році [PERSON] стала інвалідом праці третьої групи, а через рік - другої групи. В результаті вищевказаного [PERSON] поставили в чергу на пільговий квартирний облік за № 3. Згідно відповіді на запит адвоката від 26.11.2015 року № 1/67 [PERSON] перебуває на квартирному обліку в загальній черзі в складі 2-х осіб за № 35 від 12.03.1996 p., а також гр. [PERSON] включена до списку першочергового отримання житла, як інвалід 2-ї групи складі 2-х осіб за № 1 від 26.06.2001 року. Відповідно до розпорядження УМВС у Вінницькій області від 28.12.2010 року № 920 [PERSON] було надано дозвіл на заключення із житлово-експлуатаційною конторою м. Вінниці договору найму на тимчасове проживання разом із сином [PERSON] в службовій однокімнатній квартирі [ADDRESS] з правом реєстрації у цьому приміщенні. 08.04.2011 року[PERSON] разом із сином було зареєстровано за адресою наданої їй квартири [ADDRESS]. В подальшому з метою приватизації даної квартири [PERSON] звернулася до УМВС України у Вінницькій області з проханням про виключення квартири з числа службових. В свою чергу із цим питанням УМВС України у Вінницькій області звернулося до Виконавчого комітету Вінницької міської ради. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.04.2015 року №772 вищезазначена квартира була виключена з числа службових. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.05.2015 року№1081 п.2.33 в рішенні виконавчого комітету BMP від 09.04.2015 року № 772 в частині виключення однокімнатної квартири [ADDRESS], визнано таким, що втратив чинність. Лише після цього [PERSON] почала звертатися із заявами, клопотаннями як до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, так і до УМВС України у Вінницькій області для надання роз'яснень та отримання нею ордера на житло. Окрім того, 16.10.2015 року вона вимушена була звернутися до Вінницького місцевого центру з надання БВПД для отримання допомоги від адвоката. До цього часу вона навіть не здогадувалася, що ордер на цю квартиру було видано іншій особі. [PERSON] неодноразово зверталася для виведення даної квартири з числа службових, однак з 2016 року отримувала протилежні відповіді, а саме: УМВС України сповіщало, що даним питанням вже не займається і всі облікові справи передано до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, а Виконком Вінницької міської ради писав, що даний будинок за ними не рахується, і що ніякого обліку вони не отримували і не є балансоутримувачами даного будинку. Так, як з'ясувалося після звернень адвоката [PERSON], рішенням виконкому міської ради від 10.09.2009 року № 1961, однокімнатна квартира [ADDRESS] (Тарногородського), була розподілена співробітнику охорони об'єктів УДСО при ГУ МВС України у Вінницькій області, як службова та був виданий ордер [NUMBER] від 15.09.2009 року на ім'я гр. [PERSON], на склад сім'ї 4 особи: (він, дружина та 2 сина). Однак, [PERSON] в однокімнатній квартирі [ADDRESS] ні одного дня фактично не проживав і взагалі відмовився від цієї квартири, тому що отримав ордер на іншу квартиру, а даний ордер за [NUMBER] від 15.09.2009 року не було анульовано. На даний час [PERSON] так і не отримала ордер ні на дану квартиру, ні на якусь іншу квартиру, хоча перебуває у квартирному обліку загальної черги в складі 2-х осіб за № 35 від 12.03.1996 року, та включена до списку першочергового отримання житла, як інвалід 2-ї групи в складі 2-х осіб за №1 від 26.06.2001 року. Окрім того, як стало відомо із відповіді на запит захисника - станом з 1996 року по 2014 рік було виділено та наданопенсіонерам та працівникам міліції 302 квартири. І це при тому, що [PERSON] перебуває в загальній черзі за номером 35, а у списку першочергового отримання житла рахуюся за № 1.Позивач увесь цей час проживала і проживає за адресою: [ADDRESS]. В квартирі за власні кошти позивач зробила ремонт, придбала меблі та інші побутові прилади, необхідні для проживання. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання недійсним ордеру [NUMBER] від 15.09.2009 року, який виданий на ім'я [PERSON] на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 11.08.20217 року відкрито провадження у цивільній справі № 127/16419/17. Ухвалою суду від 31.10.2017 року за клопотанням представника співвідповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради було витребувано з виконавчого комітету Вінницької міської радиінформацію щодо статусу квартири (службова, не службова) [ADDRESS] та у кого на балансі вона перебуває. Ухвалою суду від 27.11.2017 року за клопотанням представника співвідповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради було витребувано від Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області документи, які стали підставою для прийняття рішення житлово-побутової комісії ГУ МВС України у Вінницькій області про надання квартири [ADDRESS] та видачі ордеру родині [PERSON]. Ухвалою суду від 27.11.2017 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ліквідаційну комісію УМВС України у Вінницькій області. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити із заявлених у позові підстав. Представник співвідповідача - виконавчого комітету Вінницької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити. Зазначила, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду із даним позовом. Окрім того, позивач не отримувала спірну квартиру в постійне проживання, квартира є службовою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Однак, в судовому засіданні, яке відбулось 01.02.2018 року, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, інвентаризаційну справу №117759, та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що з метою забезпечення належних умов проживання вихователю дитячого садка № 39 УМВС [PERSON] разом із сином, розпорядженням № 920 від 28.12.2010 року дозволено на підставі погодження з МВС України від 12.11.2010 року № 39/5 дозволено [PERSON] заключити із житлово-експлуатаційною конторою м. Вінниці договір найму на тимчасове проживання разом із сином [PERSON] в службовій однокімнатній квартирі [ADDRESS] з правом реєстрації у цьому приміщенні. (а.с. 6) Відповідно до особового рахунку [PERSON] № [NUMBER], в квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (син). Підстава: розпорядження № 920 від 28.12.2010 року. (а.с. 7) Дана обставина також підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 3372/Д від 24.11.2015 року. (а.с. 8) Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку в загальній черзі в складі 2-х осіб за № 35 від 12.03.1996 року та включена до списку першочергового отримання житла, як інвалід 2-ї групи в складі 2-х осіб за № 1 від 26.06.2001 року. (а.с. 5, 10-12) Квартира [ADDRESS] рахується службовою ГУ МВС України у Вінницькій області і рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1961 від 10.09.2009 року була розподілена співробітнику охорони об'єктів УДСО при ГУ МВС України у Вінницькій області та надану квартиру, як на службову, видано ордер № [NUMBER] від 15.09.2009 року на ім'я [PERSON], на склад сім'ї 4 особи. (а.с. 13-15, 18-20, 60, 82) На підставі листів начальника УМВС України у Вінницькій області № 1/297 та № 1/360 від 07.04.2015 року, 09.04.2015 року було прийнято рішення ВК ВМР № 772, яким квартира № [ADDRESS] була виключена з числа службових. (а.с. 16, 21, 23) В подальшому, на підставі листа заступника начальника УМВС України у Вінницькій області №1/468 від 08.05.2015 року, 21.05.2015 року було прийнято рішення ВК ВМР № 1081, яким пункт 2.33 в рішенні ВК ВМР від 09.04.2015 року №772 в частині виключення однокімнатної квартири [ADDRESS], службової УМВС України у Вінницькій області визнано таким, що втратив чинність. (а.с. 13,17, 21, 24) 09.06.2016 року позивач разом із своїм представником звернулись до ВК ВМР із заявою про анулювання ордеру на службове жиле приміщення № [NUMBER] від 15.09.2009 року, виданого на ім'я [PERSON] та видачу ордера на службове приміщення на ім'я [PERSON] (а.с. 27) На вище зазначену заяву 16.06.2016 року ВК ВМР було надано відповідь, якої вбачається, що анулювати ордер на службове жиле приміщення [NUMBER] від 15.09.2009 року не є можливим, оскільки відсутні на це законні підстави. (а.с. 28) Також, судом встановлено, що позивач зверталась до Департаменту державного майна та ресурсів МВС України з проханням виключити з числа службових квартиру [ADDRESS]. 17.06.2016 року їй було надано відповідь про те, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У разі надходження матеріалів з УМВС України у Вінницькій області щодо виключення з числа службових жилих приміщень квартири [ADDRESS], порушене питання буде розглянуто у встановленому законодавством порядку. (а.с. 32) Аналогічна відповідь була надана 19.07.2016 року ВК ВМР на заяву від 21.06.2016 року про виключення квартири [ADDRESS] з числа службових, оскільки у ВК ВМР відсутнє клопотання і рішення житлово-побутової комісії про виключення квартири з числа службових від організації, за якою вона визнана службовою (а.с. 33). У відповідності до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] як співробітнику охорони об'єктів УДСО при ГУ МВС України у Вінницькій області було розподілено службову квартиру ГУ МВС України у Вінницькій області № [ADDRESS] і видано ордер [NUMBER] від 15.09.2009 року. Згідно зі ст. 59 ЖК ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. В судовому засіданні представник співвідповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради просила застосувати позовну давність до вимоги про визнання ордера недійсним. Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР та ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність для звернення до суду з вимогою про визнання ордера недійсним становить три роки. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує строк позовної давності до вимоги про визнання недійсним ордеру, оскільки [PERSON] отримав ордер на вселення в квартиру [ADDRESS] 15.09.2009 року, [PERSON] дізналась про дану обставину ще у 2011 році, що було особисто нею повідомлено в судовому засіданні, а до суду із позовною заявою представник позивача звернулась 01.08.2017 року, тобто з порушенням трирічного строку звернення до суду. Суд не знаходить підстав для поновлення позивачу строку позовної давності, оскільки суду не надано доказів наявності поважних причин пропуску такого строку. Позивачем суду не надано будь-яких доказів неправомірності дій посадових осіб при видачі ордеру, доказів порушення прав позивача, доказів існування інших обставин, які можуть бути підставами для визнання ордеру недійсним. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed