Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON], згідно якого вимагає стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором, що складає 89822,04 долари США. Як зазначив представник позивача у позовній заяві, 14.12.2007 року відповідачка [PERSON] отримала кредит в ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" згідно кредитного договору № ZPVLGA00000139, у розмірі 21072 доларів США, шляхом видачі готівки через касу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.12.2012 року; проте відповідачка своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у неї станом на 10.12.2015 року склалася заборгованість у розмірі 89822,04 долари США, що складається із: 17636,53 доларів США заборгованість за кредитом; 4194,55 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 11680 доларів США заборгованість з комісії за користування кредитом; 62023,32 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Представник позивача вважає, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання, і просить стягнути зазначену суму у судовому порядку. Під час судового розгляду представник позивача подав заяву про розгляду справи за своєї відсутності. Представник відповідачки адвокат [PERSON] позов не визнав, надав суду пояснення, згідно яких вказує на наявність рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.10.2013 року за позовом ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] та інших осіб, згідно якого в межах зазначеного кредитного договору в рахунок стягнення заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки належний відповідачці житловий будинок в смт.Кам'яне Вільнянського району Запорізької області. Представник відповідачки вважає, що у зв'язку із наявністю цього судового рішення позивач втратив можливість вимагати стягнення за кредитним договором грошової суми у тому вигляді, як це вимагається у позовній заяві. Крім того, представник відповідача просить застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Суд, дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Так, з документів, поданих суду, вбачається, що 14.12.2007 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVLGA00000139, згідно якого відповідачка отримала кредит готівкою у розмірі 21072 доларів США, шляхом видачі готівки через касу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13.12.2012 року. Згідно розрахунку заборгованості, поданого позивачем, відповідачка не в повному обсязі виконала свої зобов'язання щодо погашення суми кредиту та сплати інших платежів, внаслідок чого у неї станом на 10.12.2015 року склалася заборгованість у розмірі 89822,04 долари США, що складається із: 17636,53 доларів США заборгованість за кредитом; 4194,55 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 11680 доларів США заборгованість з комісії за користування кредитом; 62023,32 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Обставини укладення та виконання кредитного договору між сторонами підтверджені, окрім письмових доказів позивача, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.10.2013 року (справа № 314/1700/13-ц), ухваленим у справі між тими самими сторонами, а тому, згідно положень ч.4 ст.82 ЦК України, не доказуються у наявній цивільній справі. Разом з цим, вбачається, що згідно зазначеного рішення суду від 29.10.2013 року, в рахунок заборгованості за кредитним договором № ZPVLGA00000139 від 14.12.2007 року, укладеного між сторонами, було звернуто стягнення на предмет іпотеки належний відповідачці житловий будинок в смт.Кам'яне Вільнянського району Запорізької області. При цьому, співставивши зміст цього рішення та розрахунок заборгованості, наданий позивачем, встановлено, що за рахунок цього стягнення передбачається повне погашення заборгованості за кредитом, процентам та комісії, в межах теперішніх позовних вимог, оскільки розмір заборгованості з моменту ухвалення рішення суду від 29.10.2013 року і до моменту подання наявної позовної заяви у березні 2016 року не змінювався. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно чч.1, 3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.4 ст.591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правової позиції [PERSON] Верховного Суду, викладеній у Постанові № 10/11534/13-ц від 04.07.2018 року у справі відносно стягнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Таким чином, діюче законодавство розрізняє правовідносини, які складаються відносно стягнення загальної грошової заборгованості за кредитним договором, і відносно стягнення залишку такої заборгованості в разі недостатності суми коштів, отриманих від реалізації заставного майна. Зокрема, законодавство встановлює різний порядок виконання зобов'язань боржника у цих правововідносинах, що, відповідно, передбачає різні підстави та порядок судового захисту прав стягувача. Зі змісту заявленого позову вбачається, що позивач не зазначив недостатність суми коштів, отриманих від реалізації заставного майна згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.10.2013 року, як підставу своїх позовних вимог, не навів у своїй позовній заяві ніяких доводів та фактичних даних відносно цього, і не подав доказів. Згідно чч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч.5-7 цієї ж статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даній справі позивач не довів належних правових підстав щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed