Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

24.11.2016 року публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), яке є правонаступником філії Львівського міського відділення № [NUMBER] "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір № 1807, за умовами якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 26255500413676. 26.05.2011 року між банком та відповідачем укладено договір №1 до договору № 10600 про відкриття фізичній особі карткового рахунку із встановленим кредитним лімітом в сумі 2300 грн. та із сплатою відсотків в розмірі 23 % річних. Строк дії договору є строком дії картки, якщо картку перевипущено, то строк дії договору відновлюється на строк дії нової картки. З грудня 2013 року відповідач допускав порушення сплати кредиту, а з 15.09.2015 року повністю припинив його погашати. На адресу відповідача направлялась вимога № 1045 від 18.05.2015 року із повідомленням існуючої заборгованості та необхідності її погашення. Однак, відповідач заборгованості не погасив і станом на 09.11.2016 року вона складає: 5471,76 грн., з яких- 2258,76 грн. залишок боргу за простроченим кредитом, 321,55 грн. відсотки, 2333,50 грн. пеня за основний борг, 332,48 грн. пеня за відсотками, 225,46 грн. - 3% від прострочених сум заборгованості (відповідно до ст. 625 ЦК України). Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору у сумі 5471,76 грн. та судові витрати у справі. Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи без його участі, згідно із якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток про виклик до суду). Заяви про розгляд справи без його участі не подав, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк", яке є правонаступником філії Львівського міського відділення № [NUMBER] "Ощадбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1807 від 16.11.2007 року. 26.05.2011 року між банком та відповідачем укладено договір №1 до договору № 10600 про відкриття фізичній особі карткового рахунку із встановленим кредитним лімітом в сумі 2300 грн. та із сплатою відсотків в розмірі 23 % річних. Строк дії договору є строком дії картки, якщо картку перевипущено, то строк дії договору відновлюється на строк дії нової картки. За заявами відповідача ПАТ "Державний ощадний банк України" відповідачу було збільшено кредитну лінію та замінювались картки після закінчення їх строку дії. Дані обставини підтверджуються кредитним договором № 1807, договором №1 до договору № 10600 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та заявами відповідача (а.с. 7-17, 58-60, 75-78). Відповідно до письмового роз'яснення позивача договір №1 до договору № 10600 про відкриття фізичній особі карткового рахунку є невідємною частиною кредитного договору № 1807 від 16.11.2007 року. Невідповідність між номером основного та додаткового договору виникла у зв'язку із перереєстрацією первісних договорів в автоматичному режимі і в цьому ж режимі присвоєння їм інших номерів довільного порядку (а.с. 74). З грудня 2013 року відповідач допускав порушення сплати кредиту, а з 15.09.2015 року повністю припинив його погашати. На адресу відповідача направлялась вимога № 1045 від 18.05.2015 року із повідомленням існуючої заборгованості та необхідності її погашення. Станом на 09.11.2016 року заборгованість складає: 5471,76 грн., з яких- 2258,76 грн. залишок боргу за простроченим кредитом, 321,55 грн. відсотки, 2333,50 грн. пеня за основний борг, 332,48 грн. пеня за відсотками, 225,46 грн. - 3% від прострочених сум заборгованості (відповідно до ст. 625 ЦК України). Такі обставини підтверджуються розрахунком боргу та копією вимоги (а.с. 21, 22). Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та умовами укладених між сторонами договорів. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами абз.2 п.7, абз. 6, 11, 14, 17 розділу 7, абз. 18 розділу 6, договором №1 до договору № 10600 про відкриття фізичній особі карткового рахунку: на картковому рахунку встановлено кредитний ліміт в сумі 2300 грн. із сплатою відсотків в розмірі 23 % річних. Строк дії договору є строком дії картки, якщо картку перевипущено, то строк дії договору відновлюється на строк дії нової картки; у разі невиконання зобов'язань, винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки; відповідач зобов'язаний в разі порушення договору сплати банку пеню; позивач зобовязується надати кредит відповідачу, що було виконано позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Щодо вимоги банку про стягнення з відповідача 225,46 грн. - 3% від прострочених сум заборгованості (відповідно до ст. 625 ЦК України), то суд приходить до наступного висновку. Стаття 625 Цивільного кодексу України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процент річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.\~625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у звязку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч.\~2 ст.\~625 ЦК. З тексту кредитного договору №1 до договору № 10600 про відкриття фізичній особі карткового рахунку, який є невідємною частиною кредитного договору № 1807 від 16.11.2007 року укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем вбачається, що його умовами не передбачено стягнення відсотків за несвоєчасну сплату відсотків. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17\~жовтня\~2011\~р. у справі 6-42цс11). Попри подібність правової природи ч.\~3 ст.\~549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст.\~625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Крім того, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. У даному випадку позивач вимагає сплати 3 процентів не за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит чи банківський вклад, а як відповідальності за порушення грошового зобовязання, що полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (ст.\~625 ЦК України). Однак, як вбачається із позовної заяви та розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 3 процентів річних від прострочених сум заборгованості, проте три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Враховуючи вищенаведене та вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1807 від 16.11.2007 року, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором щодо сплати боргу, відсотків та пені, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є підставним і підлягає до задоволення. Також, зважаючи на те, що позивач порушив грошове зобовязання перед відповідачем, який в свою чергу скористався своїм правом на вимогу компенсації від боржника 3-ох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення, однак лише в частині нарахування трьох процентів річних на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів та пені (2258,76Х3%=67,76, де 2258,76 - основний борг, 67,76 - 3% від основного боргу). Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача в користь позивача 5314,05 грн., з яких - 2258,76 грн. залишок боргу за простроченим кредитом, 321,55 грн. відсотки, 2333,50 грн. пеня за основний борг, 332,48 грн. пеня за відсотками, 67,76 грн. - 3% від основного боргу (відповідно до ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати у справі слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial