Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

29 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості по орендній платі. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що вона на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 115142, виданого 15 березня 2001 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі рішення 15 сесії ХХІІІ скликання Новостепанівської сільської Ради народних депутатів № 2 від 12 березня 2001 року,, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14627є власником земельної ділянки площею 5,880 га, кадастровий номер 1223284500:01:025:0324, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У 2003 році між [PERSON] (Орендодавцем) та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» (Орендарем) укладено Договір оренди без дати та номеру (далі по тексту Договір оренди), зареєстрований 28 березня 2006 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-06-126-965. У відповідності до п. 1, 2.1, 2.3 Договору оренди, позивач (Орендодавець) передав відповідачу (Орендар) в строкове платне користування належну йому земельну ділянку площею 5,880 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять дев`ять днів з моменту державної реєстрації. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на день підписання договору склала 71 953,00 грн. Відповідно до п. 2.2. Договору оренди, відповідач зобов`язався сплачувати Орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 1,5 відсотка від грошової оцінки землі, згідно Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) зі змінами від 13.09. 2002 року, що становить 1 079,34 грн. за один рік. 14 серпня 2008 року між [PERSON] (Орендарем) та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору оренди земельної ділянки, укладеного між ними у 2003 році. Додаткова угода зареєстрована 12 лютого 2010 року в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-10-126-00511. За змістом Додаткової угоди до Договору оренди землі, сторонами було вирішено: внести зміни до абз. 1 п. 2.2. Договору, яким змінили орендну плату в грошовій формі у розмірі 2 (Двох) відсотків від грошової оцінки землі, що становить 1 490,00 грн., зокрема Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га, відшкодовує витрати на поховання. У випадку прийняття відповідними державними органами нормативних документів про підвищення вартості орендної плати за земельну ділянку, Орендар також повинен підняти вартість орендної плати та внести відповідні зміни в Договір оренди земельної ділянки; внести зміни до абз. 1 п. 2.3 Договору, яким зазначено термін дії Договору до 31 грудня 2021 року. Відповідно до п. 4 Додаткової угоди, Орендар несе відповідальність за заростання земельної ділянки бур`янами відповідно до Кодексу України про адміністративне правопорушення. Також п. 2.2. Договору, орендна плата корегуватиметься Орендарем шляхом видання наказу без внесення доповнень до договору у наступних випадках: у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати; у разі індексації законодавством грошової оцінки землі. Строк видачі орендної плати до 30 грудня кожного календарного року. Відповідно до п. 3 Договору оренди, сторони погодили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочки. На виконання п. 3 Договору оренди [PERSON] (Орендодавець) в день підписання Договору оренди землі також підписала акт приймання-передачі (без дати), відповідно до якого земельна ділянка передана в оренду відповідачу. Додатковою угодою також встановлено, що у всьому іншому, що не передбачено додатковою угодою, сторони керуються Договором та діючим в Україні законодавством. З 2008 року на виконання Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» із змінами від 13.09.2002 року та Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» відповідачем розмір орендної плати у грошовому виразі за Договором оренди землі було збільшено до 3% від нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, сторони за Договором оренди з урахуванням укладеної Додаткової угоди погодили 3 складових орендної плати: грошову - орендна плата у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; відробіткову - оранка та культивація присадибної ділянки Орендодавця розміром до 0,40 га; натуральну - безкоштовна поставка соломи до садиби Орендодавця. У подальшому відповідачем відповідно до внутрішніх наказів розмір орендної плати поступово збільшувався, а саме: з 2012 року - до 4% від нормативної грошової оцінки землі; 2 2013 року - до 4,71 %, з 2016 року - до 5,5 %, а з 2017 року - до 6,5 %. Згідно з інформацією наданою Управлінням Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області нормативна грошова оцінка земельної ділянкиналежної позивачу в період з 2013 по 2018 роки становила станом на: 01.01.2013 рік - 164 023,00 грн.; 01.01.2014 рік - 164 023,00 грн.; 01.01.2015 рік - 204 865,00 грн.; 01.01.2016 рік - 245 838,00 грн.; 01.01.2017 рік - 245 838,00 грн.; 01.01.2018 рік - 245 838,00 грн. За підрахунками позивача, з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її збільшення, за період 2013-2018 роки, розмір орендної плати в грошовому виразі, який підлягав сплаті позивачу повинен становити70 580,13 грн., а саме: -за 2013 рік - 7 725,48 грн. (164 023,00 грн. : 100% х 4,71%); -за 2014 рік - 7 725,48 грн. (164 023,00 грн. : 100% х 4,71%); -за 2015 рік - 9 649,14 грн. (204 865,00 грн. : 100% х 4,71%); -за 2016 рік -13 521,09 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 5,5%); -за 2017 рік - 15 979,47 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 6,5%); -за 2018 рік - 15 979,47 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 6,5%). Оскільки відповідач допустив невиконання умов договору в частині своєчасної несплати та повної виплати орендної плати, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України останній повинен сплатити суму основного боргу за 2013-2018 роки в розмірі 70 580,13 грн., інфляційні втрати в розмірі 18 983,03 грн., 3% річних в розмірі 3 780,20 грн., пеню в розмірі 4 610,23 грн., а всього - 97 953,59 грн. Позивач [PERSON] вказує, що Відповідач взагалі не виконував взятого на себе обов`язку за Договором щодо здійснення оранки, культивації присадибної ділянки розміром до 0,40 га та послуг щодо безкоштовної поставки соломи до садиби позивача за 2013-2018 роки, в тому числі не компенсував відсутність даних послуг, що передбачено умовами Договору. Невиплата орендної плати, передбачена Договорами оренди для позивача є вкрай важливим та необхідним, враховуючи те, що позивач проживає в сільській місцевості, має підсобне господарство (утримує велику рогату худобу, свиней, птицю та іншу худобу) та присадибну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за місцем фактичного проживання позивача по [ADDRESS] , на якій вирощує сільськогосподарську продукцію для власного споживання, а також реалізації її надлишків. Саме за рахунок ведення підсобного сільськогосподарського виробництва позивач забезпечує себе та свою родину, як продуктами харчування так і коштами (за рахунок реалізації надлишків сільськогосподарської продукції). Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати орендної плати, поставки соломи та обробітку присадибної ділянки (оранки, культивації) створило несприятливі умови для позивача, а саме остання була вимушена нести додаткові витрати на обробіток землі та придбання соломи. Означені факти позивач розцінює, як систематичну несплату орендної плати відповідачем, що тягнуть за собою наслідки розірвання договору оренди землі. У зв`язку з наведеним [PERSON] просила суд: - розірвати Договір оренди земельної ділянки площею 5,880 га, кадастровий номер 1223284500:01:025:0324, без номеру та дати, зі змінами та доповненнями викладеними в Додатковій угоді від 14 серпня 2008 року, зареєстрованої 12 лютого 2010 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-10-126-00511, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», зареєстрований 28 березня 2006 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного земельного кадастру за № 04-06-126-965; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Олімпекс-Агро на її користь заборгованість по орендній платі за 2013-2018 роки за користування земельною ділянкою площею 5,880 га, кадастровий номер 1223284500:01:025:0324в розмірі 70 580,13 грн., інфляційні втрати в розмірі 18 983,03 грн., 3% річних в розмірі 3 780,20 грн. та пені в розмірі 4 610,23 грн., а всього - 97 953,59 грн.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Олімпекс-Агро на її користь судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 1 784,34 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., а всього - 11 784,34 грн. Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. 12 листопада 2018 року на ухвалу суду про відкриття провадження у справі ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» подало апеляційну скаргу, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишена без руху, скаржнику надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» визнано неподаною та повернуто скаржнику. 22 січня 2019 року апеляційною інстанцією дану справу повернуто до суду першої інстанції для подальшого її розгляду. Ухвалою суду від 27 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Зазначили, що заборгованість по орендній платі сплачена частково трьома платежами по 10 884,00 грн. від імені ТОВ «АП «Придніпровське», з яким позивач [PERSON] ніяких договорів не укладала. Крім того, порушення термінів сплати орендної плати у передбачені договору строки не в повному обсязі є підставою для розірвання договору оренди землі. Вказують на те, що позивач маючи у користуванні земельну ділянку, не отримує послуги з оранки, культивації та безкоштовної поставки соломи до садиби позивача, що перед бачені умовами договору, а тому відсутність таких послуг з боку відповідача є також однією з підстав розірвання спірного договору. В подальшому звернулись до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ТОВ агрофірма «Олімпекс-Агро» в судовому засіданні вимоги не визнав повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві. Зазначив, що заборгованість за 2016-2018 роки товариством сплачена в повному обсязі. До спірних правовідносин за період з 2013-2015 роки просив застосувати строк позовної давності, зокрема і до вимог про стягнення пені в один рік. Вказує на те, що у 2019 році заборгованість по орендній плати за 2016-2018 роки сплачена в повному обсязі, а тому підстав для розірвання договору оренди землі немає. Щодо надання послуг з оранки, культивації та безкоштовного завезення соломи зазначив, що позивач з відповідною заявою про надання цих послуг не зверталася. Зокрема, заперечував проти стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, вважає їх завищеними та такими, що не відповідають складності справи. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 115142, виданого 15 березня 2001 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі рішення 15 сесії ХХІІІ скликання Новостепанівської сільської Ради народних депутатів № 2 від 12 березня 2001 року,, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14627є власником земельної ділянки площею 5,880 га, кадастровий номер 1223284500:01:025:0324, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У 2003 році між [PERSON] (Орендодавцем) та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» (Орендарем) укладено Договір оренди без дати та номеру (далі по тексту Договір оренди), зареєстрований 28 березня 2006 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-06-126-965. У відповідності до п. 1, 2.1, 2.3 Договору оренди, позивач (Орендодавець) передав відповідачу (Орендар) в строкове платне користування належну йому земельну ділянку площею 5,880 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять дев`ять днів з моменту державної реєстрації. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на день підписання договору склала 71 953,00 грн. Відповідно до п. 2.2. Договору оренди, відповідач зобов`язався сплачувати Орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 1,5 відсотка від грошової оцінки землі, згідно Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) зі змінами від 13.09. 2002 року, що становить 1 079,34 грн. за один рік. 14 серпня 2008 року між [PERSON] (Орендарем) та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» було укладено Додаткову угоду б/н до Договору оренди земельної ділянки, укладеного між ними у 2003 році. Додаткова угода зареєстрована 12 лютого 2010 року в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-10-126-00511. За змістом Додаткової угоди до Договору оренди землі, сторонами було вирішено: внести зміни до абз. 1 п. 2.2. Договору, яким змінили орендну плату в грошовій формі у розмірі 2 (Двох) відсотків від грошової оцінки землі, що становить 1 490,00 грн., зокрема Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га, відшкодовує витрати на поховання. У випадку прийняття відповідними державними органами нормативних документів про підвищення вартості орендної плати за земельну ділянку, Орендар також повинен підняти вартість орендної плати та внести відповідні зміни в Договір оренди земельної ділянки; внести зміни до абз. 1 п. 2.3 Договору, яким зазначено термін дії Договору до 31 грудня 2021 року. Відповідно до п. 4 Додаткової угоди, Орендар несе відповідальність за заростання земельної ділянки бур`янами відповідно до Кодексу України про адміністративне правопорушення. Також п. 2.2. Договору, орендна плата корегуватиметься Орендарем шляхом видання наказу без внесення доповнень до договору у наступних випадках: у разі зміни законодавством мінімальної орендної плати; у разі індексації законодавством грошової оцінки землі. Строк видачі орендної плати до 30 грудня кожного календарного року. Відповідно до п. 3 Договору оренди, сторони погодили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочки. На виконання п. 3 Договору оренди [PERSON] (Орендодавець) в день підписання Договору оренди землі також підписала акт приймання-передачі (без дати), відповідно до якого земельна ділянка передана в оренду відповідачу. Додатковою угодою також встановлено, що у всьому іншому, що не передбачено додатковою угодою, сторони керуються Договором та діючим в Україні законодавством. З 2008 року на виконання Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» із змінами від 13.09.2002 року та Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» відповідачем розмір орендної плати у грошовому виразі за Договором оренди землі було збільшено до 3% від нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, сторони за Договором оренди з урахуванням укладеної Додаткової угоди погодили 3 складових орендної плати: грошову - орендна плата у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки; відробіткову - оранка та культивація присадибної ділянки Орендодавця розміром до 0,40 га; натуральну - безкоштовна поставка соломи до садиби Орендодавця. Судом встановлено, що відповідно до внутрішніх наказів відповідача розмір орендної плати поступово збільшувався, а саме: з 2012 року - до 4% від нормативної грошової оцінки землі; 2 2013 року - до 4,71 %, з 2016 року - до 5,5 %, а з 2017 року - до 6,5 %. Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Так, згідно з інформацією наданою Управлінням Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області нормативна грошова оцінка земельної ділянки належної позивачу в період з 2013 по 2018 роки становила станом на: 01.01.2013 рік - 164 023,00 грн.; 01.01.2014 рік - 164 023,00 грн.; 01.01.2015 рік - 204 865,00 грн.; 01.01.2016 рік - 245 838,00 грн.; 01.01.2017 рік - 245 838,00 грн.; 01.01.2018 рік - 245 838,00 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2016-2018 роки узгоджується із внутрішніми наказами відповідача, а саме: № 18-Д від 18.02.2016 року, та № 9 від 23.02.2017 року. З урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її збільшення, за період дії спірного договору (2013-2018 роки), розмір орендної плати в грошовому виразі, який підлягав сплаті позивачу повинен був складати70 580,13 грн., з яких: -за 2013 рік - 7 725,48 грн. (164 023,00 грн. : 100% х 4,71%); -за 2014 рік - 7 725,48 грн. (164 023,00 грн. : 100% х 4,71%); -за 2015 рік - 9 649,14 грн. (204 865,00 грн. : 100% х 4,71%); -за 2016 рік -13 521,09 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 5,5%); -за 2017 рік - 15 979,47 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 6,5%); -за 2018 рік - 15 979,47 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 6,5%). Відповідачем не спростовано, що орендна плата за період з 2013-2015 роки сплачувалась позивачу, а також ним здійснювалась оранка, культивація присадибної земельної ділянки позивача та поставка соломи до садиби позивача за період з 2013-2018 роки. В той же час, заборгованість по орендній платі за 2016-2018 роки відповідачем сплачена в повному обсязі, що підтверджується відомістю на виплату готівки № 00000001150 від 13.05.2019 року, фіскальним чеком № 000021282 00014 від 14.05.2019 року на суму 10 884,00 грн.; відомістю на виплату готівки № 00000002386 від 18.11.2019 року, фіскальним чеком № 000032387 00058 від 19.11.2019 року на суму 10 884,00 грн.; відомістю на виплату готівки № 00000002423 від 29.11.2019 року, фіскальним чеком № 000032893 00046 від 29.11.2019 року на суму 10 884,00 грн. та фіскальним чеком № 000032894 від 29.11.2019 року на суму 10 884,00 грн. Представник відповідача посилається на те, що докази сплати орендної плати за 2013-2015 роки за Договором оренди земельної ділянки площею 5,880 га відсутні, оскільки відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року строк зберігання відомостей на виплату грошей складає 3 (три) роки. В той же час, з огляду на те, що представником відповідача заявлене клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин за період 2013-2015 роки, суд, вирішуючи дане клопотання керується наступними нормами права. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що до спірних правовідносин в частині здійснення розрахунку щодо наявності заборгованості з орендної плати з урахуванням інфляційних втрат та 3% річнихза період 2013-2015 роки належить застосувати строк позовної давності. Як зазначалося вище, в позовній заяві позивач просив стягнути орендну плату за період 2016-2018 роки в розмірі 45 480,03 грн., з яких: за 2016 рік - 13 521,09 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 5,5%); за 2017 рік - 15 979,47 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 6,5%);за 2018 рік - 15 979,47 грн. (245 838,00 грн. : 100% х 6,5%). Проте, суд не може погодитися з даним розрахунком позивача, так як він здійснений без врахування без врахування утримання податку та військового збору, що суперечить умовам Договору оренди, яким визначено, що орендна плата сплачується після утримання прибуткового податку. Приписами п. 170.1 ст.170 ПК України визначено особливості нарахування (виплати) та оподаткування доходу від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм). Так, п.п.170.1.1 п.170.1 ПК України визначає, що податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.. П.170.1.4 п.170.1 ст.170 ПК України вказує, що доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. П.167.1 ст.167 ПК України визначає, що Ставка податку становить 18% бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата). З 2015 року, відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 % від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Таким чином, відповідачем з урахуванням норм ПК України, під час нарахування орендної плати з суми нарахованої орендної плати, як податковим агентом платника податку повинно бути перераховано податок на прибуток фізичних осіб та утримано військовий збір. Відтак, сума орендної плати, належна до виплати позивачу становить: -за 2016 рік - 10 884,48 грн. (13 521,09 грн.-2 433,80 грн. (ПДФО 18%) - 202,81 грн. (ВЗ 1,5%); -за 2017 рік - 12 863,47 грн. (15 979,47 грн. - 2 876,30 грн. (ПДФО 18%) - 239,70 грн. (ВЗ 1,5 %)); -за 2018 рік - 12 863,47 грн. (15 979,47 грн. - 2 876,30 грн. (ПДФО 18%) - 239,70 грн. (ВЗ 1,5 %)). За таких обставин, за Договором оренди земельної ділянки за період з 2016-2018 роки до стягнення підлягає орендна плата в сумі 36 611,42 грн. В той же час, як вже встановлено, відповідачем заборгованість з орендної плати за період з 2016 року по 2018 рік сплачена в повному обсязі, що підтверджується відомістю на виплату готівки № 00000001150 від 13.05.2019 року, фіскальним чеком № 000021282 00014 від 14.05.2019 року на суму 10 884,00 грн.; відомістю на виплату готівки № 00000002386 від 18.11.2019 року, фіскальним чеком № 000032387 00058 від 19.11.2019 року на суму 10 884,00 грн.; відомістю на виплату готівки № 00000002423 від 29.11.2019 року, фіскальним чеком № 000032893 00046 від 29.11.2019 року на суму 10 884,00 грн. та фіскальним чеком № 000032894 від 29.11.2019 року на суму 10 884,00 грн. Вказані вище суми були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» на підставі договору доручення БП « Катражеє Л.Л. від 13.05.2019 року, укладеного між відповідачем ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» (довіритель) та ТОВ «АП «Придніпровське» (Повірений), відповідно до п. 1 та 2 якого повірений зобов`язався за винагороду від імені і за рахунок довірителя сплачувати орендну плату за Договором оренди земельної ділянки № б/н від 2003 року з кадастровим номером 1223284500:01:025:0324, укладеного між [PERSON] і ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», зареєстрованого у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 28.03.2006 року за № 04-06-126-965, з урахуванням змін внесених укладеною Додатковою угодою до Договору № 1, зареєстрованою в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру ДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 12.02.2010 року за № 04-10-126-00511. Сплату проводити орендодавцю земельних ділянок - [PERSON] через касу підприємства ТОВ «АП «Придніпровське» або поштовим переказом через компанію Укрпошта, Нова пошта тощо. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що з огляду на наявність договірних відносин між ним та ТОВ «АП «Придніпровське», останнім у 2019 році було сплачено заборгованість з орендної плати за 2016-2018 роки в повному обсязі. Доводи сторони позивача про те, що заборгованість по орендній платі сплачена частково трьома платежами по 10 884,00 грн. від імені ТОВ «АП «Придніпровське», з яким позивач [PERSON] ніяких договорів не укладала судом не приймаються до уваги, оскільки наявність договірних відносин між відповідачем ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» і ТОВ «АП «Придніпровське» не суперечать умовам Договору про оренду землі по виконанню зобов`язань з виплати орендної плати від імені ТОВ «АП «Придніпровське». При цьому, суд зауважує, що в судовому засіданні стороною позивача визнано факт отримання грошових коштів трьома платежами по 10 884,00 грн. в рахунок погашення заборгованості з виплати орендної плати. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість по орендній плати за 2016-2019 роки виплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач не виконував свої обов`язки щодо сплати орендної плати в повному обсязі та у строк, передбачений Договором оренди землі з урахуванням змін, викладених в Додатковій угоді до цього договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач допустив невиконання умов договору щодо виплати орендної плати, відповідно до зазначених норм цивільного законодавства та договору, суд вважає за необхідне стягнути штрафні санкції в межах строку позовної давності. Відносно інфляційних втрат за прострочення сплати орендної плати за 2016 рік, за умовами укладеного між сторонами договору зобов`язання мало бути виконане у строк до 30 грудня 2016 року; за 2017 рік - до 30 грудня 2017 року, за 2018 рік - до 30 грудня 2018 року, а тому строк штрафних санкцій підлягає нарахуванню з 31 грудня 2016 року, з 31 грудня 2017 року та з 31 грудня 2018 року, проте виходячи з принципу диспозитивності та заявленого позивачем періоду з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2018 року згідно приписів ст. 13 ЦПК України (в межах заявлених вимог) розрахунок інфляційних втрат здійснюється наступним чином: Інфляційні втрати за 2016 рік за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік. Формула сукупного індексу інфляції: ІІс = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ). Де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Сукупний індекс інфляції - IІс: (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) = 1.13668744 Інфляційне збільшення:12 863,47 x 1.13668744 - 12 863,47 = 1 758,27 грн. Розрахунок інфляційних втрат за 2017 рік період з 01.01.2018 року по 31.08.2018 року: Сукупний індекс інфляції - IІс: (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) = 1.03637790 Інфляційне збільшення:12 863,47 x 1.03637790 - 12 863,47 = 467,95 грн. Оскільки позивачем вимоги в частині інфляційних втрат за 2018 рік не заявлялися, судом за цей період розрахунок не здійснюється. Таким чином, інфляційні втрати за період з 01.01.2017 року по 31.08.2018 року складають 2 226,22 грн. Стосовно 3% річних за прострочення сплати орендної плати за 2016 рік, за умовами укладеного між сторонами договору зобов`язання мало бути виконане у строк до 30 грудня 2016 року; за 2017 рік - до 30 грудня 2017 року, за 2018 рік - до 30 грудня 2018 року, а тому строк штрафних санкцій підлягає нарахуванню з 31 грудня 2016 року, з 31 грудня 2017 року та з 31 грудня 2018 року, проте виходячи з принципу диспозитивності та заявленого позивачем періоду з 01 січня 2017 року по 20 вересня 2018 року згідно приписів ст. 13 ЦПК України (в межах заявлених вимог) розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 3% річних за 2016 рік період з 01.01.2017 року по 20.09.2018 року розраховуються наступним чином: -з 01.01.2017року до 31.12.2017 року: 10 884,48 грн. (орендна плата за 2016 рік) x 3 % x 628 (кількість днів у періоді) : 365 : 100= 561,82 грн.; -- з 01.01.2018 року до 20.09.2018: 10 884,48 грн. (орендна плата за 2016 рік) x 3 % x 263 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 235,28 грн., а всього -797,10 грн. 3% річних за 2017 рік період з 01.01.2018 року по 20.09.2018 року розраховуються наступним чином: - з 01.01.2018 року до 20.09.2018: 12 863,47 грн. (орендна плата за 2017 рік) x 3 % x 263 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 235,28 грн. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання з виплати орендної плати за 2018 рік визначений до 30 грудня 2018 року,в той час як 3% річних за цей період повинні нараховуватися з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, розрахунок 3% річних за цей період судом не проводиться, оскільки він передчасний, суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивачем в цій частині під час розгляду справи вимоги не уточнялись. Таким чином, 3% річних за період з 01.01.2017 року по 20.09.2018 року складають 1 032,38 грн. Загальна сума штрафних санкцій за порушення строків виплати орендної плати за 2016-2017 роки складає: 3% річних -1 032,38 грн., інфляційні втрати -2 226,22 грн. Щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати, суд виходить з наступного. За частиною 1 та 2 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, при цьому, проценти на неустойку не нараховуються. Розрахунки розміру пені за невиконання зобов`язання щодо виплати орендної плати за 2016-2017 роки позивачем здійснені за період з 01.01.2017 року по 20.09.2018 року. Як вже встановлено, сторони укладаючи спірний договір оренди землі погодили, що Орендар несе відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати у вигляді пені у розмірі 0,01 відсотка від суми недоїмки за кожен день прострочки (п. 3 розділ №Відповідальність сторін»). За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає ізЦивільного кодексу Україниперіод, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК Українидо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-474цс16. Вимогу про стягнення пені позивачем заявлено поза межами спеціального строку позовної давності у один рік, а саме за період з 01.01.2014 року по 20.09.2018. Відповідачем у відзиві висловлена позиція про невірне нарахування позивачем пені за період з 01.01.2014 по 20.09.2018, оскільки він перевищує спеціальний строк позовної давності, встановлений в один рік нормами ч. 2 ст. 258 ЦК України, у зв`язку з чим останній просив до вимог про стягнення пені застосувати строк позовної давності в один рік. Так, позивач [PERSON] з позовом до суду звернулася 25.09.2018 року, а отже початок річного строку позовної давності починається з 26.09.2017. При цьому позовні вимоги позивачем заявлені та розраховані за період по 20.09.2018 року. З огляду на приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кінцевий строк здійснення розрахунку пені становить саме 20.09.2018 року, тобто в межах заявлених позивачем вимог. Таким чином, розмір пені судом обраховується за період з 26.09.2017року по 20.09.2018 рік. Як встановлено вище, заборгованість з орендної плати за 2016-2017 роки склала 23 747,95 грн., з яких: за 2016 рік - 10 884,48 грн.; за 2017 рік - 12 863,47 грн. Розрахунок пені здійснюється за формулою:Пеня = С x РП x Д : 100, деС - сума заборгованості за період,РП - розмір пені, зазначений в договорі,Д -кількість днів прострочення. Пеня за 2016-2017 роки за період з 26.09.2017 року по 20.00.9.2018 року розраховуються наступним чином: -10 884,48 грн. (орендна плата за 2016 рік) x 0.01 x 360 : 100 = 391,84 грн.; -12 863,47 грн. (орендна плата за 2017 рік) x 0.01 x 360 : 100 = 463,08 грн. Оскільки строк виконання зобов`язання з виплати орендної плати за 2018 рік визначений до 30 грудня 2018 року,в даному випадку пеня за цей період повинна нараховуватися починаючи з 01.01.2019 року, а туму розрахунок пені за цей період судом не здійснюється, оскільки він передчасний, при цьому суд зауважує, що позивачем вимоги в цій частині не уточнялись. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання з виплати орендної плати за 2018 рік визначений до 30 грудня 2018 року,в даному випадку пеня за цей період повинна нараховуватися починаючи з 01.01.2019 року та в межа строку позовної давності в один рік, розрахунок пеня за цей період судом не проводиться, оскільки він передчасний, суд не може вийти за межі позовних вимог, а позивачем в цій частині під час розгляду справи вимоги не уточнялись. Таким чином, загальна сума пені за 2016-2017 роки складає 854,92 грн. З урахуванням наведеного, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по орендній платі, з відповідача на користь позивача [PERSON] належить стягнути інфляційні втрати за 2016-2017 роки за період з 01.01.2017 року по 31.08.2018 року в сумі 2 226,22 грн.; 3% річних за 2016-2017 роки за період з 01.01.2017 року по 20.09.2018 року в сумі 1 032,38 грн., а також пеню за 2016-2017 роки за період з 26.09.2017 року по 20.09.2018 року в сумі 854,92 грн., а всього - 4 113,52 грн. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в частині розірвання договору оренди, суд виходить з наступного. Однією з підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, позивач у позові визначає систематичне невиконання умов Договору в частині своєчасної сплати орендної плати у грошовій формі та в частині надання послуг з оранки і культивації присадибної ділянки та завезення соломи до садиби Орендодавця. В той же час, судом встановлено, що за період з 2013-2018 роки відповідачем не виконувались зобов`язання з оранки, культивації присадибної ділянки розміром до 0,40 га та не здійснювались послуги щодо безкоштовної поставки соломи до садиби позивача за 2013-2018 роки, в тому числі останній не компенсував відсутність даних послуг, що передбачено умовами Договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Ст.15 Закону України «Про оренду землі» відносить до істотних умов договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Встановлює, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. За ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладання Договору, Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Абзац 5 статті 24 Закону України «Про оренду землі» встановлює право орендодавця на вимогу від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Так, Договором оренди передбачено, що відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату, утримувати з орендної плати прибутковий податок та вносити його до бюджету. Нести відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати. Як зазначалося вище, укладений Договір, з урахуванням Додаткової угоди, визнаного сторонами факту збільшення розміру Орендної плати визначає три основні складові орендної плати за Договором, якими є: орендна плата у грошовій формі 6,5% від грошової оцінки землі, безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця, оранка та культивація присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га. Пункт 3 ч. 1 ст.3 ЦК України визначає однією з загальних засада цивільного законодавства свободу договору. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.ч.1-3 ст.6 ЦК України). Частина 1 ст. 14 ЦК України визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість з орендної плати за 2016-2018 роки відповідачем сплачена в повному обсязі, в той же час з порушенням строків, передбачених умовами договору оренди землі. В той же час, підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата відповідачем позивачу орендної плати у встановлені договором строки, зокрема орендної плати визначеної Договором у формі оранки та культивації присадибної ділянки Орендодавця, та поставки соломи до садиби Орендодавця за 2013- 2018 роки, з урахуванням наявних в справі доказів, які підтверджують наявність такої земельної ділянки та враховуючи не надання відповідачем доказів на підтвердження виконанняцих послуг протягом цього періоду. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 183/1749/17 Верховний Суд України зробив висновок про те, що неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору. Відповідно до 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» систематично порушувалося виконання зобов`язання за спірним Договором по сплаті орендної плати за 2016-2018 роки, зокрема в частині проведення оранки та культивації присадибної земельної ділянки протягом 2013-2018 роки, зокрема поставки соломи протягом цього періоду, в той час як сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди. Тобто, позивач не отримав вчасно того, на що він розраховував при наявності діючої угоди. Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі своєчасної сплати орендної плати, є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке, з огляду на положення статті 526 ЦК України, дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість у подальшому. Таким чином, встановивши, що ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» не виконало зобов`язання за спірним Договором оренди землі, що порушило передбачене договором право орендодавця на її своєчасне отримання, зокрема в повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Доводи представника відповідача про те, що позивач не повідомила його про наявність у неї в користуванні земельної ділянки судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду. Крім того, сторонами не заперечувався той факт, що дані послуги відповідачем здійснювались з моменту укладення договору оренди землі та до 2013 року. Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду. При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови). Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови). У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц зроблений висновок про те, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа № 301/1894/17. Представником позивача на підтвердження понесення Катражеє Л.Л. витрат на адвоката надано: договір № 01/09-18 про надання правової допомоги від 17.09.2018 року, додаток № 1від 17.09.2018 року до договору № 01/09-18 про надання правової допомоги від 17.09.2018 року про погодження між сторонами гонорару адвоката на суму 10 000,00 грн.;акт б/н від 20.09.2018 року про надання юридичних послуг, згідно якого:вартість послуг з правового аналізу документів - 100,00 грн.; вартість послуг з досудового врегулювання спору (направлення адвокатського запиту та вимог, отримання інформаційних довідок, поштових відправлень, отримання витягу з ДЗК про земельну ділянку) - 1 500,00 грн.; вартість послуг за складання та подання до суду позовної заяви - 2 500,00 грн.; вартість послуг за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - 5 500,00 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру № 60 від 20.09.2018 року на суму 10 000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. В свою чергу, представник відповідача ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» у своїй заяві заперечував проти стягнення з товариства витрат на правову допомогу в зазначеному розмірі, вважає їх завищеними та такими, що не відповідають складності справи. На підставі ч. 3 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконання адвокатом послуг з урахуванням витраченого ним часу на здійснення певних робіт, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем [PERSON] сплачено суму судового збору у розмірі 704,80 грн. за вимогу про розірвання договору оренди. Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі задоволені частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 45,33 грн. (1 079,54 грн. х 4 113,52 грн./97 953,59 грн.). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial