Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

08.07.2021 року до суду надійшов позов керівника Доброславської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР» до [PERSON] про відшкодування на користь КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР» витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] у розмірі 33044,80 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Литвинюк А.В. Ухвалою суду від 20.07.2021 року було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами у справі у строки, передбачені ст.275 ЦПК України з повідомленням (викликом) учасників справи. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст.128-130 ЦПК України. Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області Карцева І.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо відшкодування витрат лікувального закладу, оскільки він самостійно оплачував лікування потерпілого [PERSON] під час перебування в лікарні, на підтвердження зазначеного надав квитанції про закупівлю ліків. Представник КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР» до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив позовні вимоги задовольнити Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.05.2021 року між обвинуваченим [PERSON] , [INFO] та прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області Рябоконь Р.В. затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.05.2021 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Вироком суду встановлено, що 26.02.2021 року приблизно 17:00 год, [PERSON] перебуваючи у будинку за місцем проживання [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] розпивав з останнім спиртні напої. В ході вживання алкогольних напоїв між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у [PERSON] виник злочинний умисел на заподіяння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел [PERSON] усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи кухонний ніж, який взяв зі столу кімнати, в якій він перебував з потерпілим та утримуючи його у своїй руці, умисно наніс два удари в нижню частину спини, внаслідок чого потерпілому [PERSON] було завдано тілесні ушкодження у вигляді: колото - різаної рани поперечної ділянки з ураженням лівої нирки, які були небезпечними для життя в момент їх заподіяння і за цим критерієм, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Ч.6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі викладеного, обставини встановлені та викладені у вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.05.2021 року у справі №504/1648/21 (провадження 1-кп/504/790/21) додатковому доказуванню не підлягають. Згідно з довідкою КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР» №01/01-07/2068 від 22.06.2021 року вбачається, що вартість лікування [PERSON] , який знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії 4 л/днів, а також у відділені ортопедії та травматології 11 л/днів в період з 26.02.2021 року по 13.03.2021 року становить 33044,80 грн. КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР» звернулась до Доброславської окружної прокуратури Одеської області з заявою про захист інтересів держави в особі вказаної комунальної установи в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», а саме щодо звернення до суду з позовом про стягнення фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] у розмірі 33044,80 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з вказаним позовом. Згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до положень ч.3 ст.1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно ч.2 ст.1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним на стаціонарі та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко- дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами (абз.3 п.3 Порядку). Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні) сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01 від 06.09.2005 року, п.89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00 18.07.2006 року, п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04 від 10.02.2010 року, п.58) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, проте п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, п.29). При викладених обставинах, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] витрати на лікування потерпілого [PERSON] у розмірі 33044,80 грн. Згідно з ч.ч.1,2,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у ставці, якій підлягав сплаті позивачем в цій справі, у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved