Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на наступні обставини. 27.02.2020 р. о 14 год. 30 хв. в м. Біла Церква, на вул. Таращанська, в районі будинку 155, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mersedes-benz С220», д/н [NUMBER] , порушив п.2.36.,12.1.,12.3.,12,4,13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не врахував дорожню обстановку не дотримався безпечної дистанції та безпечної швидкості руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Primera», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка зупинилася перед пішохідним переходом щоб пропустити пішохода. В результаті ДТП транспортні засоби отримали суттєві механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримала ЗЧМТ та тимчасово втратила свідомість. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2020 р. вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП за шкоду, завдану майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу «Mersedes-benz С220», д/н [NUMBER] була застрахована АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/168931945 з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 130 000 грн та франшизою 2 000 грн. Також, позивач застрахувала автомобіль «Nissan Primera», д/н [NUMBER] у страховика приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA 82728 від 17.02.2020 р. за програмою «Легке КАСКО». ПАТ «СГ «ТАС» не замовляло оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] , внаслідок вказаної ДТП, оскільки розмір страхового відшкодування визначений на підставі калькуляції складеної страховиком ПАТ «СГ «ТАС» при укладанні Договору № FA 82728 від17.02.2020 р. відповідно до пункту 21.11.1.3.1. програми «Легке КАСКО». ПАТ «СГ «ТАС» відшкодовувало позивачу збитки заподіяні пошкодженням автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] внаслідок вказаного ДТП в розмірі та за програмою «Легке КАСКО» в сумі 48 373,76 грн. та 6 141,53 грн., а всього 54 515,29 грн. Згідно Висновку експертного дослідження № 49 «Про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Nissan Primera», д.р.н.з. [NUMBER] », судовим експертом Петрушанко В.Ф. (підстава - свідоцтво № 996 від 09.06.2006 р., видане рішенням ЦЕКК при МЮ України та продовжене до 30.01.2022р., стаж експертної роботи з 2004 р., стаж роботи за фахом інженер-механік AT з 1996р.) встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу становить 74 851,09 грн., вартість матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] становить 143 746,83 грн. 20.07.2020 р. позивач звернулася до AT "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" з заявою про виплату страхового відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] внаслідок ДТП скоєного 27.02.2020 р. [PERSON] 05.08.2020 р. листом за вих. № 1176 AT "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, оскільки вважає, що сума 54 515,29 грн. сплачена ПАТ «СГ «ТАС» відповідно до пункту 21.11.1.3.1. програми «Легке КАСКО» дорівнює сумі страхового відшкодування, яку відповідач-2 має сплати згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Згідно Висновку експертного дослідження № 49 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу становить 74 851,09 грн., а тому відповідач-2 як страховик цивільно-правової відповідальності водія [PERSON] , який вже перерахував ПАТ «СГ«ТАС» кошти відповідно до Договору за програмою «Легке КАСКО», зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 18 335,80 грн. з розрахунку: 74 851,09 грн. (вартість ремонту з урахуванням зносу) - 54 515,29 грн. (сума сплачена ПАТ «СГ«ТАС» згідно п.21.11.1.3.1. програми «Легке КАСКО) - 2 000 (франшиза) = 18 335,80 грн. Оскільки згідно Висновку експертного дослідження № 49 повна вартість матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] становить 143 746,83 грн., а тому відповідач-1 [PERSON] , як особа винна у заподіянні збитків зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між реальними збитками та страховим відшкодуванням, а саме 70 895,74 грн., з розрахунку: 143 746,83 грн. (сума реального збитку) - 54 515,29 грн. (сума сплачена ПАТ «СГ«ТАС» згідно п.21.11.1.3.1. програми «Легке КАСКО) - 18 335,80 грн (сума сплати належна з відповідача 2) = 70 895,74 грн. До матеріальних збитків нанесених їй внаслідок вказаної ДТП вона відносить наступні: вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 18 335,80 грн. яке зобов`язаний сплатити Відповідач - 2, як страховик; різницю між реальними збитками та страховим відшкодуванням в сумі 70 895,74 грн., яке зобов`язаний сплатити Відповідач - 1, як особа винна у заподіянні збитків; витрати на спеціалістів щодо визначення матеріального збитку, завданого ДТП - в сумі 2 500 грн., згідно Акту виконаних робіт № 49 та квитанції до прибуткового касового ордера №18 від 25.03.2020 р., виданого ФОП [PERSON] ; витрати на медичне обстеження та процедури, всього - 4 148,73 грн., з них: витрати на медикаменти - 1 748,73 грн.; витрати на дослідження - 2 400,00 грн., але враховуючи сплату страхового медичного відшкодування за програмою «Легке Каско», яке їй сплачено в сумі - 1 500 грн., сума до відшкодування визначається - 2 648,73 грн. Окрім цього, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 20 000 грн. Тому, просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 76 544.47 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 18 335,80 грн. та всі судові витрати покласти на [PERSON] ( а. с. 1-8 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 36 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 22 грудня 2020 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] ( а. с. 39 ). 27 січня 2021 року за вх. № 3355 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача [PERSON] ( а. с. 40 ). Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 28 січня 2021 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 11 годину 00 хвилин 04 березня 2021 року ( а. с. 41-42 ). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. 24 лютого 2021 року за вх. № 8971 судом отримано відзив від ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що 12.03.2020 року АТ «СГ «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування транспортних ризиків від 17.02.2020 року, укладеного з AT «СГ «ТАС», сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 48 373, 76 грн., розраховане на підставі ремонтної калькуляції програми Аудатекс. 15.06.2020 року AT «СГ «ТАС» звернулось до AT «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою на виплату страхового відшкодування, в порядку суброгації, внаслідок настання ДТП, яка сталася 27.02.2020 р., за участі вищезгаданих транспортних засобів. 30.07.2020 року AT «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» сплатило на користь AT «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 46 373, 76 грн., за мінусом франшизи в сумі 2 000, 00 грн., передбаченої Полісом ОСЦПВ № ЕР-168931945 ( а. с. 50-51 ). 03 березня 2021 року за вх. № 10533 судом отримано відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому останній посилався на наступне. Дійсно, 27.02.2020 р. близько 14 год. 30 хв. в м. Біла Церква на вул. Таращанська в районі будинку 155, сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення автомобілів «Mersedes-benz С220», яким керував він, та «Nissan Primera» під керуванням позивача. В результаті ДТП транспортні засоби отримали пошкодження. Його цивільно-правова відповідальність була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР-168931945, страховик - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП». Розмір страхової суми на одного потерпілого 260 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 130 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Після ДТП він звернувся до страховика з повідомленням про ДТП. Крім того, автомобіль позивачки був зареєстрований ПАТ "Страхова група "ТАС" за договором добровільного комплексного страхування транспортних засобів "Повний автозахист" від 17.02.2020 року, відповідно до якого визначено страхова сума "Легке КАСКО" 100 000 грн., "Дорожній Амулет" 100 000 грн., "Автоцивілка плюс" 50 000 грн. У позовній заяві позивачка стверджує, що її автомобіль був застрахований за програмою "Легке КАСКО", а розмір страхового відшкодування був визначений на підставі калькуляції складеної страховиком при укладанні договору страхування за домовленістю з страхувальником. Ці твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідно до листа № 02806/0120 від 18.09.2020 р. ПАТ "Страхова група "ТАС" згідно з п. 21.11.1.3.1 Договору розрахунок страхового відшкодування визначається згідно з калькуляцією вартості відновлювального ремонту, що складена Страховиком із застосуванням сертифікованого в Україні програмного забезпечення, або згідно з актом товарознавчого дослідження (за вибором Страховика). Сума страхового відшкодування згідно Калькуляції № 04603/40 від 03.03.2020 р. становить 48 373,85 грн., згідно Калькуляції № 04603/40 від 17.03.2020 р. сума доплати становить 6 141,53 грн. Загальна сума страхового відшкодування 54 515,29 грн. Вказана сума була виплачена позивачці. Тобто розмір виплати визначався не при укладанні договору за домовленістю сторін, а на підставі калькуляції, складеної страховиком, але вказану калькуляцію позивачка до суду не надає. Позивачка погодилась отримати страхове відшкодування у сумі 54 515,29 грн. і претензій чи позовних вимог до свого страховика не пред`являє, отже вона погодилась з калькуляцією, складеною представником ПАТ "Страхова група "ТАС". В подальшому його Страховик - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» сплатив Страховику позивачки - ПАТ "Страхова група "ТАС", страхове відшкодування за мінусом франшизи, а тому питання відшкодування позивачці шкоди, спричиненої внаслідок ДТП можна вважати врегульованим. Не зважаючи на це позивач просить стягнути з нього матеріальну шкоду на суму 76 544,47 грн. та моральну на суму 20 000 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що ФОП [PERSON] визначив вартість ремонту у 162 209, 37 грн., а вартість матеріального збитку = ринковій вартості автомобіля, що становить 143 746,83 грн. Оскільки на момент ДТП його автомобіль «Mersedes-benz С220», д.н.з. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР-168931945, страховик - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», а тому при вирішення питання необхідно керуватись нормами ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР-168931945, страхова сума на одного потерпілого складає 130 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Він переконаний, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, на яку позивач може претендувати, як відшкодування шкоди, буде в межах визначеного Полісом ліміту в сумі 130 000 грн., а тому вимога позивача, відповідно до ст. 1194 ЦК України, повинна бути заявлена не до нього, а до страховика - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ- КООП». Що стосується вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої здоров`ю позивача, то згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР-168931945, страхова сума на одного потерпілого складає 260 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю. Позивач заявила вимоги на суму 2 648,73 грн., що знаходиться в межах визначеного Полісом ліміту, а тому ця вимога позивача, відповідно до ст. 1194 ЦК України, ст. 23, 24 ЗУ " Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" також повинна бути заявлена не до нього, а до страховика - ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП». Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, вважає її також необґрунтованою, оскільки позивач не надала належних доказів, для доведення факту її спричинення, та не навела розрахунку розміру моральної шкоди, яку вона визначила на власний розсуд у розмірі 20 000 грн. Додатково хоче зауважити і щодо заявленого позивачкою досудового врегулювання спору, а саме щодо пропозиції придбання для неї ним аналогічного автомобіля за 163 900 грн., вважає таку пропозицію позивачки несправедливою, оскільки 25.03.2020 року з висновку № 49 позивачка знала, що ринкова вартість її автомобіля до пошкодження складала 143 746,83 грн., тобто на 20 000 грн. менше ніж вартість іншого автомобіля, який вона пропонувала йому придбати для неї, а тому вказана пропозиція не була ним прийнята і не привела до позасудового врегулювання цього спору. Беручи до уваги вищенаведене, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ( а. с. 75-79 ). Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] , адвоката Невгада О.В. було призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження по даній справі було зупинено. Перед експертом було поставлено питання: «Яка вартість автомобіля «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] , належного [PERSON] , станом на 27.02.2020 року з врахуванням механічних ушкоджень після ДТП, яка відбулась 27.02.2020 року?» ( а. с. 102-105 ). 14 червня 2021 року судом отримано матеріали цивільної справи разом із висновком експерта № 77, складеного 10.06.2021 року ( а. с. 108, 109-114 ). Ухвалою суду від 15.06.2021 року відновлено провадження у даній справі та призначено судове засідання на 19 липня 2021 року ( а. с. 117-118 ). Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін по справі ( а. с. 126, 135 ). Останнього разу розгляд справи було відкладено на 14 годину 00 хвилин 18.10.2021 року ( а. с. 137 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Невгад О.В. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача до [PERSON] та просив відмовити до нього в задоволені вимог. Відповідач приватне акціонерне товариство «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення, з яких вбачається, що зазначені страхові компанії отримали судові повістки про слухання справи Білоцерківським міськрайонним судом 18.10.2021 року - 21.09.2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та третя особа ПАТ «СГ «ТАС» належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи та завчасно. Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача та третьої особи не надходило. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 27.02.2020 року о 14 год. 30 хв. в м. Біла Церква, на вул. Таращанська, в районі будинку 155, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mersedes-benz С220», д/н [NUMBER] , порушив п.2.36.,12.1.,12.3.,12,4,13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не врахував дорожню обстановку не дотримався безпечної дистанції та безпечної швидкості руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Primera», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка зупинилася перед пішохідним переходом щоб пропустити пішохода. В результаті ДТП транспортні засоби отримали суттєві механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримала ЗЧМТ. Згідно постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2020 року вищевказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] ( а. с. 11 ). Зазначене судове рішення набрало законної сили 11 квітня 2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП за шкоду, завдану майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу «Mersedes-benz С220», д/н [NUMBER] була застрахована АТ "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/168931945 з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 130 000 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260 000 грн. та франшизою 2 000 грн. ( а. с. 52 ). Також, автомобіль позивача «Nissan Primera», д/н [NUMBER] було застраховано у страховика приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № FA 82728 від 17.02.2020 р. за програмою «Легке КАСКО» 100 000 грн., "Дорожній Амулет" 100 000 грн. ( а. с. 13 ). Крім того, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] , була застрахована у страховика приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (поліс № АО/6388116), з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 100 000 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260 000 грн. та франшизою 0 грн. ( а. с. 12 ). 10 березня 2020 року ПАТ «СГ «ТАС» склало страховий АКТ № 05506/40/920, де сума до виплати склала 48 373,76 грн. ( а. с. 14 ). Встановлено, що ПАТ «СГ «ТАС» не замовляло оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] , внаслідок вказаної ДТП, оскільки розмір страхового відшкодування визначений на підставі калькуляції складеної страховиком ПАТ «СГ «ТАС» при укладанні Договору № FA 82728 від 17.02.2020 р. Публічне акціонерне товариство «СГ «ТАС» відшкодовувало позивачу збитки заподіяні пошкодженням автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] внаслідок вищевказаного ДТП в розмірі 48 373,76 грн. та 6 141,53 грн., а всього 54 515,29 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 12.03.2020 року та 19.03.2020 року відповідно ( а. с. 15, 16 ). Зазначене не спростовано і позивачем в судовому засіданні, а навпаки підтверджено. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно Висновку експертного дослідження № 49 «Про визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Nissan Primera», д.н.з. [NUMBER] », який доданий позивачем до позовної заяви, складений судовим експертом Петрушанко В.Ф., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу становить 74 851,09 грн., вартість матеріального збитку заподіяного пошкодженням автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] становить 143 746,83 грн. ( а. с. 19-21 ). 05 серпня 2020 року листом за вих. № 1176 AT "СГ "Ю.БІ.АЙ-КООП" відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, оскільки АТ «СГ «ТАС» на підставі договору добровільного страхування транспортних ризиків від 17.02.2020 року сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 48 373,76 грн., а 30.07.2020 року АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», на виконання вимог Закону та зобов`язань за Полісом, на підставі заяви потерпілої особи, здійснило виплату страхового відшкодування АТ «СГ «ТАС» у розмірі 46 373,76 грн. за мінусом франшизи 2000 грн. ( а. с. 33 ). Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач зазначає, що страхова компанія АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» зобов`язана відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 18 335,80 грн. з розрахунку: 74 851,09 грн. (вартість ремонту з урахуванням зносу) - 54 515,29 грн. (сума сплачена ПАТ «СГ«ТАС» згідно п.21.11.1.3.1. програми «Легке КАСКО) - 2 000 (франшиза) = 18 335,80 грн., а [PERSON] , як особа винна у заподіянні збитків зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між реальними збитками та страховим відшкодуванням, а саме 70 895,74 грн., з розрахунку: 143 746,83 грн. (сума реального збитку) - 54 515,29 грн. (сума сплачена ПАТ «СГ«ТАС» згідно п.21.11.1.3.1. програми «Легке КАСКО) - 18 335,80 грн (сума сплати належна з відповідача-2) = 70 895,74 грн., а також інші матеріальні витрати понесені позивачем ( за складання висновку експерта, витрати на медичне обстеження та лікування ), а також моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19). Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 287/463/15-ц, провадження № 61-15930св18. ВС наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України. Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Як висновок, на сьогоднішній день, згідно з останньою правовою позицією Верховного Суду, відповідь на питання, хто буде змушений оплатити ремонт машини при ДТП, якщо у водія є страховка, є наступною: відновлювальний ремонт автомобіля оплачує в першу чергу страхова компанія винуватця, а в разі якщо суми страхового відшкодування недостатньо, незалежно від того, який розмір збитку визначила страхова компанія, різницю між фактичною вартістю ремонту авто і сумою страхового відшкодування сплачує винуватець ДТП. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755 / 7666/19. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 754/5626/19, провадження № 61-2061св20. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, як зазначено вище, цивільно-правова відповідальність винної особи в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] , яка мале місце 27.02.2020 року була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», де згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/168931945, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260 000 грн. та франшизою 2 000 грн. Як зазначено в доданому до позовної заяви з боку позивача Висновку експертного дослідження № 49 від 25.03.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] , який належить позивачу з урахуванням фізичного зносу становить 74 851,09 грн. Страховою компанією ПАТ «СГ «ТАС» виплачена позивачу сума страхового відшкодування в розмірі 54 515,29 грн., про що вищезазначено. У випадку неналежної та не повної виплати страховиком страхового відшкодування, потерпіла особа вправі стягнути залишок суми зі страховика, а не застрахованої особи, якщо ця сума не перевищує розмір суми страхового ліміту. Тобто, Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/168931945, яким застрахована відповідальність [PERSON] передбачає достатній ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну. Тому, вимоги позивача до відповідача [PERSON] в частині стягнення 70 895,74 гривень матеріальних збитків є такими, що не підлягають задоволенню. Також, не підлягають стягненню з відповідача [PERSON] і витрати на медичне обстеження та процедури в розмірі 2 648,73 грн., оскільки вищевказаним Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/168931945, останній передбачає ліміт, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 260 000 грн., тому виходячи з цього, обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП покладається на страховика відповідно до лімітів відповідальності. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Як становлено в судовому засіданні та не спростовано з боку позивача належними та допустимим доказами, що остання не зверталася до страхової компанії ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» з цього приводу. До того ж, надані з боку позивача докази до матеріалів справи понесених витрат на медичне обстеження та процедури в розмірі 2 648,73 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної цивільної справи, понесення таких витрат підтверджено лише на суму 546,68 грн. ( а. с. 23-24, 27 ). Стосовно вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім 'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Згідно п. 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивач обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., зазначала, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала душевних страждань, отриманих насамперед через обставин и приведення особистого приватного майна у негідність, втрати мобільності, можливості забезпечення своїх обов`язків - професійних, а також в сім`ї і родині. Пошкодження належного їй майна потягло суттєві зміни у сталому для неї та її сім`ї ритмі життя. Душевні страждання відчуває до наступного часу, так як фактичні витрати на відновлення автомобіля перевищують страхові виплати, та сам відповідач самоусунувся від вирішення питання можливості відновлення її попереднього стану: стану ТЗ, її стану здоров`я, так і вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. Також моральна шкода виразилася в психічних стражданнях, пов`язаних з лікуванням у лікарні, яке стало наслідком сильного удару від ТЗ відповідача та отриманням нею струсу головного мозку. Наслідки перенесеної позивачем ЗМТЧ та психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону N 1961-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, посилався як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП, як і зазначав про завдання моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, у відповідності до вимог ст. 26-1 Закону N 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю". Зазначене узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі N 465/4287/15, провадження N 14-406цс19. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 153/1565/18, провадження № 61-3994 св 20. Згідно страхового полісу № ЕР/168931945, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000 гривень на одного потерпілого. Тобто, загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю однієї особи не може перевищувати 260 000 грн. Оскільки позивач зазначала, що під час ДТП їй було завдано шкоди здоров`ю, наслідком сильного удару від ТЗ відповідача та отриманням нею струсу головного мозку, ЗМТЧ, зазначеним останній завдано моральної шкоди, окрім цього пошкодженням автомобіля, то позивач мала право звернутися до страховика з вимогою про виплату моральної шкоди, однак, позивач як в позасудовому порядку так і в судовому з вимогою про стягнення моральної шкоди з такими вимогами до страховика не зверталася. Моральна шкода спричинена ушкодженням здоров`я за винуватця ДТП стягується із відрахуванням розміру моральної шкоди, яку зобов`язаний виплатити страховик. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі № 641/5333/16-ц. Тому, враховуючи наведене, вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 18 335,80 грн., то суд наголошує на наступному. Основоположною нормою у визначенні розміру страхового відшкодування в правовідносинах у сфері обов`язкового страхування являється стаття 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи». В свою чергу, за Законом оцінена шкода яка підлягає відшкодуванню потерпілій особі, має відповідати за наступними статтями 9, 12, 29-32, 36 Закону. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст. 9). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ст. 12). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29). Аналогічна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 477/2154/16-ц; у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 227/2996/16-ц. Страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу (ВТВ) (ст. 32). Також, в пункті 36.2. ст. 36 Закону закріплено, що «Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: У разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму значеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з монету пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна». Як встановлено в судовому засіданні ПАТ «СГ «ТАС» не замовляло оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Nissan Primera», д/н [NUMBER] . 12.03.2020 року ПАТ «СГ «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування транспортних ризиків від 17.02.2020 року, сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 48 373, 76 грн., розраховане на підставі ремонтної Калькуляції № 04603/40 від 03.03.2020 року. 30.07.2020 року ПAT «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» сплатило на користь ПAT «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 46 373, 76 грн., за мінусом франшизи в сумі 2 000, 00 грн., передбаченої Полісом ОСЦПВ № ЕР-168931945. Згідно наявного платіжного доручення від 19.03.2020 року АТ «СГ «ТАС» ще сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 6 141,53 грн., сума доплати страхового відшкодування згідно Калькуляції № 04603/40 від 17.03.2020 року ( після додаткового огляду та виявлення скритих пошкоджень ). Тобто, позивач як зазначено вище та не спростовано отримала від страхової компанії страхове відшкодування в загальному розмірі 54 515,29 грн. Встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи ( а. с. 115, 116 ), що автомобіль позивача «Nissan Primera», д/н [NUMBER] відремонтований, зазначене не спростовано і позивачем. Позивач зазначала в судовому засіданні, що нею було понесено витрати на відновлення автомобіля більш ніж їй було сплачено страхове відшкодування. Однак, з боку позивача не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу дійсної вартості відновлювального ремонту, який остання понесла, від розміру якої залежить встановлення фактичної різниці між страховим відшкодуванням та понесеними збитками для відновлювання порушеного права. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно, суд самостійно позбавлений можливості встановити дійсної вартості відновлювального ремонту та витрати, яка понесла позивач. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ,т.) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Зазначені правові висновки містяться в постановах Верховного Суду: № 753/19288/14-ц від 30.10.2019 року; № 591/3152/16-ц від 25.03.2019 року. Верховний Суд в постанові № 753/19288/14-ц від 30.10.2019 року зазначив, що встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz 220Е, номерний знак [NUMBER] , і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Судами встановлено, що автомобіль марки Mercedes-Benz 220Е, номерний знак [NUMBER] , фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Враховуючи зазначене, в силу вимог статті 263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач [PERSON] , розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме нею, суду не надано. Оскільки автомобіль вже відновлений, то суд не може взяти до уваги експертне дослідження, яке було надано позивачем до позовної заяви від 25.03.2020 року за № 49, так як повинен визначати розмір відновлювального ремонту на підставі саме документів, які підтверджують здійснення такого ремонту. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові № 753/19288/14-ц від 30.10.2019 року. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення страхове відшкодування в розмірі 18 335,80 грн. є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed