Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ БАНК", що 29 липня 2010 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство "ВТБ БАНК" (надалі - позивач або банк) та [PERSON] (надалі - відповідач або позичальник) було укладено кредитний договір № R53700395731В від 26.02.2013 року (надалі - "Кредитний договір"), згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 100000, 00 гривень строком повернення до 26.02.2017 року з відсотковою ставкою (плата) за користування кредитом - 27% річних. Кредитні кошти призначенні на споживчі цілі (п.2 кредитного договору). Згідно з п.3.4 кредитного договору повернення кредиту та процентів відбувається щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 27 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період за який сплачуються проценти з 28 числа (включно) попереднього місяця по 27 число (включно) поточного місяця. Відповідач взяв на себе зобов'язання сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором (п.п. 5.3.1 Кредитного договору). Проте, відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені п.п.1, п. п. 5.3.1, розділом 3 та розділом 4 кредитного договору, чим не тільки порушує умови договору, вимоги чинного законодавства, але й майнові права та законні інтереси позивача. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника за кредитним договором, згідно розрахунку суми боргу за кредитним договором. Згідно з п. 7.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки. Таким чином загальна сума, що підлягає до сплати позичальником [PERSON] по кредитному договору № R53700395731В від 26.02.2013 року, становить 129 447,34 грн. грн. та складається з: 92 543,54 грн. - сума кредиту, що залишилась неповернутою відповідачем; 7460,09 - сума простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції; 7527,87 грн. - сума прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції; 2144,26 грн. - сума непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 28.08.2013 року по 25.09.2013р.; 1690,00 грн. - сума нарахованої комісії за обслуговування кредиту за період з 01.08.2013р. по 31.08.2013р.; 10 140,00 грн. сума простроченої комісії за обслуговування кредиту за період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р.; 3807,68 грн. - пеня за прострочення кредиту згідно кредитного договору; 4005,48 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків згідно кредитного договору; 62,59грн. - сума 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту згідно ст.625 ЦК України; 65,83 грн. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків за прострочення відсотків згідно ст.625 ЦК України. Так, у зв'язку з тим, що позичальником основне зобов'язання, що випливає з кредитного договору, в тому числі в строк та в порядку, визначеному договором, не виконано та заборгованість перед банком не погашена, позивачем ініційована процедура стягнення заборгованості по кредитному договору. На підставі викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" в особі Відділення "Донецька регіональна дирекція" ПАТ "ВТБ БАНК" заборгованість за кредитним договором № R53700395731В від 26.02.2013 року на загальну суму 129 447 (сто двадцять дев'ять тисяч чотириста сорок сім) грн. 34 коп. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, на позові наполягав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5, ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Окрім цього представник відповідача [PERSON] також була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (ар.с.112-113). У судове засідання також не з'явилась, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Ухвалою суду прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надала заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством "ВТБ БАНК", що 29 липня 2010 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство"ВТБ БАНК" (ар.с.23) та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53700395731В від 26.02.2013 року, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 100 000,00 гривень строком повернення до 26.02.2017 року з відсотковою ставкою (плата) за користування кредитом-27% річних (ар.с.18-21). З ціллю виконання договірних вимог позивачем, [PERSON] було видано кредит в сумі 100 000,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер № 16050 від 26.02.2013 р. (ар.с.17). Згідно п.3.4 кредитного договору повернення кредиту та процентів відбувається щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутних послуг. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 27 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період, за який сплачуються проценти з 28 числа (включно) попереднього місяця по 27 число (включно) поточного місяця. Окрім цього відповідач взяв на себе зобов'язання сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором (п.п. 5.3.1 Кредитного договору). Проте, відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені п.п.1, п. п. 5.3.1, розділом 3 та розділом 4 кредитного договору, чим не тільки порушує умови договору, вимоги чинного законодавства, але й майнові права та законні інтереси позивача. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості позичальника за кредитним договором, згідно розрахунку суми боргу за кредитним договором. Згідно п. 7.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки. У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банком на адресу позичальника позивачем направлялись вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується листом вих. №196/2501-2 від 22.05.2013 року (ар.с.16). Згідно розрахунку (ар.с.6-7), станом на 26.09.2013р. сума заборгованості становить - 129 447, 34 грн., яка складається з: - 92 543,54 грн. - сума кредиту, що залишилась неповернутою відповідачем; - 7460,09 - сума простроченого боргу по кредиту з урахуванням індексу інфляції; - 7527,87 грн. - сума прострочених відсотків по кредиту з урахуванням індексу інфляції; - 2144,26 грн. - сума непрострочених відсотків за користування кредитом за період з 28.08.2013 року по 25.09.2013р.; - 1690,00 грн. - сума нарахованої комісії за обслуговування кредиту за період з 01.08.2013р. по 31.08.2013р.; - 10140,00 грн. - сума простроченої комісії за обслуговування кредиту за період з 01.02.2013р. по 31.07.2013р.; - 3807,68 грн. - пеня за прострочення кредиту згідно кредитного договору; - 4005,48 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків згідно кредитного договору; - 62,59грн. - сума 3% річних від суми простроченого кредиту за прострочення кредиту згідно ст.625 ЦК України; - 65,83 грн. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків за прострочення відсотків згідно ст.625 ЦК України. Сума заборгованості у відповідача перед позивачем в загальному розмірі 129 447, 34 грн. станом на 26.09.2013р. також підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача (ар.с.123-143). При цьому той факт, що відповідач сплатив 6000грн. позивачу при розрахунку заборгованості позивачем був врахований. Між сторонами склались правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Зокрема, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.2ст.625 України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved