Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому, після уточнення позовних вимог, просив: - скасувати арешт, накладений на підставі листа старшого слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя [PERSON] від 05.10.2009 року за вихідним №17-50743, стосовно обтяження рухомого майна, а саме автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero Sport, реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON]; - cкасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя [PERSON] від 27.01.2010 року, стосовно обтяження рухомого майна, а саме автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero Sport, реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] Судові витрати просив залишити за собою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.09.2007 року між [PERSON] та ЗАТ "ПУМБ" був укладений кредитний договір № 5691556, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 34840,00 доларів США для придбання автомобіля "Mitsubishi Pajero", державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску. Виконання зобовязання за даним кредитним договором було забезпечено договором застави транспортного засобу, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до договору застави приватним нотаріусом було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 5711754 щодо обтяження даного автомобіля. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, ЗАТ "ПУМБ" звернув стягнення на заставне майно автомобіль шляхом вчинення 29.07.2009 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Позивач зазначив, що на виконанні Лубенського ВДВС ГТУЮ в Полтавській області перебувало зведене виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] та ТОВ «Азовтехнохолод» заборгованості на користь банку, та за виконавчим написом нотаріуса. В процесі виконання вказаного провадження державним виконавцем описано та арештовано майно боржника [PERSON], а саме транспортний засіб "Mitsubishi Pajero", державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску. В подальшому, з 20.07.2016 року по 22.07.2016 року ДП "СЕТАМ" Міністерства юстиції України проводило електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме - транспортного засобу "Mitsubishi Pajero", державний реєстраційний номер [NUMBER], що належав [PERSON] За результатами проведених електронних трогів позивача було визнано переможцем торгів та 09.08.2016 року державним виконавцем був складений акт про проведення електронних торгів, а 10.08.2016 року придбаний з електронних торгів транспортний засіб "Mitsubishi Pajero", державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску, переданий позивачу у власність. В процесі зняття транспортного засобу з реєстраційного обліку позивачеві стало відомо, що 05.10.2009 року та 27.01.2010 року листом та постановою слідчого прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя в рамках досудового розслідування кримінальної справи було накладено арешт на придбаний ним автомобіль, який належав [PERSON] Позивач вказує, що він звертався до слідчого судді Приморського районного суду м. Маріуполя із заявою про зняття арешту, однак йому було відмовлено оскільки запобіжні заходи застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності\~КПК України\~в редакції 2012 року у звязку з чим, арешт автомобіля може бути скасований відповідно до положень\~КПК України\~в редакції 1960 року при виконанні вироку суду, або слідчим під час досудового слідства. Однак, кримінальна справа в рамках якої накладено арешт на автомобіль перебуває в провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя, та на даний час зупинена, а обвинувачений [PERSON] перебуває у розшуку. Позивач вважає, що існуючий арешт на автомобіль, який він придбав порушує його право як власника, а тому просить суд скасувати арешти на транспортний засіб, накладені листом та постановою слідчого. Другий відповідач надав письмові заперечення в яких просив відмовити позивачу у позові. В обґрунтування заперечень посилався на те, що у 2009 році в рамках кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] з метою забезпечення цивільного позову ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» листом слідчого були заборонені операції зі спірним автомобілем, а після цього постановою слідчого в 2010 році автомобіль був заарештований. Дана кримінальна справа в лютому 2010 року була спрямована до Жовтневого районного суду міста Маріуполя, та у звязку із тим, що обвинувачений [PERSON] ухилявся від явки до суду його було оголошено в розшук. На думку представника другого відповідача, питання щодо зняття арешту з транспортного засобу перебуває в компетенції того суду, в провадженні якого перебуває на розгляді кримінальна справа, що узгоджується з положенням\~КПК України\~в редакції 1960 року. Таким чином, представник другого відповідача вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Перший відповідач\~у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник другого відповідача проти позову заперечував, просив залишити його без задоволення з підстав викладених у запереченнях на позов. Крім того, у звязку з тим, що на думку представника другого відповідача, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у судовому засіданні заявив усне клопотання про закриття провадження у даній справі. Представник третьої особи у судовому засіданні зазначила, що вважає, що зняття арешту з транспортного засобу належить вирішувати в рамках кримінальної справи, однак питання щодо позовних вимог залишила на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 вересня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу № 5713825, яким забезпечено виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором за № 5691556 від 24.09.2007р. згідно умов якого, [PERSON] отримав від ЗАТ «ПУМБ» кредит у розмірі 34840 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом, пені, штрафів та всіх інших, передбачених кредитним договором, виплат. Відомості за договором застави були внесені приватним нотаріусом до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 5711754 (а.с. 10-13, 14). У звязку з невиконанням [PERSON] взятого на себе зобовязання за кредитним договором, за заявою ЗАТ «ПУМБ» приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис №5226 від 29.07.2009 року, за яким звернуто стягнення на транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску, двигун V=2477 куб.см (D), шасі №JMB0NK9407J003887, свідоцтво про реєстрацію ТЗ АНС 091285, видане 21.09.2007р., який належав на праві власності [PERSON] (а.с.15-16). Також судом встановлено, що у виконавчій службі Лубенського міськрайонного управління юстиції на виконанні перебував виконавчий напис нотаріуса № 5226, виданий 29.07.2009 року про звернення стягнення на майно боржника [PERSON], а також виконавчий лист № 541/1500/12, виданий 30.08.2012р. Приморським районним судом м. Маріуполя про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та ТОВ «Азовтехнохолод» на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 368492,29 гривень та судовий збір 3219 гривень, а всього 371711,29 гривень, що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2013 року, від 21.02.2013 року (а.с.17-18). Згідно акту опису та арешту майна № 364-741-74 від 14.03.2013 р., під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем проведено опис та арешт майна, яке належало [PERSON], а саме транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску, двигун V=2477 куб.см (D), шасі №JMB0NK9407J003887, свідоцтво про реєстрацію ТЗ АНС 091285, видане 21.09.2007 р., (а.с. 19). З протоколу проведення електронних торгів № 185237 вбачається, що з 20.07.2016 р. по 22.07.2016 р. було проведено торги щодо реалізації транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску. Переможцем торгів було оголошено учасника №7 [PERSON] (позивача по справі), що окрім протоколу проведення торгів підтверджується актом про проведення електронних торгів від 09.08.2016 року (а.с. 20-24). Відповідно до акту видачі майна переможцю електронних торгів від 10.08.2016 р., придбаний на електронних торгах транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску було видано переможцю електронних торгів [PERSON] (а.с. 25). З облікової картки транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску вбачається, що є наявні заборони у вигляді накладеного арешту на підставі листа слідчого прокуратури Жовтневого району від 05.10.2009 року та його ж постанови від 27.01. 2010 року в рамках кримінальної справи (а.с. 26-28). 25.08.2016 р. позивач, як новий власник транспортного засобу, звернувся до керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області з завою про звільнення транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року з-під арештів, накладених Приморською прокуратурою м. Маріуполь від 05.10.2009 р. та 27.01.2010 р. (а.с. 32). Листом від 31.08.2016 р. №84-141-16 Маріупольська місцева прокуратура №1 Донецької області повідомила заявника [PERSON], що в ході досудового розслідування кримінальної справи № 17-50743 за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 222 ч. 1, 2, 364 ч. 2, 366 ч. 1,2 КК України, 05.10.2009 р. постановою колишнього старшого слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя [PERSON] з метою забезпечення цивільного позову, на зазначений транспортним засіб накладено арешт. 18.02.2010 р. зазначена кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] надіслана з обвинувальним актом для розгляду по суті до Жовтневого районною суду м. Маріуполя на розгляді якого перебуває і на теперішній час. У зв'язку із тим, що підсудний [PERSON] ухилився від явки до суду 23.04.2010 р. його оголошено у розшук Жовтневим районним судом м. Маріуполя. Тому, вирішення питання про зняття арешту з вищевказаного транспортного засобу є компетенцією суду на розгляді якого перебуває кримінальна справа. Крім того, було надано лист старшого слідчого прокуратури Жовтневего району міста Маріуполь [PERSON] від 05.10.2009 р. до керівника ВРЕР м. Маріуполя при УДАІ ДУМВД України в Донецькій області, в якому просив вжити заходів з приводу неможливості зняття з реєстраційного обліку транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого на [PERSON], а також постанову старшого слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполь [PERSON] від 27.01.2010 р. про накладення арешту на майно згідно якої, на забезпечення цивільного позову АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на майно [PERSON] було накладено арешт. (а.с. 36-38). Позивач - [PERSON] звернувся до слідчого судді із заявою, в якій просив вирішити питання про скасування арешту майна, а саме транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], накладеного старшим слідчим прокуратури Жовтневого району міста Маріуполь [PERSON] згідно листа від 05.10.2009 р. та постанови від 27.01.2010 р. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Маріуполя від 20.10.2016 р. у задоволенні заяви [PERSON] було відмовлено, оскільки арешт на спірний транспортний засіб було накладено до набрання чинності\~КПК України 2012 року\~(а.с. 37-38). З матеріалів справи вбачається, що кримінальна справа з обвинувальним актом відносно [PERSON] надійшла до Жовтневого районною суду м. Маріуполя 18.02.2010 року, тобто до дня набрання чинності КПК, а тому розглядається відповідно до п.11 розділу ХІ «Перехідні Положення» КПК України лише в порядку та у строки, визначені КПК 1960 року, без будь-яких обмежень і винятків. На даний час кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] не розглянута, а обвинувачений відповідно до постанови від 23.04.2010 року перебуває у розшуку. Суд зазначає, що дослідження проблемних питань скасування арешту майна можливе в двох аспектах\~скасування арешту майна, якщо його було накладено за\~КПК України\~1960 року, та скасування арешту майна, накладеного в порядку\~КПК України 2012 року. В свою чергу, відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні Положення» нового\~КПК України, який набрав чинності 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Це означає, що заява про скасування арешту з майна, накладеного постановою слідчого до 20 листопада 2012 року підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим\~КПК, тобто в порядку КПК України 1960 року та в рамках досудового слідства або розгляду кримінальної справи в суді. При цьому суд зауважує, що положення КПК України в редакції 1960 року не передбачали процедури скасування чи припинення арешту на майно за ініціативою власника такого майна, який не є підозрюваним, обвинуваченим у такій кримінальній справі (кримінальному провадженні). Позивач не є особою, відносно якої порушено кримінальну справу, не є підозрюваним, обвинуваченим, чи особою, яка визнана у межах кримінальної справи цивільним відповідачем, або учасником кримінального провадження, у звязку з чим, останній позбавлений права ставити питання щодо скасування арешту, накладеного слідчим в рамках досудового слідства або оскаржувати дії слідчого у порядку, передбаченому КПК 1960 року. В той же самий час, захист права власності особи, майно якої було безпідставно арештовано в порядку\~КПК України 1960 року, або арешт майна якої продовжував існувати безпідставно у звязку з закриттям кримінальної справи, або арешт на майно якої було накладено помилково тощо, може бути здійснено в судовому порядку. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,\~16 Цивільного процесуального кодексу України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якій кореспондують статті 13, 41 Конституції України, закріплено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому суд враховує, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited»\~проти України», яке набрало статусу остаточного\~02.06.2014 р., підприємство-заявник стверджувало про порушення\~статті 1\~Першого протоколу, а також пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв'язку із численними та різноманітними втручаннями органів влади у його право власності. У п. 166 вказаного Рішення Суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Суду\~стаття 1 Першого протоколу до Конвенції\~містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. В п. 167 Рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога\~статті 1 Першого протоколу до Конвенції\~полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Як було встановлено вище, транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], був переданий в заставу ЗАТ «ПУМБ» 24.09.2007 р. Стягнення на заставне майно було звернуто заставодержателем ЗАТ «ПУМБ» 29.07.2009 р. Тобто, до того, як на підставі листа від 05.10.2009 р. та постанови від 27.01.2010 р. старшого слідчого прокуратури Жовтневого району міста Маріуполь [PERSON], на забезпечення цивільного позову АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», було накладено арешт на транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], зазначений транспортний засіб вже не належав [PERSON] у звязку з реалізацією права першим заставодержателем ЗАТ «ПУМБ» звернути стягнення на заставне майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом у відповідності до Закону України «Про заставу». Суд зазначає, що відомості за договором застави № 5713825 від 24.09.2007 р., укладеним між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON], були внесені приватним нотаріусом до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 5711754, тоді як накладений згідно постанови слідчого від 27.01.2010 р. арешт спірного автомобіля не пройшов державної реєстрації відповідно до Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 р. № 830, а обтяження рухомого майна не було зареєстровано у Державному реєстрі, як це передбачено ст. 11 Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Також суд зауважує, що діючим законодавством не передбачено застосування заборон відчуження щодо рухомого майна на підставі листа слідчого. Крім того, слід зазначити, що станом на момент розгляду даної справи електронні торги, оформлені протоколом проведення електронних торгів № 185237 та актом про проведення електронних торгів від 09.08.2016 р., не визнані недійсними, а тому, власником транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], є переможець торгів [PERSON] (позивач по справі). Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином вимоги позивача мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки витікають із реалізації його цивільного права права власності на майно, яке обмежується наявністю публічного обтяження майна. У звязку з чим, суд не приймає заперечень представника другого відповідача з приводу неможливості розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства та приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи вищевикладене та те, що обтяження транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний реєстраційний номер [NUMBER], чорного кольору, 2007 року випуску, шасі №JMB0NK9407J003887, накладене з метою задоволення цивільного позову, заявленого в рамках кримінального провадження, в одному випадку листом слідчого від 05.10.2009 року, а потім і постановою слідчого від 27.01.2010 року не було зареєстровано у Державному реєстрі, як це передбачено\~ст. 11 Закону України від 18 листопада 2003 року №1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також те, що спірний автомобіль не визнаний речовим доказом, як обєкт злочинних дій обвинуваченого [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач є власником спірного автомобіля, а наявні арешти, накладені в рамках досудового слідства слідчим, позбавляє останнього права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом зняття арешту з належного йому на праві власності автомобіля.

Outcome: approved