Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування жилого будинку, визнання права власності на частини житлового будинку. Свій позов мотивують тим, що вони разом із [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO] були співвласниками колгоспного двору - житлового будинку по [ADDRESS]. Однак, [PERSON] - їх батько та дід, без згоди своєї дружини [PERSON], 15 березня1983 року подарував це майно своїм дітям [PERSON], [PERSON] Вказують, що вони як співвласники колгоспного двору та [PERSON] як спадкоємець після смерті матері [PERSON], якій мала б належати частина вказаного будинку, набули права власності на нього. Вважають, що договір дарування укладений [PERSON] з порушенням вимог ст.48, 243, 244 ЦК Української РСР від 1963 року. Просять визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], що посвідчений виконавчим комітетом Гіркополонківської сільської ради народних депутатів від 15 березня 1983 року за № 7, визнати за [PERSON] право власності на ? частини житлового будинку по [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково суду пояснили, що вони були членами колгоспного двору разом із [PERSON] та [PERSON], а тому набули право власності по ? частині спірного житлового будинку. Таким чином [PERSON] не мав права дарувати весь будинок своїм дітям [PERSON] та [PERSON] Крім того [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] усе належне їй майно. Вказані обставини дають підстави для визнання спірного договору недійсним та визнання права власності за позивачами на спірне майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому справа слухалася у його відсутності по наявних у ній матеріалах. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч.ч.9-10 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі - газеті "Волинь-нова" від 17.02.2015 року № 17, сторінка 7. Представник відповідача Гіркополонківської сільської ради у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та вказав, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку від 18 жовтня 2005 року, ним у позивача [PERSON] було придбано у власність земельну ділянку площею 0,12 га в с. Гірка Полонка та нерухоме майно незавершене будівництво житлового будинку по [ADDRESS], яке розташоване на вказаній земельній ділянці. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Із врахуванням роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України в від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Згідно із ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні не відкривалося до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Судом встановлено, що 15 березня 1983 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування, згідно якого останнім був подарований в рівних частинах житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 17 оглянутої судом інвентаризаційної справи №48). Даний правочин був 15 березня 1983 року посвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №7. Право власності на зазначений житловий будинок було оформлено за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] 22 травня 1989 року на підставі рішення Луцької районної ради народних депутатів №118 від 15 травня 1989 року (а.с.8, 10 оглянутої судом інвентаризаційної справи №48). За положеннями ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Із змісту ст. 244, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) вбачається, що договір дарування жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. В той же час, із ч. 1 ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) вбачається, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на майно відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Волинської області від 20 травня 2013 року. На час розгляду справи судом стосовно заявлених позивачем [PERSON] вимог було встановлено, що [PERSON], як єдиний зареєстрований член колгоспного двору мав право одноосібно розпорядитися зазначеним майном на свій розсуд, що підтверджується витягом з погосподарської книги №2 за 1989 рік Гіркополонківської сільської ради (а.с. 11 оглянутої судом інвентаризаційної справи №48). Також судом було спростовані доводи [PERSON] щодо не прийняття в дар [PERSON], [PERSON] житлового будинку, так, як останні своє право власності на вказаний будинок зареєстрували у 1998 році. Окрім того, за життя мати [PERSON] договору дарування, рішення сільської ради щодо реєстрації права власності на житловий будинок, та виданого на підставі вказаного рішення свідоцтва про право власності, не оспорювала. Як судом першої, так і апеляційної інстанції було встановлено, що спірний договір дарування жодним чином не порушує прав позивача [PERSON] Із врахуванням вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини викладені у вказаних рішеннях не підлягають доказуванню. В той же час, позивачем [PERSON] на обґрунтування обставин недійсності договору дарування не надано суду інших належних та допустимих доказів, ніж ті, що були враховані судами при розгляді справи у 2013 році. Окрім того, за час розгляду справи за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Гіркополонківської сільської ради судом було з'ясовано, що позивачем [PERSON] свідомо було приховано від суду обставини щодо відчуження третій особі [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га, на якій знаходиться житловий будинок [ADDRESS]. Так, [PERSON] - мати та баба позивачів [PERSON] та [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.15). Окрім того, [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачу [PERSON] (а.с.19), в т.ч. земельну ділянку площею 0,43 га, розташовану на території с. Гірка Полонка Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області, та що передана для обслуговування індивідуального житлового будинку (0,12 га) та ведення особистого підсобного господарства (0,31 га). Із пояснень сторін судом встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці, що була успадкована позивачем [PERSON] площею 0,12 га, знаходяться житловий будинок [ADDRESS] та незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS]. 18 жовтня 2005 року позивач [PERSON] відчужила третій особі [PERSON] земельну ділянку площею 0,1200 га виділену для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Гірка Полонка, Луцького району, Волинської області та незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться на вказаній земельній ділянці в [ADDRESS], що вбачається із нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу (а.с. 123-126). Із змісту положень ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України вбачається, що у разі визнання права власності на житловий будинок до власника "автоматично" переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок. Таким чином, визнаючи право власності на житловий будинок [ADDRESS] за позивачами [PERSON] та [PERSON] судом були б порушені права власності третьої особи [PERSON] на земельну ділянку. В той же час, будь-яких домовленостей між сторонами щодо користування земельною ділянкою немає. В порушення вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, позивачами не доведено що спірним договором дарування порушено їх майнові права, крім того вони не є стороною укладеного правочину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів необґрунтовані, в суду відсутні правові підстави для визнання договору дарування житлового будинку в [ADDRESS] недійсним та визнання права власності за позивачами на вказаний будинок.

Outcome: dismissed