Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 січня 2017 року було розірвано. За період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , а [INFO] народилась дочка - [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони спільного господарства не ведуть, а діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач працює викладачем, але заробітної плати на утримання дітей не вистачає і вона змушена просити матеріальну допомогу у своїх родичів. У свою чергу, відповідач жодним чином не допомагає матеріально утримувати дітей. Загальний розмір витрат на дітей в місяць складає близько 14000,00 грн., що складається із: витрат на шкільний заклад для сина, дошкільний заклад доньки, їжу, одяг, взуття, книги та підручники, канцелярію, ліки, а також одяг та взуття на осінній та зимовий сезони. Для нормального розвитку дітей, дітям необхідно відвідувати розвиваючі гуртки та спортивні секції, що також несе за собою грошові витрати. Відповідач з 2018 року постійно їздить працювати на офіційній основі до Республіки Польща, де отримує в місяць більше 14000,00 грн. Добровільно про сплату аліментів домовитись з відповідачем не вдалось. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги визнає частково, погоджуючись сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] по 1450,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Вказує, що викладені в позовній заяві факти, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України, оскільки він дійсно час від часу перебуває на заробітках в Республіці Польща, але його заробітна плата становить 1300 польських злот, що еквівалентно близько 8255,00 грн., що ніяким чином не дозволяє йому оплачувати розмір аліментів про, які просить позивач. До серпня 2021 року позивач з відповідачем проживали разом та здійснювали спільний догляд за дітьми. Вдповідач періодично здійснював платежі на картку позивача. Також вказує, що на його утриманні перебувають його батьки, з якими він на даний момент проживає, які мають хронічні захворювання та потребують постійної фінансової допомоги. Також наголошує, що в матеріалах справи знаходиться заява щодо доручення виконання робіт іноземцю, на яку посилається позивач, як на джерело його доходу, однак даний договір був строковий та закінчився 02 травня 2020 року, а іншого джерела доходів він не мав. Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона вказує, що з 2018 року з відповідачем спільно не проживає. Коштів на дітей останні роки відповідач не надавав, а ті, які і перераховував на її рахунок, то лише з метою погашення боргу перед іншими особами. Також вказує, що відповідач вводить суд в оману стверджуючи, що проживає разом з батьками, оскільки ще на початку року він придбав будинок у селі Орв`яниця Сарненського району Рівненської області, але навмисне не реєструє право власності на нього. Також він є власником земельної ділянки та автомобіля. Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей у розмірі, визначеному позовними вимогами. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити із зазначених у позовній заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі, вказаному у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 січня 2017 року було розірвано (а.с.17). З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13 серпня 2013 року (а.с.12)) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12 січня 2018 року (а.с.11)) вбачається, що їх батьком є відповідач - [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї №2/1286 від 27 вересня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Рівненської області до складу сім`ї [PERSON] входять: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю та мати - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом із дітьми: сином - [PERSON] , [INFO] та донькою - [PERSON] , [INFO] , які перебувають на повному її матеріальному утриманні. Батько дітей участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як на підставу позовних вимог, позивач у позовній заяві посилається на заяву щодо доручення виконання робіт іноземцю на території Республіки Польща, де вказано, що розмір заробітної плати [PERSON] визначений відповідно до годинної ставки та складає у польських злотах - 14,70 з кількістю годин на тиждень 40, що становить в місяць близько 14000,00 грн. Проте, як вбачається із вказаного документу він є строковим та діяв до 02 травня 2020 року, а тому посилання на нього є безпідставними (а.с.13-16). Разом із тим, як вбачається із долученого відповідачем до матеріалів справи дозволу типу А №24247/2020 на працевлаштування іноземця на території Республіка Польща, який дійсний із 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року, заробітна плата позивача в місяць складає 1300,00 злотих, що еквівалентно близько 8500,00 грн. (а.с.45-47). Також відповідно до інформації ТОВ "Сорпед" від 11 жовтня 2021 року, заробітна плата відповідача складає 1400,00 злотих на місяць, що еквівалентно 9366,14 грн. (а.с.73). Як вбачається із довідки про склад сім`ї №1278 від 12 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, до складу сім`ї [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] входять: батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] та баба - [PERSON] (а.с.43). Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що проживає разом із батьками, які знаходяться на його утриманні та долучив до матеріалів справи копії епікризів на підтвердження того, що його батько [PERSON] має хронічні захворювання (а.с.52-57). При вирішенні позову суд виходить з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дітей, він є здоровою, працездатною особою та отримує заробітну плату. Та обставина, на яку він посилається у відзиві, що проживає разом із батьками, у одного з яких є хронічні захворювання, не позбавляє його обов`язку утримувати дітей. Інших доказів, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідачем у повному розмірі, або що на його утриманні перебувають інші особи відповідачем не надано. При цьому суд виходить з необхідності забезпечення права дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивача проживають разом із нею та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов`язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини правомірними. Разом із тим, враховуючи, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково та щомісячний розмір аліментів потрібно призначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи та вимогам закону. Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено наступне. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. -розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 17 вересня 2021 року між позивачем та Адвокатським бюро «Філатової Алли Валеріївни «Захід-Партнер», в особі керівника Філатової Алли Валеріївни було укладено договір-доручення про надання юридичних послуг (а.с.20). Відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат у справі про стягнення аліментів від 01 жовтня 2021 року, витрати на правничу полягають у складанні та отриманні відомостей за адвокатськими запитами, 2 години (виходячи з вартості 500,00 грн. за одну годину роботи адвоката), разом 1000,00 грн. (а.с.19). З огляду на наведене, а також зважаючи на принцип співмірності, наданої Адвокатським бюро «Філатової Алли Валеріївни «Захід-Партнер», в особі керівника Філатової Алли Валеріївни правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат, витрачений час на надання цієї допомоги, суд приходить до висновку про задоволення витрат по оплаті послуг за надання правничої допомоги у розмірі 1000,00 грн. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу, а також 908,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved