Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним п. 8.4 договору іпотеки укладеного 29 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ "Райффайзен банк Аваль", при цьому посилається на те, що вказаний пункт договору суперечить вимогам чинного законодавства, а саме ст. 651 ЦК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між [PERSON] та ПАТ "Райффайзен банк Аваль" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 014/0848/85/117176, з метою забезпечення виконанння умов кредитного договору в цей же день між даними сторонами укладено договір іпотеки. Пунктом 8.4 договору іпотеки передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що у разі внесення змін до Кредитного договору щодо зміни розміру процентів по кредиту( в тому числі при їх збільшенні) до цього Договору зміни не вносяться, і розмір процентів у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджується відповідними угодами про внесення змін до Кредитного договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. За загальним правилом, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону. Формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення. Сторони мають право обирати її самостійно, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 205 ЦК воля сторін на вчинення правочину може бути виражена в письмовій формі. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В статті 654 ЦК України закріплено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Вимоги щодо форми застави встановлені ч. 1 ст. 13 Закону "Про заставу", згідно якої договір застави має бути укладений у письмовій формі. Таку ж вимогу до договору застави як різновиду способів забезпечення виконання зобов'язань передбачає і Цивільний кодекс (ч. 1 ст. 547). Нотаріальне посвідчення договору застави вимагається насамперед у випадках, якщо предметом застави є нерухоме майно (ч. 2 ст. 13 Закону "Про заставу", ст. 577 ЦК України). Відповідно до ст. 18 Закону України про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 ( z0283-04 ), визначено, що основою іпотеки є іпотечний договір, який складається у письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню. У випадку недодержання встановленої форми укладення договору іпотеки він вважається нікчемним та недійсним. Вимогами статті 654 ЦК України закріплено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що п. 8.4 договору іпотеки суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним.

Outcome: approved