Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] у травні 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , яким просила стягнути з нього 148876,00 грн пені за прострочення зі сплати аліментів за період вересень 2015 року березень 2016 року. Пеня утворилася внаслідок несплати відповідачем аліментів за період вересень 2015 року березень 2016 року на утримання сина сторін [PERSON] за виконавчим листом Семенівського районного суду Полтавської області № 547/276/15-ц від 22.04.2015 про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача для утримання сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття. За кожен день прострочення ст. 196 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено нарахування пені у розмірі 1 % протягом усього часу існування заборгованості. Розрахунок пені складено так: -вересень 2015 року: 1368,50 х 1581 день х1% = 21635,99 грн. -жовтень 2015 року: 1368,50 х 1550 днів х 1% = 21211,75 грн. -листопад 2015 року: 1368,50 х 1520 днів х 1% = 20801,20 грн. -грудень 2015 року: 1368,50 х 1489 днів х 1% = 20376,96 грн. -січень 2016 року: 1562 х 1458 днів х 1% = 22773,96 грн. -лютий 2016 року: 1562 х 1430 днів х 1% = 22336,60 грн. -березень 2016 року: 1562 х 1400 днів х 1% = 21868 грн. Додатковим поясненням від 20.04.2021 [PERSON] вказала, що [PERSON] сплачує їй лише поточні платежі за аліментами, борг за ними не погашає. Оскільки сума пені не може перевищувати суми боргу за аліментами остаточно просила стягнути 99966,59 грн пені. Відповідач [PERSON] відзивом на позов вказав не безпідставність позову. У\~період 24.12.2013 30.01.2017 [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі. Під час цього аліменти утримувались із його заробітної плати у Машівській виправній колонії. Відтак у нього були поважні причини не платити аліменти. На утриманні відповідача перебуває хвора мати-пенсіонер. Відповідач сплачує орендну плату за договором найму житла для позивача від 12.12.2016. Щодо відповідача є низка виконавчих проваджень. Тривалий час відповідач добровільно сплачує аліменти зі своєї заробітної плати у ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат". Відповідач [PERSON] у липні 2020 року подав зустрічний позов до позивача [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами посилаючись на обставини, аналогічні до відзиву на первісний позов. Письмовим поясненням від 20.04.2021 вказав, що вказаний [PERSON] борг за аліментами 99966,59 грн не враховує платежі за травень грудень 2020 року у загальній сумі 56614,00 грн. Тому борг за аліментами складає 56614,00 грн. Наголосив, що борг за аліментами за вересень 2015 року березень 2016 року утворився через поважну причину відбування [PERSON] кримінального покарання. Відзивом на зустрічний позов [PERSON] вказала, що розрахунок заборгованості державного виконавця є доказом відповідної заборгованості. [PERSON] не несе витрати щодо квартири. Інші виконавчі провадження стосовно [PERSON] не мають стосунку до спору щодо пені за аліментами. Перебування [PERSON] у місцях позбавлення волі не може слугувати підставою для його звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла у той період. Сторони і представник третьої особи у судові засідання не з`являлися. Їх неявка відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. У судових засіданнях представники сторін підтримали позовні вимоги і заперечення на них з підстав, вказаних у письмових заявах по суті справи і додаткових письмових поясненнях і клопотаннях сторін та їх представників. Представники сторін визнали, що поточна заборгованість [PERSON] за аліментами складає 56614,00\~грн і встановлений законом розмір пені щодо них за загальним правилом не може перевищувати вказану суму. Також зауважили, що численне листування і перерахунки заборгованості за аліментами обумовлені окремими неточностями з боку державного виконавця щодо обліку нарахованих і сплачених як аліменти сум, їх відображення у відповідних довідках. [PERSON] наголосив, що після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] мав можливість з лютого 2017 року погашати існуючу заборгованість, проте вносить лише поточні платежі як аліменти. Підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами відсутні. [PERSON] навпаки наголошував на поважності виниклої заборгованості за аліментами через перебування [PERSON] у місцях позбавлення волі у той період, за який нараховано пеню і за який виникла заборгованість. Із 2018 року [PERSON] добровільно зі своєї заробітної плати сплачує [PERSON] аліменти для сина. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона\~несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК\~України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Суд зазначає, що спірні правовідносини сторін щодо стягнення пені із заборгованості зі сплати аліментів і звільнення від сплати аліментів врегульовано Сімейним кодексом України (далі СК). Стаття 196.\~Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину 1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". 2. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 3. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. 4. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Стаття 197.\~Встановлення строку сплати заборгованості. Звільнення від сплати заборгованості за аліментами 1. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. 2. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд встановив і це не заперечується сторонами і їх представниками, що 17.08.2019 позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " у зв`язку із одруженням. За виконавчим листом Семенівського районного суду Полтавської області № 547/276/15-ц від 22.04.2015 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] ) аліменти для утримання сина сторін [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Протягом [INFO] 30.01.2017 [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі, що підтверджено довідкою про звільнення серія ПОЛ № 17775 (а.с. 29). Отже стягнення аліментів ініційовано [PERSON] під час відомого сторонам позбавлення волі [PERSON] . Протягом вересня 2015 року січня 2017 року, що є періодом позбавлення волі, [PERSON] не сплачував аліменти на користь [PERSON] для сина [PERSON] . Відомості про його роботу у Машівській виправні колонії у цей час відсутні. Заборгованість за аліментами за вказаний період складає 27105,00\~грн (а.с. 4). [PERSON] правомірно має право на стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості згідно ч. 1 ст. 196 СК. Поточна заборгованість [PERSON] за аліментами перед [PERSON] наразі складає 56614,00\~грн. Сукупний розмір неустойки (пені) не може перевищувати вказану суму. Наразі [PERSON] здійснює добровільне відрахування аліментів зі своєї заробітної плати у ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на рахунок [PERSON] у АТ КБ "ПриватБанк" починаючи з квітня 2018 року у розмірі 1/4 частки своєї заробітної плати. Тобто здійснює всі поточні платежі (а.с. 89-91, 214, 215). Існуючу заборгованість зі сплати аліментів 56614,00\~грн. не погашає. Державний виконавець не вживає заходів до її стягнення. У [PERSON] на утриманні перебуває хвора мати-пенсіонер [PERSON] , яка має інвалідність III- групи. Інвалідність підтверджено довідкою МСЕ №0398936 від 09.12.2010 (а.с.31). За договором найму житла від 12.12.2016 [PERSON] прийняла в тимчасове платне користування квартиру за адресою [ADDRESS] , розмір орендної плати складає 900 грн в зимовий період, 1000 грн в літній період (а.с.30). Суд погоджується з тим, що стороною договору є саме [PERSON] ), а не [PERSON] . Доказів несення останнім витрат за вказаним договором судові не надано. За вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.12.2013 по кримінальній справі №536/3060/13 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди в сумі 210590 грн. Постановою державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) №61061783 від 24.01.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №536/3060/13-к від 26.12.2018 (а.с.50). Постановою державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) №61061783 від 27.01.2020 накладено арешт на майно що належить [PERSON] (а.с.46). Постановою державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) №61061783 від 29.01.2020 звернуто стягнення на доходи [PERSON] (а.с.41). Постановою державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) №61061783 від 30.01.2020 оголошено розшук майна [PERSON] (а.с.40). Вирішуючи питання щодо ініційованого стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 56614,00 грн, а також звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами перед [PERSON] у сумі 56614,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон не передбачає винятків з цього правила. Суд погоджується з доводами сторін, що заборгованість за аліментами виникла під час перебування [PERSON] у місцях позбавлення волі, у яких засуджені не завжди мають змогу працювати і отримувати гідну заробітну плату, у т.ч. задля сплати аліментів на дітей. У такий період тягар утримання дитини фактично повністю несе інший з батьків у цій справі [PERSON] . Після звільнення з місць позбавлення волі у січні 2017 року, а також після отримання з квітня 2018 року постійної роботи у ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат", [PERSON] мав обов`язок сплатити виниклу починаючи з вересня 2015 року заборгованість за аліментами. Так само станом на час ухвалення рішення через наявність із квітня 2018 року постійного місця роботи і доходу [PERSON] не мав обмежень із погашення поточної заборгованості зі сплати аліментів у сумі 56614,00 грн перед [PERSON] . Звільняючи повністю або частково [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами згідно ч. 2 ст. 197 СК суд фактично позбавить відповідних коштів сина сторін [PERSON] , чим порушить його право на належне (захищене у 2015 році) матеріальне забезпечення з боку батька [PERSON] . З іншого боку, суд також порушить права [PERSON] щодо покладення на нього "надмірного тягара", яким у даному випадку є нарахування державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів протягом відбування [PERSON] покарання у Машівській виправній колонії протягом вересня 2015 року січня 2017 року у загальній сумі 27105,00\~грн. При цьому державний виконавець вочевидь здійснював нарахування щомісячної суми аліментів виходячи із середньої заробітної плати по Машівському району Полтавської області у відповідні періоди. До загальних засад цивільного законодавства ст. 3 ЦК України відносить, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Індивідуальний тягар може бути покладений на особу тільки тією мірою, яка необхідна для досягнення певної легітимної мети. Пропорційність є принципом інтерпретації та застосування норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інструментом забезпечення розумного, справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, між інтересами різних суб`єктів правовідносин, метою і змістом правової норми. Базовими категоріями, які розкривають природу принципу пропорційності, є категорії "обмеження" та "баланс". Різноманітні втручання в права різних суб`єктів є неминучими, юридичне обмеження є важливим інструментом правового регулювання. Різною мірою обмежують поведінку людей не лише заборони, але й обов`язки та дозволи. Разом з тим, самі обмеження як інструмент владно-правового впливу на поведінку фізичних та юридичних осіб повинні мати межу, що встановлюється пропорційно до охоронюваних цінностей. Вказана пропорція має забезпечувати належний баланс, гармонійний розвиток та безконфліктне врегулювання публічних та приватних інтересів, приведення їх до спільного знаменника і їх належний баланс. Очевидним є те, що позбавлені волі особи не мають відповідної заробітної плати. Більш того, як випливає із довідки ДУ "Машівська виправна колонія (№ 9)" від 18.06.2020 № 2/8/1-21 заробітна плата [PERSON] у травні серпні 2015 року складала 1315,44 грн, 1158,19 грн, 1228,36 грн, 414,46 грн. Вказані суми є меншими, аніж визначений згодом державним виконавцем щомісячний розмір аліментів для [PERSON] у період вересень 2015 року січень 2017 року у сумах 1368,50\~грн 1965,25 грн (а.с. 4). Такі суми майже дорівнюють прожитковому мінімуму на дитину у 2015, 2016 і 2017 роках. Суд вважає вказані обставини істотними і відповідно до ч. 1 ст. 197 СК зменшує заборгованість [PERSON] за аліментами на суму 14000,00 грн (за період ув`язнення). Стягнення пені із заборгованості зі сплати аліментів має у першу чергу компенсаторну функцію. Її стягнення не має на меті можливе збагачення стягувача або ж істотне зменшення обсягу доходу чи майна платника аліментів. Відтак суд відповідно до ч. 2 ст. 196 СК зменшує розмір неустойки (пені) з 56614,00 грн до 10000,00 грн. При цьому суд також враховує, що державний виконавець упродовж тривалого періоду часу не вживав заходів із погашення існуючої заборгованості за аліментами із заробітної плати [PERSON] , хоча достовірно знав про існування у нього постійного місця роботи і заробітку із квітня 2018 року, під час відбування [PERSON] покарання державний виконавець обраховував розмір аліментів із середньої заробітної плати відповідної місцевості. На підставі викладеного,

Outcome: approved