Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2017 року клопотання позивача [PERSON] про визначення територіальної підсудності позовної заяви [PERSON] до Публічного Акціонерного Товариства КБ «Приватбанк» про визнання зобов`язання виконаним, - задоволено. Підсудність цивільної справи з метою первинного звернення до суду з позовною заявою [PERSON] визначено Деснянському районному суду м. Києва. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі відділення №200 ПАТ КБ «Приватбанк», що знаходився за адресою: АРК,м. Сімферополь, вул. К. Маркса, 33, третя особа: ТОВ «Меблі Люкс Крим» в особі директора Іванова І.Ж. про визнання зобов`язання виконаним, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2013 року у відділенні №200 ПАТ КБ «Приватбанк», між ТОВ «Меблі Люкс Крим»( надалі позичальник) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) було укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав ТОВ кредитні кошти в сумі 631 034.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитими коштами 20% річних. Остаточний термін повернення кредиту встановлено в договорі 11.04.2014 року. 10.12.2013 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №Д-505 від 10.12.2013 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №Д-505 від 10.12.2013 року між Банком та [PERSON] (надалі Заставодавець) було укладено Договір застави №Д/ДЗ-505 (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору), відповідно до п. 1 Договору заставодавець надає в заставу майнові права на отримання грошових коштів в повному обсязі по Договору SAMDN01000734525654 (вклад депозит Плюс на 6 міс.) від 12.10.2013 року на суму 800 000.00 грн. Крім того, 10.12. 2013 року між Банком та Заставодавцем було укладено договір № Д/Ц 505 про відступлення права вимоги (цесії) відповідно до п. 1 якого Заставодавець відступає Банку на підставі укладеного між ними договору застави №Д/ДЗ-505 (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 10.12.2013 року, права вимоги на отримання в повній сумі грошових коштів, що випливає з Договору SAMDN01000734525654 від 12.10.2013 року на суму 800 00.00 грн., ставка 16 (+2% депозит плюс)% річних. Про що було внесено відповідні відомості до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 14062316 контрольна суму 230ДГ773ГД. 06.02.2014 року між Заставодавцем та Банком було укладено додаткову угоду №1 до договору №Д/Ц-505 від 10.12.2013 року про відступлення права вимоги (цесії) та Додаткову угоду №1 до договору застави №Д/ДЗ-505 від 10.12.2013 року (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) відповідно до зазначених договорів Банк має право задовольнити вимоги до позичальника за рахунок коштів заставодавця в повному обсязі за рахунок отримання грошовимх коштів по вище вказаному депозитному договору. Після анексії АРК третя особа ТОВ «Меблі Люкс Крим» не здійснює свою діяльність ані на території Криму ані на іншій території України в тому числі і Херсонській області, так як всі засоби виробництва залишилися на анексованій території, а позивач змушений був переїхати для проживання на територію Херсонської області. Враховуючи, що всі кошти за вище вказаним депозитом перераховувалися на курсовий рахунок №32009100400 в Дніпропетровській області, позивач та третя особа неодноразово зверталися до Банку з вимогою задовольнити свої вимоги за кредитним договором від 10.12.2013 року, укладеного між Банком та ТОВ «Меблі-Люкс Крим» в сумі 631 034.00 грн. за рахунок договору SAMDN01000734525654 (вклад Депозит плюс на 6 міс.) від 12.10.2013 року та на підстав договору застави №Д/ДЗ -505 від 10.12.2013 року та Договору №Д/Ц-505 від 10.12.2013 року про відступлення права вимоги (цесії) і додаткових угод до них, та внести відповідні відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Але Банк жодним чином не реагує на зазначені вимоги, що призводить до кабальних умов як для позичальника так і для Заставодавця. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду, просив визнати виконаними зобов`язання ТОВ «Меблі-Люкс Крим» за кредитним договором №Д-505 від 10.12.2013 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРиватБанк» та ТОВ «Меблі-Люкс Крим» в сумі 631 034.00 грн. за рахунок Договору SAMDN01000734525654 (вклад Депозит плюс на 6 міс.) від 12.10.2013 року та на підставі договору застави №Д/ДЗ-505 від 10.12.2013 року та договору №Д/Ц-505 від 10.12.2013 року про відступлення права вимоги (цесії) і додаткових угод до них, укладених між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» та зобов`язати Банк внести відповідні відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2017 року залишено без змін. 13.04.2017 року позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції. 03.04.2018 року представником відповідача до суду надано письмовий відзив на позов. Ухвалою суду від 04.07.2018 року витребувано докази у справі. Представники позивача в судовому засіданні підтримали повністю позовні вимоги та просили суд про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просила в повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та безпідставності позову. Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2013 року між ТОВ "Меблі- Люкс Крим", в особі директора Іванова Ігоря Жоржовича та ПриватБанком укладено кредитний договір № Д-505, відповідно до якого ПриватБанк надав кредитні кошти позичальнику в сумі 631034,00 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором № Д-505 між Банком та Позивачем було укладено договір застави № Д/ДЗ-505 (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору), відповідно до п. 1 Договору Заставодавець надає в заставу майнові права на отримання грошових коштів в повному обсязі по Договору № Б АУТОМ) 1000734525654 від 12.04.2013 року на суму 800 000,00 грн. Відповідно до п. АЗ кредитного договору № Д-505 термін повернення кредиту 11.04.2014 року. Відповідно до п. 5.7 кредитного договору № Д-505 термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - встановлюється сторонами тривалістю 15 років. Згідно з п. 18-20 Договору застави № Д/ДЗ-505 від 10.12.2013 року Банк має право на звернення стягнення і реалізацію предмету застави. Термін дії такого договору, відповідно до п. 22 Договору визначений до повного виконання Позичальником та Заставодержателем зобов`язань за кредитним договором та всім договороам про внесення змін до нього. Таким чином, на підставі вищевикладеного, Банк може скористатися своїм правом щодо звернення стягнення на предмет застави самостійно у разі необхідності до 2029 року, обов`язок Банку щодо звернення стягнення відповідно до умов Договорів не встановлювався. Представники позивача в судовому засіданні посилалися на Договір SAMDN01000734525654 від 12.04.2013 року (вклад Депозит Плюс на 6 міс.) з відміткою "Дублікат". Проте ні позивачем, ні його представниками не надано суду доказів знаходження грошових коштів на рахунку, що може свідчити про отримання грошових коштів в Автономній некомеріїійній організації "Фонд захисту вкладників" (за рахунок майна Банку), оскільки вказаний Фонд вимагає у вкладника для здійснення виплат надати виключно оригінали документів. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, шо відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Таким чином, факт зарахування коштів на банківський депозитний рахунок має бути доведений виключно касовим документом, який видається клієнту (вкладнику) у вигляді квитанції (грошового чеку) або прибуткового касового ордеру. При цьому, такий документ повинен відповідати вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності. Так, серед наданих стороною позивача документів в обгрунтування позовних вимог відсутні документи, які підтверджують дотримання письмової форми договору про депозитний вклад та внесення грошових коштів до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - документи, встановленої форми, які відповідають вимогам відповідних нормативно-правових актів про внесення готівки в касу ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як банківський вклад. Також судом не може бути прийнято як належний та допустимий доказ надана позивачем клієнтська виписка, оскільки вона не містить печатки Банку та прізвища, ініціалів співробітника Банку, який підготував виписку, не містить вихідного (реєстраційного) номеру, виконана не на фірмовому бланку Банку, без зазначення періоду за який здійснений рух коштів, остання дата 12.03.2014 року містить відомості відносно нарахування відсотків, послідуючий рух коштів відсутній, що може також свідчити про отримання грошових коштів. Крім того, з вказаної виписки вбачається щомісячне списання грошових коштів за кредитними угодами SAMSON, а відтак позивачем не надано відомостей про стан рахунків ані за депозитною угодою, ані за кредитною угодою станом на дату розгляду справи судом. Також, клієнтська виписка містить відомості відносно стану рахунку станом на 12.03.2014 року у розмірі 809450,55 грн., проте Договір SAMDN01000734525654 містить відомості про залишок на вкладі станом на 14.03.2014 року у розмірі 799631,37 грн., також вказана виписка не містить відомостей відносно стану рахунку станом на 14.03.2014 року. Крім того, позивачем не надані суду відомості стосовно того, чи звертався він із заявою до Автономної некомернійної організації "Фонд захисту вкладників" та чи отримував кошти за спірним депозитним вкаладом. Крім того, позивач в своїх позовних вимогах просить суд визнати виконаним зобов`язання ТОВ "Меблі-Люкс Крим" за кредитним договором № Д-505 від 10.12.2013 року за рахунок Депозитного Договору № SAMDN01000734525654 проте позивачем не враховані вимоги ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється заліком зустрічним однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Залік зустрічних вимог може проводитися за заявою однією зі сторін, але як було встановлено в судовому засіданні позивач не звертався до Банку з такою заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Врахувавши те, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представники не надали суду належні та допустимі докази, не довели їх переконливість, а також не довели обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed