Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання та скасування нарахованих відсотків незаконними, визнання договору про встановлення розстрочки з кредитної карти недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є клієнтом ПАТ КБ Приватбанк" та власником карти "Універсальна" № [NUMBER] та № [NUMBER] . Так, з 12 на 13 жовтня 2018 року невідомою особою було здійснено перевипуск Sim-карти номера її мобільного телефону. За допомогою вказаної Sim-карти з кредитної карти № [NUMBER] було списано 2789,00 грн., а також оформлено дві миттєві розстрочки з карти [NUMBER] на загальну суму 19 000 грн. ( 14000 грн. і 5000,00 гривень). У зв`язку з тим, що списання коштів, а також оформлення миттєвої розстрочки відбулось несанкціоновано, вона за телефоном гарячої лінії 3700 звернулась до ПАТ "КБ "ПриватБанк" з вимогою заблокувати всі відкриті на її ім`я картки та повідомила про факт шахрайства. Крім того, 13 жовтня 2018 року вона звернулась з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Мукачівського відділу поліції Головного управління поліції у Закарпатській області міліції. По даному факту Мукачівським відділом поліції Головного управління поліції у Закарпатській області розпочато кримінальне провадження № 12018070040002392 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК України. 29 жовтня 2018 року вона звернулася до ПАТ КБ «Приват Банк» з письмовою вимогою про проведення службового розслідування, а також повернення коштів, які були викрадені з її карти № [NUMBER] , однак на її письмову вимогу ПАТ КБ «Приват Банк» ніяким чином не відреагував. Крім того, 21 листопада 2018 року вона звернулася до ПрАТ «ВФ Україна» із заявою про надання інформації щодо причин блокування та перевипуску Sim-карти номера її мобільного телефону. 23 березня 2019 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із запитом про надання інформації про те, хто є отримувачем коштів у розмірі 2789, 00 грн., які були несанкціоновано зняті, а також на що була оформлена розстрочка на суму 14 000 грн. та 5 000 грн. На сьогоднішній день ПАТ КБ «Приват Банк» не здійснило ніяких заходів щодо усунення порушення у зв`язку із чим Позивачу нараховують відсотки за користування кредитними коштами, а також існує дві розстрочки, які вона не оформляла на загальну суму 19 000 грн. Так, на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та правил надання банківських послуг, відповідно до якого документи, розміщені на цьому сайті - це публічна оферта, що містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. В свою чергу, вона як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Що стосується оформлення двох розстрочок кредит, то відповідно "Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9" нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вказуючи на вищезазначене позивач просить стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно списані грошові кошти у розмірі 2789,00 грн. з кредитної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , визнати та скасувати нарахування відсотків за користування кредитними коштами незаконним, визнати договір про встановлення розстрочки з кредитної карти № [NUMBER] на суму 5 тис. грн.. та 14000 тис грн. недійсним та стягнути витрати на правову допомогу. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.08.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24.12.2019 року справу призначеного до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві та відповіді на відзив. Також зазначив, що будь-яких дій, що могли призвести до списання грошових коштів [PERSON] не вчиняла та свої особисті дані нікому не розголошувала. Крім того, представником позивача визнано той факт, що відповідачем повернуті кошти в сумі 2789,00 гривень шляхом зарахування на картковий рахунок. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що позивачем не доведено незаконність дій з боку банку, відповідач вважає, що саме дії позивача призвели до незаконного використання ПІН коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції та оформити кредит розстрочку. Крім того, грошові кошти в сумі 2789 гривень повернуті позивачу. Крім того, представник відповідача подала відзив на позов та з урахуванням уточненого відзиву, зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, по факту списання грошових коштів службою безпеки банку була проведена службова перевірка 13.10.2018 року на суму 2789,00 грн. з карткового рахунку [PERSON] . Зазначає, що дані кошти були повернуті клієнтці на картковий рахунок 05.03.2019 року в сумі 1989,00 грн. та 800 грн. - 01.04.2019 року. Щодо оформлення двох кредитів "Миттєва розстрочка" зазначає, що ризик за здійснення операцій за картою несе позивач. Крім того, згідно ст.33.3 ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» платник зобов`язаний відшкодовувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведення незаконних операцій з компонентами платіжних систем. При цьому банк, або інша фінансова установа, що обслуговує платника звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. В даному випадку позивач не довів порушення свого права, а саме те, що перерахування коштів здійснено не за його дорученням, не довів протиправність поведінки відповідача. Таким чином, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власницею кредитної карти «Універсальна» № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що 12 на 13 жовтня 2018 року було здійснено перевипуск Sim-карти номера мобільного телефону, за допомогою якої з кредитної карти № [NUMBER] було списано 2789,00 грн. , 800 гривень та 1989,00 гривень - телеком послуги, а також оформлено дві миттєві розстрочки кредит з карти [NUMBER] на загальну суму 19 000 грн. ( 14000 грн. і 5000,00 гривень), про що позивачем було повідомлено на гарячу лінію «ПриватБанк» ( а.с.9-10). В подальшому, 13.10.2018 року позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин, на підставі якої розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018070040002392 за ч.1 ст.185 КК України ( а.с.15). Крім цього, позивач зверталася із заявою до ПрАТ «Vodafonе Україна» із заявою про надання інформації щодо незаконного перевипуску Sim-карти Vodafonе за номером телефону [NUMBER] , який належить позивачу на день незаконного списання коштів з кредитної карти, а саме 12-13 жовтня 2018 року ( а.с.19). Згідно відповіді ПрАТ «Vodafonе Україна» заміна Sim-карти Vodafonе за номером телефону [NUMBER] здійснена через Центр обслуговування абонентів, ініціатор запиту на заміну Sim-карти надав ЦОА інформацію щодо використання номеру, а отже операція була проведена коректно( а.с. 20-21). В подальшому позивач зверталася із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням надання інформації про те, яким чином здійснювались вищевказані платежі, хто є отримувачем даних коштів, яким чином були оформлені дві розстрочки кредит та які послуги були оформлені дві миттєві розстрочки на суму 14 000 грн. та 5000 грн. ( а.с. 29). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність. Положенням ст.1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. В судовому засіданні не доведено, що позивач вчиняла розпорядження щодо списання/перерахунку коштів, або будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунків, натомість встановлено, що позивачем негайно повідомлено на гарячу лінію відповідача про несанкціоноване списання коштів з кредитної карти. Згідно з положеннями частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Вказане свідчить про відсутність вини позивача, а тому відмова банку у відновлення залишку кредитних коштів які були списані з його рахунку, є неправомірною. Таким чином судом встановлено правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно списаних грошових коштів з АТ КБ "Приватбанк" в сумі 2789 гривень, однак враховуючи, що відповідачем були перераховані зазначені кошти на картковий рахунок позивача, що підтверджується матеріалами справи, а саме витягів з виписки по карті позивача (а.с. 100-102) та визнається сторонами, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами незаконним та визнання договору про встановлення розстрочки з кредитної карти № [NUMBER] на суму 5 тис. грн. та 14000 тис грн.. недійсним суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнано судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач як на підставу своїх вимог в цій частині посилається на те, що вона договори розстрочки не укладала, у зв`язку з чим відсотки за користування кредитними коштами нараховуються незаконно. У п . 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Як встановлено вище, відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів на підтвердження здійснення позивачем [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, внаслідок чого були укладені договори розстрочки . Вказане свідчить про відсутність вини позивача Однак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано не той спосіб захисту порушених прав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вимоги позивача про визнання незаконними та скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами також не підлягають задоволенню, оскільки такі можуть бути наслідком визнання судом кредитних угод недійсним. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів, визнання та скасування нарахованих відсотків незаконними, визнання договору про встановлення розстрочки з кредитної карти недійсним слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed