Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

19.12.2019 року, позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 01.09.2019 року до закінчення навчання, але не більше , ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , народилася [INFO] у м. Запоріжжі, батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що 13 вересня 2001 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №680 та 24 липня 2015 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюб між батьками було розірвано 31.01.2006 року , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 35. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно приймати участь в утриманні позивача відмовився, за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2005р. по справі №2-1685/05 з нього було стягнуто аліменти до досягнення мною повноліття у розмірі 1/4 частки від всіх його доходів. Після досягнення повноліття позивачем, стягнення аліментів на її утримання з відповідача припинено, а відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти нічим не коментуючи свою відмову. На даний час позивач студентка педагогічного коледжу комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради І рівня акредитації, 2 курсу спеціальності дошкільна освіта денної форми навчання на бюджетній основі. Термін навчання з 01.09.2019 р. по 30.06.2021р.. Крім того, позивач є особою з інвалідністю з дитинства, постійно спостерігається неврапотологом, сімейним лікарем за основним захворюваннями: невральна аміотрофія Шарко-Марі , кіфітична зміна осанки, S подібний скалеоз, аутоімунний тиреоідит гіпертрофічної форми, еутиріоз ДНЗ 1 ст. Систематично 2-3 рази на рік проходить курси медикаментозного та фізіотераптичного лікування. З 2016 року спостерігається у ендокринолога з діагнозом : «Аутоімунний тиреоідит, гіпертрофічна форма, зоб 1 ст.», потребує постійного лікування та регулярного прийому дорогих лікарських засобів. Доволі часто знаходиться на стаціонарному лікуванні, так з 20.03.2019 року по 09.04.2019 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарні №5» Запорізької міської ради з діагнозом неавральна аміотрофія Шарко-Марі . У зв`язку зі станом здоров`я, розташування в різних районах міста на далекій відстані учбового закладу та місця мого проживання, я разом з матерю [PERSON] вимушена орендувати квартиру в одному районі з учбовим закладом, де і мешкаю теперішній час. За оренду квартири та житлово-комунальні послуги я вимушена сплачувати значні кошти. Позивач отримує лише соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи в розмірі 1564 грн.00коп., нерухомості у власності не має. Матір позивача з 19.11.2019 року ніде не працює. Позивач навчається на денній формі навчання, що потребує часу для відвідування навчального закладу та готовки до занять. Крім того, вона є особою з інвалідністю. Відповідно не має можливості працювати. Відповідач на утримання матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Коштів позивача і коштів матері не хватає на її утримання, лікування, сплату оренди квартири, комунальних послуг, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 55-56). У судове засідання позивач не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 18 червня 2020 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] та матір - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 680 від 24 липня 2015 року (а.с. 15). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2005 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від усіх видів доходу з 30.03.2005 року до повноліття дитини. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. На виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2005 року було видано виконавчий лист. На даний час [PERSON] [INFO] , навчається у педагогічному коледжі комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради І рівня акредитації, на 2 курсі спеціальності «Дошкільна освіта», денної форми навчання, яка навчається на бюджетній основі. Термін навчання 01.09.2019 року по 30.06.2021 року, що підтверджується довідкою № 482 від 03.09.2019 року, виданою директором педагогічного коледжу комунального закладу вищої освіти «Хортицька національна навчально-реабілітаційна академія» Запорізької обласної ради (а.с.16). Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] від 02.09.2019 року [PERSON] , 2001 року народження отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю з дитинства (а.с.18). [PERSON] , [INFO] , має ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності: інвалід з дитинства, інвалідність встановлено безстроково. Висновок про умови та характер праці: може виконувати легку фізичну працю згідно придбаних навичок, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ № 252412 від 30.07.2019 року (а.с.19). Згідно довідки № 5775 від 08 листопада 2019 року видана начальником УСЗН ЗМР по Хортицькому району, [PERSON] , знаходиться на обліку в УСЗН ЗМР по Хортицькому району і отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи: серпень 2019 року - 1564 гривні 00 копійок, вересень 2019 року - 1564 гривні 00 копійок, жовтень 2019 року - 1564 гривні 00 копійок (а.с. 21). [PERSON] , [INFO] , має діагноз: невральна аміотрофія Шарко-Марі , кіфітична зміна осанки, S подібний скалеоз, аутоімунний тиреоідит гіпертрофічної форми, еутиріоз ДНЗ 1 ст., що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 24) Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] , [INFO] , має діагноз, гіпертонічна хвороба, 2 ст., 2 ст, гіпертрофія ЛШ, дуже високий кардіоваскулярний ризик, СН 0. Цукровий діабет, 2 тип, середньої тяжкості, хронічна хвороба нирок, 1 ст., сечокам`яна хвороба конкременти обох нирок. Неалкоглоьний стеатогепатит, синдром цитолізу. Хронічний Н. Pilori (-) гастродуоденит, ремісія, що підтверджується довідкою, що міститься в матеріалах справи. Матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, позивач досягла повноліття. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Відповідно до ст.. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Згідно з ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки аліментів в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує відомості про стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів на утриманні інших осіб, а також ту обставину, що повнолітня дитина є інвалідом дитинства, має третю групу інвалідності, проживає з матір`ю та навчається за основним місцем проживання в коледжі і не отримує жодних доходів, окрім пенсії по інвалідності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, визнані відповідачем, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів складало 768,40 грн. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial