Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, в якій вказав, що шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвано 10.05.2007 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Упродовж усіх років з моменту розірвання шлюбу він завжди сплачував аліменти. За рішенням Ленінського районного суду від 21 червня 2013 р. з нього утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на місяць на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що на момент ухвалення рішення Ленінським районним судом він не працював, втім, виконавча служба вимагала від нього сплату аліментів на користь [PERSON] у розмірі 949,75 грн. На жаль, у нього такого доходу немає, оскільки довгий час він не міг працювати за станом здоров'я. З 02.09.13 року по 15.10.13 рік він був влаштований в ТОВ "Камелот Строй" підсобним робітником. Його офіційний дохід склав 1600,00 грн. на місяць. З 17.10.13 року по 09.12.13 рік влаштувався гардеробником в Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені М. Туган - Барановського. Його офіційний дохід склав 1147,00 грн. на місяць. Але відповідач не захотіла надавати на місце його роботи рахунок для перерахування аліментів, створила нестерпиму обстановку на роботі, влаштовувала скандал, принижувала його честь і гідність, всіляко перешкоджала його працевлаштуванню. В результаті усіх її навмисних дій він звільнився в обох випадках. І на теперішній час у нього немає ніяких джерел доходу. Крім того, його колишня дружина після народження у нього доньки від другого шлюбу, не дає його можливості спілкуватися з сином. Тому йому довелось звернутися у Виконавчий комітет Ленінської районної у місті Донецьку ради, який ухвалив рішення про дозвіл [PERSON] бачитись з сином, [PERSON], та приймати участь у його вихованні 1 та 3 тиждень місяця з п'ятниці з 16-00 до неділі 16-00, на території батька, без присутності матері, а також дозволив брати сина на оздоровлення на 2 тижні в січні та 2 тижні у літній період. Але відповідач не виконує рішення Виконавчого комітету та всіляко перешкоджає спілкуванню з сином. Отже, оскільки він зацікавлений в тому, щоб його син отримував грошові кошти на утримання та враховуючи, що у нього є неповнолітня донька, [PERSON], [INFO], поганий стан його здоров'я, який вимагає додаткових фінансових витрат, а також відсутність на сьогодні у нього постійної роботи, в результаті негативних навмисних дій відповідача, просив змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 гривень щомісячно з урахуванням індексації до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та встановити форму перерахування аліментів у вигляді поштового переказу через державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта". В судовому засідання позивач [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала, заперечувала тим, що факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначила, що [PERSON] сплачував аліменти із затримкою у кілька місяців, не повідомляв їй код переказу, без чого вона не могла отримати аліменти. Вважає, що відповідач з метою ухилення від сплати аліментів не працює офіційно, а неможливість працювати за станом здоров'я не свідчить про його непрацездатність. В наданій позивачем копії трудової книжки чітко вказано, що звільнився він за власним бажанням. Жодних доказів, що позивач нібито не може працевлаштуватися за станом здоров'я, не надано. Щодо визначення способу перерахування аліментів, вважає, що то таке право згідно чинного законодавства надано їй. Просила відмовити у позові [PERSON] в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, перевіривши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9), Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 21.06.2013 року у цивільній справі № 2/260/1184/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яке було досліджено судом, з [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], було стягнуто щомісячно на користь [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17 травня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 38 -40). Сторонами не заперечувалося, що дитина мешкає з відповідачем, чого не заперечував і сам позивач. Звертаючись з вказаним позовом до [PERSON], позивач просив змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 гривень. Так, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, суд вважає, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема ст. 182 щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст. 183 щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Так, відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст вищенаведених ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, аналізуючи норми Сімейного кодексу України, що регулюють спірні правовідносин сторін, законодавство передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Так, згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 21.06.2013 року у цивільній справі № 2/260/1184/2013 за [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вбачається, що при визнанні розміру аліментів судом було враховано відсутність перешкод для [PERSON] офіційно працевлаштуватися і отримувати регулярний дохід (заробіток), вади здоров'я малолітньої дитини сторін, участь батька у вихованні дитини, надання ним матеріальної допомоги, прийнято до уваги квитанції і чеки щодо понесених витрат на утримання дитини, а також укладення відповідачем повторного шлюбу і народження іншої дитини. Крім того, з довідки, наданої амбулаторією № 6 Центру первинної медико-санітарної допомоги, вбачається, що позивач перебуває під наглядом лікаря з 1999 року. Разом з тим, про погіршення стані його здоров»я у довідці не зазначено та іншими медичними документами такі доводи позивача не підтверджені. Отже, зазначені у п. 17 вказаного Пленуму обставини були враховані Ленінським районним судом м. Донецька 21.06.2013 року під час ухвалення рішення щодо стягнення аліментів, а істотні обставини, на які посилається позивач, як на підтвердження викладених вимог, зокрема довідки про заробітну платню, доходи, шлюб і народження іншої дитини, квитанції і чеки щодо понесених витрат на утримання дитини (10-15, 19 - 34) вже існували на момент ухвалення вказаного рішення Ленінським районним судом м. Донецька, яким з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому доводи [PERSON] щодо не стабільної заробітної платні на підприємствах і відсутності іншої роботи, що відповідатиме стану його здоров'я, не узгоджуються з визначеними державою правовими засадами здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. Надані ж позивачем висновок виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради від 14.08.2013 року № 293 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, та характеристика позивача, складена співробітником Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області висновків суду про необхідність сплати аліментів у розмірі, визначеному судом, не спростовують та жодним чином не підтверджують зміни стану платника і взагалі не стосуються предмету спору, тобто з урахуванням вимог ст. 58 ЦПК України є неналежними доказами і не можуть бути взяті судом до розгляду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд звертає увагу на те, що вимога позивача про встановлення форми перерахування аліментів у вигляді поштового переказу через державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта", за своєю суттю є зміною способу виконання судового рішення, порядок розгляду якого передбачений правилами ст. 373 ЦПК України. Отже, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності та враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не знайдено підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ст. ст. 181 - 184 192, п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року та

Outcome: dismissed