Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду з позовом до відповідача та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує посилаючись на наступні обставини, що 10.10.2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] . Від шлюбу позивач із відповідачем мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.03.2018 року вище вказаний шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Фактично, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинено у 2017 році. З того часу їхній спільний син знаходиться повністю на утриманні та вихованні позивача. Відповідач самоусунувся від виховання дитини, не виявляє інтересу та бажання побачити сина. З 2017 року син жодного разу не бачив свого батька. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач самостійно забезпечу є його фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний розвиток, створює умови для його всебічного розвитку, при цьому жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною не створює. Навпаки, намагається всіляко сприяти залученню відповідача до участі у вихованні та розвитку дитини, проте відповідач немає бажання приймати учать у вихованні та розвитку дитини. Відповідач життям дитини, його здоров`ям, духовним, фізичним моральним розвитком не цікавиться, у вихованні дитини участі не приймає, не піклується про відпочинок та оздоровлення сина, не виявляє жодного бажання спілкуватися з дитиною (не поздоровляє на свята, не відвідує, не телефонує), свого обов`язку щодо утримання дитини, в тому числі участь у додаткових витратах на лікування, самостійно не виконує, більше того ухиляється від його виконання. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини різного ступеня тяжкості. З огляду на вищевикладене, позивач змушена як мати дитини звернутися за захистом прав дитини до суду. Відповідач в свою чергу надав відзив на позов, згідно якого категорично не згодний та заперечує проти позову з наступних підстав. Дійсно, з 10 жовтня 2015 року по 16 березня 2018 року відповідач із позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився синочок [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини вони інколи сварилися, потім мирилися, навіть після офіційного розлучення шлюбу вони проживали разом фактичною родиною. Але з моменту, як вони фактично перестали мешкати разом, з серпня 2018 року позивач не допускає відповідача до участі у вихованні сина, оскільки давно мешкає з іншим чоловіком - [PERSON] , 1984 року народження. До осені 2018 року позивачка давала відповідачу сина, він брав його гуляти, піклувався про нього разом з бабусею (мамою відповідача). Дитина добре виділяє відповідача натовпу людей, взнає його і любить. Проте позивачку не влаштовує цей факт, тому вона, посилаючись на маленький вік синочка, не дозволяє відповідачу брати його до себе, піклуватися про нього, дбати, виховувати. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою дійсно самостійно, але не через те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а через те, що саме позивачка позбавляє його можливості виконувати свої батьківські обов`язки, забороняючи побачення та спілкування з сином. Позивач заблокувала відповідача у всіх соціальних мережах, Вайбері, не бере слухавку, коли він їй телефонує, щоб попросити зустрічі з дитиною. Більш того, позивачка пропонувала відповідачу добровільно відмовитися від батьківських прав, оскільки її новий співмешканець (з її слів) бажає створити повноцінну родину, на що відповідач категорично відмовився, оскільки любить та цінує свою дитину, дорожить нею. Відповідач має величезне бажання щодо такого спілкування, неодноразово звертався до позивачки з проханням взяти дитину, на що отримував категоричну відмову. Відповідач особисто також неодноразово писав позивачці смс на телефон. Відповідач регулярно купує та дарує подарунки дитині, що підтверджується наявними у відповідача чеком. Деякі чеки, не збереглися, проте даний факт зможуть підтвердити чисельні свідки. За усною домовленістю з позивачкою відповідач регулярно сплачував гроші на утримання їхнього синочка: шляхом перерахування грошових коштів через мережу терміналів «Ай- бокс» на картку позивачки: по 1500 грн. на місяць ним особисто, 2700 грн. співмешканцем матері відповідача. Крім того, позивачка в позові пише про те, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів різного ступеню тяжкості, проте і вказана інформація також не відповідає дійсності, оскільки відповідач судимий один раз, покараний штрафом. Більше до кримінальної відповідальності він не притягувався, проблем з законом не мав. Відповідач веде нормальний спосіб життя, займається спортом, працює за договором обвальником м`яса, спиртними напоями не зловживаю. Позивач в свою чергу надала відповідь на відзив згідно якого, вважає доводи відповідача необґрунтованими та нею не визнаються, з огляду на наступне. Починаючи з осені 2018 року, з часу коли їхня сім`я розпалась, відповідач бачив [PERSON] лише один раз. І не тому, що хотів побачити сина. Тоді він прийшов на зустріч з позивачкою. Місцем зустрічі була дитяча кімната розваг. При цьому татко, який так «сумує та добивається зустрічей та піклування», до дитини навіть не підійшов. [PERSON] теж не підійшов, тому що не впізнав його. При цьому позивач ніколи не блокувала його номер телефону ні для дзвінків, ні для повідомлень в інших месенджерах чи соціальних мережах. Всі твердження про те, що позивач не відповідає на дзвінки, чинить перепони та не дає бачитися із дитиною - це лише голослівні заяви та бажання відповідача увести суд в оману. До моменту подання позову до суду відповідач жодного разу не звертався ні до позивача, ні до органів опіки та піклування з заявами про встановлення способу участі у вихованні дитини. За весь час після розлучення відповідач жодного разу не купував дитині одяг, подарунки, ліки. Санчата, про які говорить у своєму відзиві відповідач, вартістю 2800 грн. були подаровані дитині матір`ю відповідача, ще у період, коли вони проживали однією сім`єю. Інші речі ніколи не купувались для [PERSON] батьком та йому не передавались. Факт перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів на утримання дитини може бути підтверджений лише касовим документом, оформленим у відповідності до Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 25.09.2018 № 103. Відповідно до п. 5-1 вказаної Інструкції небанківські фінансові установи та оператор поштового зв`язку, які отримали ліцензію Національного банку на переказ коштів у національній валюті України без відкриття рахунку, зобов`язані виконувати вимоги цієї Інструкції щодо здійснення операцій з переказу готівки в національній валюті через пункти надання фінансових послуг та із застосуванням платіжних терміналів та програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), а також щодо оформлення касових документів. З оглядку на вищевикладене, факт перерахування грошей позивачу будь-яким способом: через термінал «Ай-Бокс» або через касу банку може бути підтверджений лише одним засобом доказування - касовим документом. Більше того, відповідно до виписки із карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» на її картковий рахунок не було здійснено жодного зарахування коштів від імені відповідача. Інших карток та відкритих рахунків в банках позивач не має. Відповідач знав про існування виконавчого провадження та про заборгованість по аліментам ще у кінці 2019 року. Саме в цей час він приходив до головного державного виконавця Шемберко О. П. на особистий прийом. Після прийому у державного виконавця відповідач 13 грудня 2019 року власноручно написав заяву про передачу виконавчого провадження про стягнення аліментів за місцем його реєстрації та фактичного місця проживання. Натомість, факт самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо їхньої з ним дитини з його власного бажання, а не в результаті поведінки позивача підтверджено наданими позивачем письмовими доказами. Так, із характеристики від 23.01.2020 з дитячого садочка вбачається не тільки той факт, що дитину приводить до садочка мама, а й той факт, що батька в дитячому садочку не знають і жодного разу там не бачили. Це свідчить про небажання батька цікавитись життям, вихованням, харчуванням та іншими особливостями розвитку дитини. Це ж стосується і інформаційного листа № 114 від 22.01.2020, який також свідчить про те, що батько жодного разу не супроводжував дитину на візит до лікаря. Відповідач не заперечує, що не бачив дитину та не спілкувався із сином з 2018 року. Самоусунення відповідача від такого спілкування призвело до втрати родинних зв`язків між ними. Коли розпалась їхня з відповідачем сім`я, сину ще не виповнилось і двох років. [PERSON] не знає та не впізнає свого біологічного батька. Вже майже два роки позивач проживає з іншим чоловіком - [PERSON] , планує створити з ним сім`ю. Саме він піклується про її сина, дбає про його духовний та фізичний розвиток, виконує щодо нього обов`язки батька. У бесіді з психологом служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] вказав саме на [PERSON] , як на свого батька. Також впродовж липня 2020 року психологом [PERSON] було проведено психологічне дослідження психоемоційного стану дитини та оцінки дитячо-батьківських відносин. Відповідно до вказаного висновку батько не бачиться з дитиною, не проводить час із нею та не телефонує, у дитини немає образа батька. [PERSON] батька не пам`ятає, не може пригадати як виглядає і не має будь-яких спогадів про нього. Позивач жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні [PERSON] та його батька, однак відповідач за власним бажанням не приймав участі у вихованні дитини та не виявляв бажання його бачити. Саме пасивна поведінка відповідача, а не перешкоди з боку позивача і призвела до втрати родинних зв`язків між батьком та сином, та такого стану, за якого дитина вважає іншого чоловіка своїм батьком. Позивач та представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті. Відповідач з`явився у судові засідання 10.06.2020 р. та 12.01.2021 р., проти задоволення позову заперечував; 12.01.2021 р. пояснив суду, що буде самостійно приймати участь у справі без залучення іншого представника, клопотав про відкладання розгляду справи, у зв`язку із необхідністю подання додаткових доказів, зокрема, сплати аліментів на утримання дитини. Проте, в судове засідання 16.01.2021 року відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином (т.2, а.с.95), про причини неявки суд не повідомив, доказів, заяв та клопотань не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16.03.2018 року, шлюб зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т.1, а.с.11). Від шлюбу позивач із відповідачем мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.10) Згідно до постанови про передачу виконавчого провадження №57747146 від 11.03.2020 року виконавчий документ судовий наказ №75/8/13029/18, виданий Подільським районним судом міста Києва 18.10.2018 року, передано за територіальністю до Покровського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (т.1, а.с.208). Підставою для передачі виконавчого провадження стала відповідна заява відповідача від 13.12.2019 р. (т.1, а.с. 209). Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 08.11.2019 року №57747146/9, в провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист №758/13029/18 виданий 18.10.2018 Подільським райсудом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј щомісячно, починаючи з 04.10.2018 до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по аліментам згідно виконавчого документа нараховується з 04.10.2018 року по ј частині заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття і станом на 04.11.2019 року становить 49 653,00 грн. (т.1, а.с.15). Станом 30.09.2020 р. заборгованість по аліментах зросла до 59185,83 грн., при цьому з весь час стягнення аліментів з 04.10.2018 р. відповідачем не було сплачено жодної гривні на погашення існуючої заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, складеним Покровським міським відділом ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (т.2, а.с. 61). Відповідно до характеристики, складеної загальноосвітнім навчальним закладом І ступеня «Школа - дитячий садок «ПЕРЛИНА» на [PERSON] , зі слів вихователів ШДС «Перлина», до групи приводить дитину та забирає при поверненні додому - [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] . Мама вчасно надає, в групу, сплачені квитанції за харчування дитини в закладі, заборгованість по сплаті квитанцій - відсутня. Порушення режиму роботи закладу не було. Мама приводить [PERSON] в дитячий садок одягненим відповідно до сезону. [PERSON] , мама хлопчика, завжди цікавиться, чим дитина займалася впродовж дня в групі. [PERSON] в ШДС «Перлина» активний на заняттях та легко спілкується з однолітками (т.1, а.с.13). Відповідно до наданої відповіді Адміністрацією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 22.01.2020 №114 Дитина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] перебуває на обліку і обслуговується в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва з народження. Під час візитів до лікаря дитину [PERSON] супроводжує його мати [PERSON] . Догляд та лікування дитини (у разі захворювання) здійснюються матір`ю належним чином (т.1, а.с.14). Згідно акту обстеження умов проживання від 05.02.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 17 поверсі 18 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, власником якого мати заявниці - [PERSON] . Умови життя добрі, квартира обладнана всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарний стан житла відповідає нормі. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для [PERSON] є окрема кімната, де є дитяче ліжко, диван, шафа, тумба, телевізор, стіл, дитячі іграшки, речі особистого вжитку. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , 1995 р.н., [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 1984 р.н. (проживає). Стосунки, традиції сім`ї добрі (т.1, а.с.12). Згідно наданої інформації Департаменту Інформатизації МВС України, станом на 18.05.2020 року [PERSON] , [INFO] , є особою, яку Києво-Святошинським районним судом Київської області від 30.08.2019 засуджено за ст.. 289 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.. У кримінальному провадженні №12020100090000273 від 14.01.2020 року Солом`янським управлінням ГУНП в м.Київ 30.01.2020 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України. 31.01.2020 року обвинувальний акт направлено до суду. Результати судового розгляду до МВС не надходило. (т.1, а.с.78). Крім того, Департаментом Інформатизації МВС України 17.11.2020 р. повідомлено суд про те, що 15.07.2020 р. Солом`янським районним судом м. Києва [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 309 КК України (законне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, для власного вживання) до штрафу у розмірі 935 грн.; вирок набрав законної сили 17.08.2020 р. (т.2. а.с. 68, 62-64). Згідно до наданої позивачем виписки із карткового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] в АТ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.01.2017-01.06.2020 року, встановлено, що в цей період відповідач [PERSON] відправником не зазначений, що свідчить про те, що відповідач не надавав відповідачу коштів на утримання їхнього сина (а.с.145-192). Згідно висновку дослідження психоемоційного стану [PERSON] , [INFO] та оцінки дитячо-батьківських відносин, складеного психологом Громадського об`єднання за запитом від 02.07.2020 р. представника позивача, у дитини відсутній образ батька; [PERSON] батька не пам`ятає, не може пригадати як виглядає і не має будь-яких спогадів про нього. Дитина не має почуттів і емоцій щодо батька, а також будь-яких душевних переживань. Відсутній емоційний зв`язок повністю. Дитина не матиме негативного впливу або душевних потрясінь від факту позбавлення батьківських прав, оскільки емоційно не прив`язана та не має душевного зв`язку з батьком (т.1, 193-197). Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.08.2020 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] , на сьогодні відсутні підстави для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з цим орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не підтримує позовні вимоги гр. [PERSON] (т.1, а.с.232). У вказаний висновку зазначено про те, що комісією з питань прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації було заслухано батьків [PERSON] , зокрема, батька - [PERSON] , який заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав, що до осені 2018 р. він приймав участь у житті дитини, за усною домовленістю, кожного місяця, через мережу терміналів «Ай-бокс» перераховував матері [PERSON] грошові кошти на утримання сина 1500 грн., крім того, приймає участь у додаткових витратах. Наразі, він позбавлений можливості виконувати батьківські обов`язки у повному обсязі. Разом з тим, йому створюються перешкоди з боку [PERSON] у спілкуванні з сином та зустрічах з ним, у зв`язку з чим він звернувся до Служби з заявою про встановлення йому графіку зустрічей з сином. У зав`язку з наведеним, Службою рекомендовано відповідачу за допомогою спеціалістів відповідного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді встановити контакт з малолітнім сином; у подальшому, для визначення батьку способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею звернутися з заявою та чітко визначеним переліком документів до Служби. Крім того, у наведеному висновку мається посилання на лист Подільського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14.07.2020 р. про те, що на запитання дитини про тата, [PERSON] плутав про кого саме йде мова, про вітчима чи біологічного батька. Відповідно до листа служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.11.2020, у зазначеній Службі станом на 04.11.2020 р. відсутні відомості щодо звернення [PERSON] у встановленому порядку до центру надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення йому графіку зустрічей з сином [PERSON] (т.2, а.с. 59). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що з позивачкою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, відповідача ніколи не бачив. Показав суду, що протягом двох років він має подружні стосунки з позивачкою, більше року він, [PERSON] та [PERSON] проживають спільно, утримання [PERSON] здійснюється ним, відповідач ніяких коштів не надає, до дитини не приходить та не дзвонить. Малолітній [PERSON] називає його (свідка) « [PERSON] » або «тато». Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що є хресним батьком [PERSON] , дитину бачить часто - один раз на тиждень. Відповідача знає давно, колись вони разом працювали та спілкувались. Останній раз бачив [PERSON] три роки назад, спілкування з останнім припинив через те, що відповідач полюбляв вживати алкогольні напої, грати на гральних автоматах, мав борги. Після розірвання шлюбу позивачка стосунки з відповідачем не підтримує, [PERSON] ніякої участі у вихованні і утриманні дитини не приймає. Один раз на гроші матері відповідача, останній купив та подарував [PERSON] велосипед, проте, згодом забрав його і здав у ломбард. Протягом останнього року дитину утримує [PERSON] (свідок [PERSON] ), якого дитина називає «тато». До цього утримання дитини здійснювалось [PERSON] та її батьками. Про те, щоб [PERSON] якимось чином перешкоджала відповідачу спілкуватись з відповідачем - ніколи не чув. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що є хресною матір`ю [PERSON] та подругою [PERSON] . Останній раз зустріла [PERSON] рік тому перед Новим роком у барі, останній був у стані алкогольного сп`яніння і поскаржився, що [PERSON] не дає йому бачитися з дитиною. На її слова про те, що він навіть не дзвонить, відповідач відповів, що якби [PERSON] хотіла, то привела б дитину до нього. Останній пояснив причину того, чому він не дзвонить та не приходить до дитини, наявністю в [PERSON] нового тата, а в нього (відповідача) зараз проблеми, важко з роботою, коли в нього буде можливість - буде допомагати, а [PERSON] і так є кому допомогти. Про місце проживання [PERSON] в Києві він знав. Крім того, свідок надала показання, що знає про те, що [PERSON] намагалась підтримувати стосунки з [PERSON] , писала смс про те, що потрібно дитині, попереджувала його про аліменти. Відповідач раз п`ять надсилав смс [PERSON] про те, що хоче бачити [PERSON] , домовлялись про зустрічі, проте, [PERSON] не приходив. Щоб відповідач сплачував аліменти на утримання сина, свідок не чула. Охарактеризувала останнього як безвідповідальну людину, яка грає на автоматах, вживає наркотики. Розглядаючи вищезазначені позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та ст.ст. 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і ст. 59 Закону України «Про освіту». Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Приписами ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, які повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Відповідно до роз`яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, при вирішенні наявного цивільного спору, суд керується принципом змагальності сторін, закріплений у ст. 12 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, оцінюючи ступінь піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, суд виходить з обставин, встановлених у судовому засіданні, а саме, відсутність з 2018 р. спілкування відповідача з малолітнім [PERSON] , [INFO] , (тобто, участь батька у житті дитини обмежується першими двома роками життя [PERSON] ). Зазначене призвело до повної відсутності емоційних та душевних зв`язків дитини з біологічним батьком, якого не пам`ятає і не має будь-яких спогадів про нього. Доказів створення перешкоди з боку [PERSON] у спілкуванні з сином та зустрічах з ним, відповідачем до суду не надано, а тому, зазначені посилання відповідача є необґрунтовані і непереконливі для суду. Суд звертає уваги на те, що відповідач не намагався поновити спілкування з сином й після висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.08.2020 року щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав, оскільки останній станом на 04.11.2020 р. до центру надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення йому графіку зустрічей з сином [PERSON] не звернувся; до суду не надано жодних доказів щодо намагань відповідача встановити емоційний та душевний зв`язок з дитиною. Також відповідачем не подано доказів надання матеріального утримання малолітнього [PERSON] , зокрема, перерахування кожного місяця позивачу грошових кошти на утримання сина у розмірі 1500 грн., участі у додаткових витратах, погашення існуючої заборгованості по аліментах. Заявлені відповідачем свідки [PERSON] та [PERSON] за адресами, зазначеними у відзиві на позов, двічі викликались судом рекомендованою кореспонденцією, проте, повістки були повернуті у зв`язку із відсутністю адресата; адреси свідків [PERSON] та [PERSON] суду надані не були, що не уможливило їхній виклик, явку зазначених осіб до суду відповідачем теж не було забезпечено. При цьому суд звертає увагу, попри запевнення відповідача у судовому засіданні 10.06.2020р. про те, що він працює обвальником м`яса, на наявність у відповідача станом 30.09.2020 р. значної заборгованості по аліментах у розмірі 59185,83 грн., при цьому з весь час стягнення аліментів, починаючи з 04.10.2018 р, про наявність яких відповідач достеменно був обізнаний станом на 13.12.2019 р., останнім не було сплачено жодної гривні на погашення існуючої заборгованості, навіть після вищезазначеного висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.08.2020 року щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав, з наданням відповідних рекомендацій. Не відповідає дійсності посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що останній веде нормальний спосіб життя, притягнення його лише раз до кримінальної відповідальності. Зазначене спростовується наявною в матеріалах справи інформації щодо двох судимостей відповідача, зокрема, засудженням останнього 15.07.2020 р. (під час розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав) Солом`янським районним судом м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів - ч.1 ст. 309 КК України, що відповідає й показанням свідка [PERSON] щодо схильності [PERSON] до вживання наркотичних засобів. Жодних доказів того, що відповідач пройшов курс лікування або реабілітації від наркотичної залежності, матеріали судової справи не містять. Наведена поведінка відповідача, на переконання суду, не сприятимуть засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі та несе потенційну загрозу для малолітньої дитини, її здоров`ю та психічному розвитку. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню та утримання дитини є актом свідомої винної поведінки відповідача, оскільки особа має реальну можливість виконати покладені на нього законодавством обов`язки, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Заяви відповідача про бажання встановити контакт з малолітнім сином, не відповідають його дійсним вчинкам, оскільки навіть під час слухання справи в суді, [PERSON] не здійснив спроб, в тому числі за участю органу опіки і піклування, який сприяв відповідачу в зазначеному питанні, у відновленні емоційних та душевних зв`язків з дитиною, лише двічі з`явився до суду, хоча про судові засіданні був повідомлений належним чином за адресою, вказаною ним у заяві від 13.05.2020 р. (т.1, а.с. 64), доказів поважності причин неявки до суду не надав. Водночас, суд звертає увагу на те, що у малолітнього [PERSON] виникли міцні сімейні зв`язки з матір`ю та [PERSON] , якого дитина сприймає як батька. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. У рішенням ЄСПЛ від 30.06.2020 р. у справі «Ілля Ляпін проти Росії», Суд наголосив важливості враховувати існуючі сімейні зв`язки між подружжям та дітьми, про яких вони піклуються. У зазначеній справі, ЄСПЛ прийшов до висновку, якщо дитина тривалий час проживає не з біологічним батьком, інтерес такої дитини у тому, щоб його фактична сім`я не змінилась. І цей інтерес важливіший, ніж право біологічного батька на возз`єднання зі своєю дитиною. Таким чином ЄСПЛ не встановив порушень конвенційних гарантій позбавлення батьківських прав у справі, де батько самоусунувся від виховання дитини, а дитина вважала батьком іншого чоловіка, та сприйняв рішення національних судів, як рішення прийняте в найкращих інтересах дитини. За положенням ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. У зв`язку з наведеним суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.08.2020 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , оскільки на час розгляду справи встановлені нові фактичні обставини, які не були відомі органу опіки та піклування. Крім того, згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20«Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Проте, до зазначеного висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.08.2020 року не надано жодного документа, який би підтверджував викладені у ньому обставини. Враховуючи зазначене, суд вважає висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] недостатньо обґрунтованим та не враховує його рекомендації при вирішенні справи. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина - [PERSON] . Одночасно суд роз`яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідачі не позбавлені можливості у поновленні їх батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved