Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської обласі Чупис Тетяна Петрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 12.07.2021 позивачці стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2021, виконавче провадженя ВП № 65916944, з якої вбачається, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни від 24.05.2021 за № 53651 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 18 432,36 грн. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема, приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Пред`явлена до стягнення заборгованість не є безспірною, оскільки загальна суму боргу, вказана у виконавчому написі є необґрунтованою, однак на даний час належним чином перевірити наведену ТОВ «Вердикт Капітал» суму заборгованості в розмірі 18 432,36 грн. та самі нарахування неможливо в зв`язку з ненаданням будь-яких документів на підставі чого виникла заборгованість. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною від 24.05.2021, зареєстрований в реєстрі за № 53651 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 18 432,36 грн. Судові витрати покласти на відповідача. 27.09.2021 представник позивача - адвокат Шишка Р.І. через канцелярію суду подав заяву в якій просив судове засідання проводити без його участі та участі позивача. Просив задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 02.09.2021 до суду направив відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, відповідно до яких, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки умови вчинення виконавчого напису були дотримані, також просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки вони не є співрозмірними та не надано доказів оплати правової допомоги, а тому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Треті особи - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. про розгляд справи були повідомлені належним чином, позов з додатками ними отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Своїм правом на подачу пояснень щодо позову треті особи не скористалися. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що, дійсно, 12.10.2017 між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» було укладено кредитний договір № 482422471, відповідно до якого їй надано кредитні кошти на поточні потреби в сумі 15052,69 грн., під 0,01 відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення до 18.10.2019. Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис від 24.05.2021, зареєстрований в реєстрі за № 53651 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 482422471 від 12.10.2017, укладеним з Акціонерним товариством "Альфа-Банк", ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2 від 21.12.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФЛЕКСІС», ідентифікаційний код юридичної особи 43000243, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 21-12/20 від 21.12.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, далі іменований Стягувач. Строк платежу за Кредитним договором № 482422471 від 12.10.2017 настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21.12.2020 по 17.05.2021. Сума заборгованості складає 17 782,36 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 11 913,36 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 571,80 грн.; строкова заборгованість за комісією 1 497,20 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 3 800,00 грн. (а.с.40). На підставі даного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 25.06.2021 було відкрито виконавче провадження ВП № 65916944 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 18 432,36 грн. (а.с.36). На виконання ухвали суду від 19.07.2021 про витребування доказів, від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. копій документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис, до суду не надійшло. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2021 витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. копію виконавчого напису та належним чином завірені копії документів, на підставі яких видано виконавчий напис № 53651 від 24.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 18 432,36 грн. (а.с.17). На виконання вимог ухвали суду, 12.08.2021 надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 65916944, а саме: копія заяви стягувача про примусове виконання рішення; копія виконавчого напису нотаріуса № 53651 від 24.05.2021, вчиненого на кредитному договорі № 482422471 від 12.10.2017, постанова про відкриття виконавчого провадження № 65916944 (а.с.27-40). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (Постанова КМ України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"). Згідно з ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц). Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наданих позивачем доказів вбачається, що згідно кредитного договору (а.с.38) сума кредиту становила 15052,69,00 грн., натомість сума до стягнення у виконавчому написі становить 17 782,36 грн., доказів узгодження безспірності даної суми відповідачем не надано. Таким чином, наведене не свідчить про безспірність грошових вимог до позивача, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Суд також вважає за необхідне зазначити, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Станом на час вчинення виконавчого напису 24.05.2021, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, (з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14) передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису та наданого кредитного договору, укладений між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 482422471 від 12.10.2017, який був підставою для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 4086 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт по наданню професійної правничої допомоги до угоди про надання професійної правничої допомоги адвоката за № 38 від 14.07.2021, розрахунком суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 27.09.2021, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 38/1. З наданого суду акту вбачається, що адвокатом Шишкою Р.І. було надано правничі послуги, які складаються з: - попередньої консультації щодо характеру спірних відносин (1 год.) - 908,00 грн.; - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (1 год.) - 908,00 грн.; - підготовка процесуальних документів (2 год.) - 1816,00 грн.; - участь у судових засіданнях (30 хв.) - 454,00 грн. Щодо заперечення представника відповідача про ненадання позивачем належних та допустимих доказів, які б підтвердили повну оплату правничої допомоги та поданого клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно відтого, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 16.05.2019 по справі № 823/2638/18 та від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19 зроблено висновок про те, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що відшкодуванню підлягають лише оплачені витрати на правову допомогу є необґрунтованими. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду по справі № 910/15944/17 від 24.01.2019. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд вважає неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг кількість витрачених годин, а відтак, вважає за необхідне зменшити їх кількість за надані послуги з 4,5 годин до 3 годин, що дорівнює 2 724,00 грн., а саме: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин з 1 години до 30 хвилин; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи з 1 години до 30 хвилин; підготовка процесуальних документів - 2 години; участь у судових засіданнях з 0,5 годин до 0 годин. Враховуючи вищевикладене, суд виходячи з засад розумності та співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 724,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved