Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього такого, що втратив право користуванням жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що він є власником квартири, яка розташована [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 лютого 1988 року. Крім позивача в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], однак останній в квартирі не проживає з 2012 року, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів не несе. Оскільки реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у вільному володінні та розпорядженні належною йому власністю, тому позивач вимушений звертатися до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку-СМС про виклик у суд на 3 грудня 2018 року (а.с. 94). В судове засідання з'явився представник позивача [PERSON] - [PERSON], позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, видано Барською міською радою Вінницької області від 25 липня 2018 року № 1690, [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] (а.с. 22). За вказаною адресою відповідачу [PERSON] надіслано судові повістки, однак до суду повернулися конверти з рекомендованими поштовими повідомленнями з відмітками поштового відділення із зазначенням причини їх не вручення адресату (а.с. 40-42, 59-61, 70-72, 96-98). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких підстав відповідач [PERSON] вважається належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Барська міська рада Вінницької області Чубар О.В., яка діє на підставі довіреності від 14 серпня 2018 року (а.с. 30), в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик у суд на 3 грудня 2018 року (а.с. 99), подала до суду заяви, в яких не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглянути у відсутності представника (а.с 29, 103). З урахуванням вимог, передбачених ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, а саме за адресою [ADDRESS], не проживає з 2012 року. Заслухавши представника позивача, свідків, враховуючи заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Це підтверджується копією договору купівлі-продажу, зареєстровано в реєстрі № 325, видано 20 лютого 1988 року державним нотаріусом Барського державної нотаріального контори Любарською Л.С. (а.с. 7). Згідно копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у квартирі за адресою [ADDRESS], зареєстровано [PERSON], [PERSON] (а.с. 9, 10). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов, видано 29 квітня 2015 року, 19 березня 2018 року, 5 вересня 2018 року виконавчим комітетом Барської міської ради Вінницької області, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], однак у вказаній квартирі не проживає з 2012 року (а.с. 14, 15, 44). Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, яка розташована [ADDRESS], однак не проживає у вказаній квартирі з 2012 року. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів поважності причини його відсутності понад встановлений законом строк за місцем реєстрації. За підстав, зазначених вище, відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована [ADDRESS], внаслідок відсутності останнього за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER], серії [NUMBER], видано 18 серпня 2015 року Пенсійний фонд України (а.с. 8), а тому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 704 гривні 80 копійок. На підставі ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ч. 1 ст. 71, ст. 72, ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України",

Outcome: approved