Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулась до суду із позовом до ТОВ «Зоря Нив», [PERSON], третя особа: ТДВ «Страхова компанія «Кредо», в якому, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з ТОВ «Зоря Нив» та [PERSON] на її користь матеріальні збитки в розмірі 288 453,25 грн. наступним чином: стягнути з ТОВ «Зоря Нив» витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] 1596,00 грн. витрати на евакуацію автомобіля, 660,00 грн. витрати на дефектацію автомобіля, 159,54 грн. витрати на відправлення поштової кореспонденції, 284037,71 грн. різницю між розміром спричиненого матеріального збитку власнику автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER] з урахуванням втрати товарної вартості даного транспортного засобу та сумою сплаченого страхового відшкодування, а всього 286 453,25 грн. Стягнути з [PERSON] на користь позивача спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 23 вересня 2017 року о 12 годині 00 хвилин, на 22 км + 700 м а/д ТО 401 (Дніпро Синельникове) в р-ні с. Сад Синельниківського району, сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю транспортного засобу «Тойота», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] та транспортного засобу «Ніссан Кашкай», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який працює директором в ТОВ «Зоря Нив». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. Згідно постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 водія [PERSON] було визнано винним у вчинені даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/6322615, страховик ТДВ «СК «Кредо» (ліміт за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 6710/17/17 від 30.10.2017, розмір матеріального збитку, що спричинений власнику автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER], складає 384 037,71 грн. (в т.ч. втрата товарної вартості транспортного засобу в розмірі 25 148,07 грн.). Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження склали 2000,00 грн. Також позивач понесла й інші витрати, що були спричинені вказаною дорожньо-транспортною пригодою. Загальний розмір шкоди (матеріальних збитків), який було спричинено позивачу, в результаті даної ДТП, становить: 384 037,71 грн. (розмір збитку згідно висновку) + 1596,00 грн. (витрати на евакуацію автомобіля) + 660,00 (витрати на дефектацію автомобіля) + 159,54 (витрати на відправлення поштової кореспонденції) + 2000,00 (витрати на проведення автотоварознавчого дослідження) = 388 453,25 грн. Окрім заявленого, позивач вважає, що їй була заподіяла моральна шкода, яку вона оцінює у 10000 грн. З метою відшкодування понесених витрат та компенсації моральної шкоди, позивач і звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача надав до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Інші учасники справи в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторони відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалити справі заочне рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином,\~суд вважає\~за можливе\~на підставі\~ст.ст.\~280,\~281,\~282\~ЦПК України\~ухвалити у\~справі заочне\~рішення суду\~в судовому\~засіданні за\~відсутності сторін\~та без\~фіксування процесу\~технічними засобами\~відповідно до\~положень ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 вересня 2017 року о 12 годині 00 хвилин, на 22 км + 700 м а/д ТО 401 (Дніпро Синельникове) в р-ні с. Сад Синельниківського району, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Тойота», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] та транспортного засобу «Ніссан Кашкай», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який працює директором в ТОВ «Зоря Нив» (а.с. 1-, 13). Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. Згідно постанови по справі № 191/3373/17 (провадження 3/191/783/17) Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2017, водія [PERSON] було визнано винним у вчинені даної ДТП. Зазначена постанова набула чинності 28.10.2017 та не оскаржувалась правопорушником (а.с. 11). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/6322615, страховик ТДВ "СК "Кредо" (ліміт за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.) (а.с. 12). На виконання вимог ст.ст. 33, 33-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», позивач надала 30.09.2017 страховику письмове повідомлення про настання страхового випадку та Заяву на виплату страхового відшкодування, також надала для огляду свій пошкоджений автомобіль. Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернулась до судового експерта автотоварознавця [PERSON] Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 6710/17/17 від 30.10.2017, розмір матеріального збитку, що спричинений власнику автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER], складає - 384 037,71 грн. (в т.ч. втрата товарної вартості транспортного засобу в розмірі 25 148,07 грн.) (а.с. 15 21). Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження склали 2000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Також, у звязку із даною ДТП позивач понесла наступні витрати: - на евакуацію автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER], з місця ДТП до СТО «Тойота», в сумі 1596,00грн., що підтверджується актом виконаних робіт ФОП [PERSON] і квитанцією № 354319 від 23.09.2017; - на дефектацію автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER], у сумі 660,00 грн., що підтверджується наряд-замовленням № АМ 20917 та квитанцією про сплату від 11.10.2017 на суму 660,00 грн. - на відправлення поштової кореспонденції для врегулювання питань, щодо встановлення суми збитку та іншого, на загальну суму 159,54 грн., що підтверджується квитанціями: від 30.09.2017 на суму 69,00 грн., від 30.09.2017 на суму 51,00 грн., від 27.11.2017 на суму 5,34 грн., від 27.11.2017 на суму 34,20 грн. Таким чином, загальний розмір шкоди (матеріальних збитків), який було спричинено позивачу, в результаті даної ДТП, становить: 384 037,71 грн. (розмір збитку згідно висновку) + 1596,00 грн. (витрати на евакуацію автомобіля) + 660,00 (витрати на дефектацію автомобіля) + 159,54 (витрати на відправлення поштової кореспонденції) + 2000,00 (витрати на проведення автотоварознавчого дослідження) = 388 453,25 грн. Згідно п. 1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну. Оскільки ліміт відповідальності ТДВ "СК "Кредо" за полісом АІ/6322615 становить 100000,00 грн., а отже виплата страхового відшкодування не може перевищувати цієї суми. Таким чином страховик повинен здійснити позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Зазначена сума страхового відшкодування була сплачена ТДВ «СК «Кредо» позивачу 09.01.2018, що підтверджується відповідною випискою. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Згідно правової позиції ВСУ, зазначеної в постанові ВСУ від 20.01.2016, справа № 6-2808цс15, в якій суд зазначає, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку Верховного суду України право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року р. у справі № 6-2808цс15. 14.02.2018 Верховний Суд у справі № 344/10730/15-ц прийняв рішення, яким підтвердив раніше існуючу практику Верховного Суду України. З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що водій транспортного засобу «Ніссан Кашкай», д/н [NUMBER] [PERSON], на день даної ДТП був працівником ТОВ "Зоря Нив", за приписами ст. 1172 Цивільного кодексу України, відповідач зобовязаний, сплатити/компенсувати позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER], витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000,00 грн. - [PERSON], як особа, яка є винною у спричиненні збитків, повинен компенсувати позивачу: 1596,00 грн. витрати на евакуацію автомобіля + 660,00 грн. витрати на дефектацію автомобіля + 159,54 грн. витрати на відправлення поштової кореспонденції + 284037,71 грн. різницю між розміром спричиненого матеріального збитку власнику автомобіля «Тойота», д/н [NUMBER] з урахуванням втрати товарної вартості даного транспортного засобу та сумою сплаченого страхового відшкодування, а всього 286 453,25 грн. Також, позивач вважає, що в результаті даної ДТП, окрім матеріальних збитків, їй було спричинено і моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн. Вирішуючи вказану позовну вимогу суд дійшов наступного висновку. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у звязку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Розмір душевних страждань позивачки і страждань її родини оцінюється [PERSON] в 10 000 гривень, яка підлягає стягненню саме з особи, яка є виною у вищезазначеній ДТП з [PERSON] Як зазначає позивач, заявлена нею ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести останній зокрема: порушення звичайного способу життя, приниження гідності, негативного впливу на стан здоровя, а також моральних страждань, повязаних з дорожньо-транспортною пригодою. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Зоря Нив», [PERSON], третя особа: ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, то суд вважає за можливе стягнути з [PERSON], як з винної особи, на користь позивачки судові витрати по справі у розмірі 3589,34 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved