Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] померла її двоюрідна бабка [PERSON] , з якою вони з 1978 року та до смерті останньої проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут, були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Крім того, бабка була її опікуном. За життя [PERSON] заповіту не складала. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Заявниця по справі є єдиною спадкоємицею за законом на майно померлої. При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав їй було роз`яснено про необхідність встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Посилаючись на викладені обставини, просила встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] з 1978 року по день смерті [PERSON] [INFO] Ухвалою суду від 5 лютого 2020 року до участі у справі залучено Снігурівську міську раду у якості заінтересованої особи. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала, надала пояснення, що за змістом відповідають викладеним у заяві обставинам, просила заяву задовільнити. Представники заінтересованих осіб Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області та Снігурівської міської ради також надали суду заяву про слухання справи за їх відсутності, заперечень проти заяви не мають. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. [INFO] в м.Снігурівка Миколаївської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 01 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області на підставі актового запису №285 (а.с.4). Після її смерті відкрилася спадщина на частку у квартирі [ADDRESS] , що належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та заявниці, дошлюбне прізвище якої " [PERSON] ", на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 липня 1993 року виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 11 січня 1993 року (а.с.6). Право спільної сумісної власності також зареєстровано в Снігурівської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 30 січня 2007 року, номер запису 391 в книзі [NUMBER], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13393393 від 30.01.2007 року (а.с.5-зворот). На підтвердження зміни прізвища з "Бруснік" на "Борисову" заявницею надано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16 листопада 1993 року, про реєстрацію шлюбу з гр. [PERSON] (а.с.6-зворот). Заявниця зазначає про те, що сімейні стосунки між нею та спадкодавицею виникли в 1978 році, саме тоді, коли померла мати заявниці [PERSON] . Спочатку вона проживала у сім"ї [PERSON] разом з нею та її чоловіком [PERSON] В наступному, рішенням виконавчого комітету Снігурівської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 07 березня 1978 року №82 (а.с.5), [PERSON] було призначено її опікуном, з того часу та до смерті [PERSON] вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут. Довідкою Снігурівської міської ради Миколаївської області від 04 лютого 2020 року №205/02-2.5, підтверджено, що [PERSON] з 18 листопада 1993 року була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , знята з місця реєстрації проживання [INFO] , як померла [INFO] . Разом з нею за вказаною адресою з 18 листопада 1993 року також була зареєстрована заявниця, та її чоловік [PERSON] , де і проживають по теперішній час. Вказане також підтверджується відповідною відміткою про зареєстроване місце проживання в паспорті громадянина України заявниці серії [NUMBER] , виданого Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 7 жовтня 2002 року (а.с.2-3). [PERSON] , чоловік спадкодавиці, помер [INFO] . Завідувачем Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Коваль Ю. 21 вересня 2019 року [PERSON] надано письмове роз"яснення про те, що вона може бути закликана до спадкоємства у порядку ст.124 ЦК України, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини, у зв"язку з чим їй необхідно звернутись до суду для встановлення факту сумісного проживання не менш як п"ять років з померлою [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з копії спадкової справи №116/2011, заведеної 22 квітня 2011 року в Снігурівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області до майна померлої [INFO] [PERSON] , окрім заявниці із заявою про прийняття спадщини, до нотаріальної контори ніхто не звертався, інші спадкоємці по матеріалам спадкової справи відсутні. Заповіт від імені [PERSON] не реєструвався і не посвідчувався (а.с.17-22). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 21 вищевказаної Постанови вказано, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У судовому засіданні встановлено що [PERSON] та [PERSON] понад тридцять років до дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут. Вказане підтверджено також актом депутата Снігурівської міської ради Зіньковського Ю.Г. , складеного 01 лютого 2020 року на підставі свідчень сусідів [PERSON] та [PERSON] . Будучи допитаними судом [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що [PERSON] з часу взяття її під опіку [PERSON] весь час до смерті останньої проживала з нею, як член сім"ї, вони опікувалися одна одною, вели спільне господарство, мали спільні витрати на утримання житла та спільний бюджет, харчувалися спільно, називали одна одну матір"ю та донькою, після травми заявниці [PERSON] займалася її лікуванням, доглядала, а вже до смерті за останньою доглядала заявниця, організувала її поховання. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті [PERSON] . Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved