Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пелла Дизайн" про стягнення заробітної плати та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати. Позивач вказав, що працював на посаді помічника директора з господарських питань в ТОВ Пелла Дизайн" з 01.09.2015 року. Наказом № 75К від 22.09.2015 року був звільнений за згодою сторін, згідно ст. 36 КЗпП України. Перед позивачем у відповідача є заборгованість по заробітній платі. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити частково. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.09.2015року працював на посаді помічника директора з господарських питань в ТОВ Пелла Дизайн". На підставі наказу № 75К від 22.09.2015 року був звільнений за згодою сторін, згідно ст. 36 КЗпП України. За період роботи у підприємства перед [PERSON] виникла заборгованість по заробітної платі у розмірі 6148,57 грн., що підтверджується довідкою від 30.11.2015 року. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Враховуючи, що при звільненні позивача підприємством порушені строки розрахунку по заробітній платі та на день звернення до суду з даним позовом розрахунок по заробітний платі не проведений, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" з врахуванням заборгованості по заробітної платі у розмірі 6148,57 грн., за період з 22.09.2015 року по 05.02.2016 року, тобто (3245,11 грн. + 7060,39 грн.) : (20 робочих днів + 23 робочих дні) = 239,66 гривень - середньоденна заробітна плата * 91 днів затримки розрахунку (день винесення судового рішення), що становить 21809,06 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 21809,06 грн. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд також вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, так як невиплатою заробітної плати були порушені трудові права позивача, в зв'язку з чим йому довелося позичати гроші у близьких та знайомих для покупки продуктів харчування, для погашення комунальних та інших платежів, а також для забезпечення своєї родини життєво необхідним. Невиплата належних позивачу коштів вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За такого, суд вважає, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 1000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial