Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. В обгрунтування позову вказує, що з вересня 2009 р. по березень 2011 р. позивач з відповідачем - [PERSON] , проживали спільно без реєстрації шлюбу, та за час спільного проживання в них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2010 року. З березня 2011 року позивач та відповідач разом не проживають. Він проживає за зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS] . Дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач в добровільному порядку частково бере участь в утриманні дитини, в розмірі, що не відповідає встановленому законодавством мінімальному розміру аліментів. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує частково. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації було зроблено запис за № 692(а.с.2). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства "батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у судовому порядку. Приписами ст.182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31)наявність рухомогота нерухомогомайна,грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.191Сімейного кодексуУкраїни передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно до ст.184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ст.182 Сімейного Кодексу мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2019 рік становить 2118 гривень. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання його неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 грн. щомісячно. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Згідно наданої довідки до акта огляду МСЕК, [PERSON] є інвалідом з дитинства безстроково. Таким чином, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved