Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту загибелі її сина, [PERSON] , [INFO] , при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 в районі м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. В обґрунтування своїх вимог остання вказала, що її син загинув у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, і від встановлення факту його загибелі при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 в районі м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України залежить визначення статусу її сина, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Також зазначила, що у кінці лютого - на початку березня 2014 року відносно України відбулась збройна агресія Російської Федерації, що підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, що відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію окремих органів державної влади, при цьому вказувала на офіційні повідомлення Ради національної безпеки і оборони України. З метою захисту її прав та прав її сина змушена звернутись до суду, оскільки встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку не передбачено законом. В судове засідання заявник не з`явилась, надіслала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі наполягає на її задоволенні. Заінтересовані особи - представники Міністерство соціальної політики України та Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду та будь-яких заперечень проти задоволення заяви не надали. \~ \~ \~ \~Від представника Міністерства соціальної політики України надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому він також вказав, що встановлення факту загибелі військовослужбовців під час участі в Антитерористичній операції не належить до компетенції Мінсоцполітики. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть від 19.02.2015 серія [NUMBER] (а.с.40), [INFO] в м.Харків Харківської області помер [PERSON] , який, в свою чергу, є сином заявника, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28.12.1985 року (а.с.11). Згідно копії військового квитка, серії [NUMBER] та контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с.12-20) [PERSON] з 10.11.2014 по 18.02.2015 року проходив військову службу за контрактом у складі військової частини [NUMBER] та військової частини пп [NUMBER] Збройних Сил України у званні сержанта на посаді командира 2-го зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] [PERSON] № 56 від 28.02.2015 року (а.с.41) сержант військової служби за контрактом [PERSON] , командир 2-го зенітно-артилерійського відділення зенітно-артилерійського взводу військової частини польова пошта [NUMBER] Сухопутних військ Збройних Сил України, який загинув 18 лютого 2015 року в результаті набряку набухання головного мозку, множинних внутрішніх крововиливів, множинних травм голови внаслідок військових дій спричинених уламками та іншими видами вибухів у зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій області в районі міста Дебальцеве.Також заначено, що з 30 грудня 2014 року по 08 лютого 2015 (дата поранення) приймав безпосередню участь в антитерористичній операції. Смерть пов`язана з веденням бойових дій під час виконання військових обов`язків в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 1357 від 15.04.2015 року (а.с.40)) травма і причина смерті [INFO] сержанта [PERSON] , 1985 року народження Так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби . В п.10 витягу з особової справи до контракту «участь у війнах та інших бойових діях по захисту України» (а.с.20) є запис за підписом комадира частини підполковника В.В.Почерняєва, з якого вбачається, що з 30.12.2014 по 08.02.2015 рік сержант [PERSON] приймав участь у проведенні антитерористичної операції на сході України в районі м.Дебальцеве у складі 40-го окремого мотопіхотного батальйону 17-ї окремої танкової бригади ОК « Схід». Указом Президента України №311/2015 від 4.06.2015 "Про відзначення державними нагородами України", сержанта [PERSON] посмертно нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня (а.с.42). Заявник, як мати загиблого, отримала посвідчення серії № [NUMBER] від 25.02.2016 члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, що підтверджується копією даного посвідчення (а.с.42). [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту загибелі її сина, [PERSON] , [INFO] , при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 в районі м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Метою встановлення такого факту є визначення статусу її сина як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ратифікованої Україною 03.07.1954 року, оскільки іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено. Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. У\~статті 55 Конституції України\~визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно\~ст.1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно доЗакону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей"запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Крім того, постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974. Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно приписами ч. 3\~ст. 82 ЦПК України\~доказуванню не підлягає. З урахуванням викладеного, загибель сина заявника [PERSON] при виконанні ним обов`язку військової служби в районі м.Дебальцеве Донецької області підтверджено матеріалами справи. Пунктом 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч.2\~ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що під час збройної агресії Російської Федерації, яка визнана на законодавчому рівні, було порушено право [PERSON] на життя і здоров`я, передбачене\~ст.27 Конституції України,\~ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов до висновку про доведеність факту про встановлення якого просить заявник. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved