Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача та зазначає про наступне . 20 травня 2016 року між позивачем (вкладник) та ПАТ «Банк Михайлівський» (банк) укладено договір банківського вкладу № 980-031-000243791 "Перше знайомство", відповідно якому були зараховані кошти згідно платіжних доручень в сумі 170000 гривень на поточний (депозитний) рахунок № 26206532733003. Договір був укладений за адресою місцезнаходження відділення м. Дніпро, відділення №2. Грошові кошти загальною сумою 170000,00 гривен станом на 20.05.2017 року знаходились на поточному рахунку № 26206532733003, що підтверджується випискою з поточного рахунку. Ніяких обмежень щодо відкриття депозитних рахунків у блокуванні в «Автоматизованій банківський системі встановлено не було , тому позивач у відповідності до діючого законодавства уклав угоду з ПАТ «Банк Михайлівський» на розміщення коштів. Позивач здійснював всі банківські розрахунки у відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні Постанова, від 15.12.2004 № 637 та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті Постанова від 21.01.2004 № 22. На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 прийнято рішення № 812 про запровадження з 23.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» . На момент введення тимчасової адміністрації на поточному рахунку позивача № 26206532733003 знаходилися грошові кошти в сумі 170000,00 грн. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 12 липня 2016 р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, про це зазначено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вимог ч.3 ст. 18 Закону Украйни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за посиланням в мережі Інтернет http://www.fg.gov.ua Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01 вересня 2016 р. змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський ». Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський », визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] з 05 вересня 2016 року. Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд інформує про свою діяльність шляхом опублікування інформації на офіційному сайті, позивач дізнався, що з 15 липня 2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам через банки агенти. Для отримання гарантованої суми відшкодування вкладникам необхідно звернутися до банків агентів для отримання коштів, але позивач дізнався про, те що його не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. У звязку із чим, позивачем неодноразово на адресу відповідача були скеровані заяви із вимогою включити до переліку вкладників , які мають право на отримання коштів у відповідності до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в межах 200 000 грн. Проте, жодної відповіді на цю заяву позивач не отримав, та , за інформацією банків-агентів, досі не включений до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. До теперішнього часу, відповідач (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) свої зобовязання перед позивачем, визначені ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " виплати вкладу в розмірі 200 000,00 гривен не виконав. Станом на день запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» на вкладному рахунку Вкладника №26206532733003 залишок коштів склав 170000,00 гривен, які гарантувались та підлягали виплаті (поверненню) позивачеві в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Всі неодноразові звернення позивача до банку-агенту щодо отримання передбаченого законом гарантованого відшкодування за вкладом залишились безрезультатними. Банк-агент протягом всього періоду дії адміністрації Фонду в ПАТ «Банк Михайлівський», відмовляв у виплаті відшкодування з мотивів відсутності даних про позивача та його вклади (рахунки) в ПАТ «Банк Михайлівський» в базі даних Банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб («Перелік вкладників», «Загальний реєстр вкладників»). Звернення Вкладника (позивача) до Банку, Уповноваженої особи Фонду, та безпосередньо до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Відповідача) також виявились безрезультатними. Позивач мав Право отримати гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в розмірі 170000,00 гривен. Юридичному Праву завжди кореспондує обовязок виконати таку дію. Відповідно Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобовязаний виплатити Позивачеві гарантовані кошти в сумі 170000,00 гривен. Позивач вважає проявами зневаги та знущання відповідачем, спрямованими на приниження гідності позивача та на ухилення від виплати належного йому вкладу. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з метою захисту та поновлення порушених цивільних прав, і з вищевикладених підстав заявляє наступні позовні вимоги. З 15 липня 2016 року виникло зобов"язання Фонду з виплати коштів вкладникам ПАТ «Михайлівський» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до дня початку процедури виведення банку з ринку, а також за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Отже, зобов"зання з виплати відшкодування за поточними рахунками Позивача виникло з дня 15 липня 2016 року, і саме з цього дня має бути нараховано суми, передбачені ст. 625 ЦК (і до дня фактичної виплати вкладів). На рахунку Позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» № 26206532733003 обліковувались кошти у розмірі 170000,00 грн. Ці кошти протиправно утримувались до 02.02.18р Відповідачем всупереч волі Позивача з 15 липня 2016 року. Отже стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає майнова відповідальність у розмірі трьох відсотків річних на цю суму за весь період прострочення боржника, а саме за весь період затримки (дату виплати станом на 02.02.2018 року) 568 днів, а розмір нарахувань майнової відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України становить: Відсоткі з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми Заборгованість Період прострочення Формула Відсотки з по днів 170 000,00 грн. 15.07.2016 02.02.2018 568 3% ? 568 / 366 ? 170 000,00 грн. 7 914,75 грн. Разом: 7 914,75 грн. - Відшкодування упущеної вигоди на підставі статей 22, 611 ЦК України Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, відшкодуванню підлягає дохід, який особа могла б отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом статті 611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов"язання є відшкодування збитків, і в тому числі упущеної вигоди (доходу, який кредитор у зобов"язанні міг отримати у разі, якщо зобов"язання не було б порушено боржником в цьому зобов"язанні). За рахунком Позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» № 26206532733003 обліковувались кошти у розмірі 170000,00 грн. Ці кошти протиправно утримувались Відповідачем проти волі Позивача з 15 липня 2016 . Якби зобов"язання не було порушено Відповідачем і ці кошти були виплачені своєчасно, то Позивач отримав дохід у розмірі 12,0% річних на цю суму за весь час прострочення зобов&apos;язання. Отже, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає упущена вигода у розмірі 12,0% річних на цю суму за весь період прострочення боржника, а саме за 568 дні: Розмір упущеної вигоди становить: 170000,00 ? 12%/365?568 = 31745,75 (тридцять одна тисяча сімсот сорок пять гривень 75 копійок). - Відшкодування завданої Відповідачем моральної (немайнової) шкоди на підставі статей 23, 611, 1167 ЦК України та частини другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян» За змістом статті 611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов"язання є відшкодування моральної шкоди. У статті 23 ЦК України також зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в пункті 3 Постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв&apos;язку з ушкодженням здоров&apos;я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Позивач звертає увагу суду на те, що звернення та скарги позивача до відповідача на протиправні дії Уповноваженої особи не були розглянуті належним чином. Згідно з частиною другої статті 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Відтак, відшкодування моральної шкоди прямо передбачено ч. 2 ст. 25 цього Закону. Окрім того, відшкодування моральної шкоди у спорі про захист прав споживачів передбачено також і пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Внаслідок порушення (неналежного виконання) відповідачем недоговірного зобов"язання з виплати гарантованої законом суми відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку, позивач був змушений протягом ( ? ) місяців вести з відповідачем тривале і виснажливе претензійне листування, і таким чином відповідачем була заподіяна позивачеві немайнова (моральна) шкода. Зміст листів відповідача позивач вважає проявом зневаги та знущання, з якого також виникає зобов"язання з відшкодування немайнової шкоди. За змістом цього листа відповідач цинічно посилається на норми закону (ст. 26, 27, 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), які власне й порушено відповідачем. Протиправна поведінка відповідача та його службових осіб, незаконне позбавлення його прав на отримання гарантованого Законом відшкодування за вкладами, призвели до душевних страждань, багаторазових виїздів разом з дітьми на протестні акції до Києва, витрачаючи свої кошти. В результаті переживань у мене зявилися проблеми з тиском, підшлунковою залозою, дратівливість та погіршився сон. Завдану мені моральну шкоду оцінюю в 10 000 грн. З огляду на викладене і з урахуванням положень п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, Позивач вважає розумним та справедливим стягнути з Відповідача 10 000 грн. (десять тисяч) гривень на відшкодування завданої Відповідачем моральної (немайнової) шкоди. Ціну позову розраховано та зазначено відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України. Позовна заява подається за підсудністю до Петропавлівського районного суду смт. Петропавлівка відповідно до вимог ст. 109, 110 ЦПК України. Позов поданий з урахуванням Постанови №2 від 12.06.2009 року Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», Закону України «Про судовий збір», інформаційного листа ВССУ від 09.08.2017 № 93-1517/0/4-17 "Щодо застосування частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" Відмовляючись повернути кошти, що належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основних свобод та ст. 1 Першого протоколу, підписаного і ратифікованого Україною, яка відповідно до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Щодо понесених витрат позивача. На момент складення позову позивач лише планує витрати на юридичний супровід, тому фактично витрат ще не поніс. Просить суд : Звільнити позивача від сплати судового збору за подання цього позову та відкрити провадження у справі за цим позовом, призначити її до розгляду. 1. Стягнути з відповідача на користь позивача нанесений збиток (відшкодування упущеної вигоди) у розмірі 31745,75 (тридцять одна тисяча сімсот сорок пять гривень 75 копійок). 2. Стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 51 340,44 грн. (пятдесят одна тисяча триста сорок гривень, 44 копійки). 3. Стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобовязання у розмірі 7914,75 грн. (сім тисяч девятсот чотирнадцять грн. 75 копійок) 4. Стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди. 5. Судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання сторони не з"явилися . В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач позов не визнає , на обгрунтування своєї позиції направив суду відзив . Просить суд у позові відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі . Судом встановлено, що дійсно між 20.05.2016 року між позивачем ( як вкладником ) та ПАТ «Банк Михайлівський» (банк) укладено договір банківського вкладу № 980-031-000243791 "Перше знайомство", відповідно якому були зараховані кошти згідно платіжних доручень в сумі 170000 гривень на поточний (депозитний) рахунок № 26206532733003. Договір був укладений за адресою місцезнаходження відділення м. Дніпро, відділення №2. Грошові кошти загальною сумою 170000,00 гривен станом на 20.05.2017 року знаходились на поточному рахунку № 26206532733003, що підтверджується випискою з поточного рахунку ( платіжне доручення № 5037888 від 20.05.2016 р. ) . Довідкою про стан рахунку № 26206532733002 ПАТ " Банк Михайлівський " № 3Г-ЕП /12/1 від 01.09.2016 р. на ім"я позивача зазначає , що станом на 19.05.2016 р. залишок на вищевказаному рахунку становить 0.00 грн. 01.09.2016 р. на ім"я позивача від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ " Банк Михайлівський " ( вих.№ ЕП/1211/1 ) надійшло повідомлення про нікчемність правочину . В даному документі повідомляється , що переказ коштів ( транзакція ) здійснений ТОВ " Кредитно-інвестиційний центр " 19.05.2016 р. в сумі 2500000.00 грн. з призначенням платежу " Повернення коштів згідно з договором … ) здійснений ТОВ " Кредитно-інвестиційний центр " 19.05.2016 р. в сумі 2500000.00 грн. з призначенням платежу " Повернення коштів згідно з договором №1-000237227 від 11.05.2016 " на рахунок № 26206532733002 , що належить [PERSON] ( і.п.н. [NUMBER] ) є нікчемним . Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 р. адміністративний позов [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ " Банк Михайлівський " [PERSON] , третя особи , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Фонд гарантування вкладів фізичних осіб , ПАТ " Банк Михайлівський " про визнання протиправною діяльності , зобов"язання вчинити певні дії було задоволено частково. Було прийнято наступне рішення : - Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» [PERSON] щодо не включення [PERSON] до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський»за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору від 20.05.2016 р. № 980-031-000243791 банківського вкладу «Перше знайомство» на суму 170 000,00 грн. - Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» від 01.06.2016 р. № 42/1 в частині затвердження результатів перевірки та застосування наслідків нікчемності правочинів щодо [PERSON], а саме, зарахування 19.05.2016 р. грошових коштів в сумі 250 000,00 грн. з рахунку ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» ЄДРПОУ 39841850 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-031-000237227 від 11.05.2016 р.» на рахунок № [NUMBER], який належить [PERSON] - Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» [PERSON] внести дані позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 20.05.2016 р. № 980-031-000243791банківського вкладу «Перше знайомство» на суму 170 000,00 грн. - Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» [PERSON] подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про [PERSON], як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 20.05.2016 р. № 980-031-000243791 банківського вкладу «Перше знайомство» на суму 170 000,00 грн., для внесення даних позивача до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили , обставини встановлені даним рішення не підлягають доказуванню в силу ст. 82 ЦПК України . Таким чином , судом встановлено , що позивач набув права на відшкодування шкоди за рахунок відповідача та встановлено , що вищезазначену суму банківського депозиту останній отримав після прийняття судом вищезазначеного рішення. . Судом також встановлено , що 22.12.2015 р. Правлінням Національного банку України винесено Постанову № 217/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою установлено факт здійснення Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено його до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в діяльності . 27.04.2016 р. Правлінням Національного банку України винесено Постанову № 295/БТ «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 р.», якою введено певні обмеження діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» . Рішенням Національного банку України від 23.05.2016 р. № 14/БТ віднесено Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних. 23.05.2016 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». 12.07.2016 р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». 12.07.2016 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення № 1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 р. по 12.07.2018 р. та делегування повноважень ліквідатору банку. Вказані обставини визнані судом загальновідомими , а тому не потребують доказуванню. У відповідності до вимогст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 року №4452-VI. Згідно із положеннями п.3 ч.1 ст.2 цього Закону, вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п.4 ч.1ст.2 Закону №4452-VI). Відповідно до частини третьоїстатті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1)призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо); 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цьогоЗаконута затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів. Відповідно до ч.1 статті 26 Закону №4452-VIФонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Згідно з абзацом 2 пункту 15 Перехідних положень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг»розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників. Отже , враховуючи вищезазначене , суд вважає , що відповідач виконав свої зобов"язання щодо виплати позивачу банківського депозиту , що не оспорюється сторонами . Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі , суд бере до уваги наступне . Відповідно до п. 1,3 ч. 5 ст. 36 ЗУ " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. На обгрунтування своєї правової позиції позивач посилається на норми ст. 625 ЦК України . Суд вважає дане посилання є безпідставним , оскільки вищезазначеним Законом не передбачено відповідальність Фонду , в тому числі стягнення коштів за ст. 625 ЦК України , а тому суд не вбачає підстав для стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції на користь позивача у цій справі , в тому числі і упущеної вигоди . Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків. За загальними положеннями матеріальних норм цивільного права стягнення збитків (упущеної вигоди) є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, вимога позивача шодо стягнення з відповідача на його користь упущеної вигоди , інфляційних втрат , трьох відсотків річних та пені задоволенню не підлягає, оскільки останнім не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., то вони також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. ст. 12,81 ЦПК України . Проте, в порушення наведених норм позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. Отже, враховуюче вище зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed