Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

15.12. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], про визнання майна особистою власністю, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування. У позовній заяві позивач просить суд визнати особистою власністю [PERSON], який помер [INFO], житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]; визнати особистою власністю [PERSON], який помер [INFO] земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, розташована по [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]; визнати нікчемним спільний заповіт [PERSON] та [PERSON] від 23.08. 2007 року, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626, в частині заповідального розпорядження [PERSON]; визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], що значиться за [PERSON], який помер [INFO]; визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: [PERSON] за час свого життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Відповідач [PERSON] та [PERSON] 23.08. 2007 року склали спільний заповіт подружжя на [PERSON]. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] немала права складати вказаний вище заповіт, оскільки спірне майно не належало подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а було особистим майном [PERSON], тому заповіт в частині заповідального розпорядження відповідача є нікчемним. [PERSON] помер [INFO]. Спадкодавець розпорядився за час свого життя своїми майновими правами на майно, що є предметом спору заповівши їх позивачеві, а оспорюваний заповіт в частині заповідального розпорядження [PERSON] є дійсним, спадкування після смерті останнього здійснюється згідно вказаного заповіту. У позасудовому порядку позивач здійснити спадкування не має можливості, оскільки законом не передбачено можливості спадкування за заповітом подружжя після смерті лише одного спадкодавця. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, позов просить задоволити із підстав викладених у позовні й заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позивачем позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без її участі, заявлені позовні вимоги визнає. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: із Свідоцтва про одруження [NUMBER] від 19.10. 1976 року слідує, що 11.02. 1953 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 23.01. 1990 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 4600535932013 від 02.09. 2013 року слідує, що [PERSON] з підстав що не заборонені законом, а отже правомірно набув у власність земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, розташована по [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з п. 1 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 р. За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. N 697-XII "Про власність", ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, то розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Із заяви [PERSON] від 05.01. 2016 року, посвідчена Баллод Г.А. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрована в реєстрі за № 1, крім іншого слідує, що [PERSON], усвідомлюючи значення цієї нотаріальної дії, її наслідки та зміст роз'яснень нотаріуса, а також відповідно до її волі та волевиявлення, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, повідомляє, що її відомо про те, що в Пустомитівському районному суді Львівської області знаходиться цивільна справа про визнання майна особистою власністю, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги визнає в цілому, стверджує, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0437 га, що розташована: [ADDRESS], цільове призначення (використання) якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] були особистою власністю її чоловіка [PERSON], який помер 24 листопада 2007 року. На частку в спільному майні подружжя та на обов'язкову частку у спадщині вона не претендує. Майнових претензій не має. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 23.08. 2007 року склали спільний заповіт подружжя, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626. Із змісту зазначеного заповіту слідує наступне: [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими укладено 11 лютого 1953 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, на випадок смерті зробили таке розпорядження: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0449 га., яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована на території с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, заповідають дочці [PERSON] [INFO]. Зміст ст.ст. 1241, 1243, 1254 Цивільного кодексу України нотаріусом роз'яснено. Нотаріусом роз'яснено також, що після смерті одного з подружжя частка у праві спільної сумісної власності переходить до другого з подружжя, який його пережив, а у разі смерті останнього право на спадщину має [PERSON]. Подружжя, взаємозобов'язалося інформувати про смерть одного з них нотаріуса, на території діяльності якого знаходиться спільне майно для накладення заборони відчуження майна, зазначеного в заповіті подружжя. За змістом ч. 1 ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Із аналізу зазначених вище обставин слідує, що відповідач [PERSON] немала права складати вказаний вище заповіт, оскільки спірне майно не належало подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а було особистим майном [PERSON]. В свою чергу згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що спільний заповіт [PERSON] та [PERSON] від 23.08. 2007 року, посвідчений Леськів Г.М. приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області, зареєстровано в реєстрі за № 1626 є нікчемним в частині заповідального розпорядження [PERSON], оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1257 ЦК України недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що стверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26.11. 2007 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України у склад спадщини [PERSON], крім іншого, увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0437 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, розташована по [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Враховуючи, що спадкодавець розпорядився за час свого життя своїми майновими правами на майно, що є предметом спору заповівши їх позивачеві, а оспорюваний заповіт в частині заповідального розпорядження [PERSON] є дійсним, спадкування після смерті останнього здійснюється згідно вказаного заповіту. Позивач не пропустила строк встановлений для прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], оскільки нікчемність вказаного вище заповіту встановлена судом при розгляді цієї цивільної справи. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved