Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

18 травня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі позивач, АТ «Альфа-Банк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2009 року у цивільній справі №2-4234/09, стягнуто з [PERSON] на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Волинської філії заборгованість по кредитному договору від 16.02.2007 року за № 070/100-САФОЗ.16-2 в розмірі 250652 (двісті п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 48 коп., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] згідно договору застави № 070/88-ЗАФОЗ.16-2 від 16.02.2007 року. Позивач вказує, що він є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», а відповідач не виконує рішення суду та не сплачує заборгованість. З наведених вище підстав та посилаючись на приписи ст.625 ЦК України, позивач просить суд, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь три відсотки річних від простроченої суми та інфляційні втрати у загальному розмірі 399\~663,40 грн. Позивач у судове засідання свого представника не направив, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив та вказав, що відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України, оскільки основне зобов`язання сторін було визначено в іноземній валюті доларах США. Також вказав, що вважає зобов`язання відповідача натуральними, на яких не може нараховуватися відсотки, передбачені ст.625 ЦК України. Крім того зробив заяву по застосування строку позовної давності. У судове засідання відповідач не прибув, але його представник у письмовій заяві просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 16.02.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір № 070/100-САФОЗ.16-2, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 43306 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості до 15.02.2013 року зі сплатою 12% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредиту, із [PERSON] був укладений договір застави № 070/88-ЗФФОЗ.16-2 від 16.02.2007 року, за умовами якого відповідачем в заставу банку було передано транспортний засіб «MITSUBISHI OUTLANDER», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2009 року у цивільній справі №2-4234/09, стягнуто з [PERSON] на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Волинської філії заборгованість по кредитному договору від 16.02.2007 року за № 070/100-САФОЗ.16-2 в розмірі 250 652 грн. 48 коп., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] згідно договору застави № 070/88-ЗАФОЗ.16-2 від 16.02.2007 року. Сторонами не заперечується, що в ході примусового виконання вищенаведеного рішення суду, 16 лютого 2007 року був реалізований предмет застави - автомобіль «MITSUBISHI OUTLANDER», 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у зв`язку з чим сума боргу зменшилась на 81\~178,00 грн. Також сторонами не заперечується, що позивач АТ «Альфа-банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», у зв`язку із приєднанням останнього до юридичної особи позивача. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що боржник добровільно не виконав зобов`язання, з нього на користь кредитора підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Посилання відповідача на те, що основні зобов`язання відповідача перед позивачем є натуральними суд відхиляє, оскільки натуральними є ті зобов`язання, стосовно яких втрачена можливість судового захисту кредитором у зв`язку зі спливом позовної давності. В даному випадку, стосовно основних зобов`язань боржника вже наявне рішення суду про їх захист, у зв`язку з чим вони не можуть визнаватися натуральними. Що стосується вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. В розглядуваному випадку, оскільки основне зобов`язання боржника згідно кредитного договору було визначено в іноземній валюті, вказане унеможливлює використання індексу інфляції, адже втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. З цих підстав у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити за необґрунтованістю. Як вже зазначалося вище, судом визнані обґрунтовані вимоги про стягнення 3% річних, але відповідач на підставі ст.267 ЦК України зробив заяву про застосування строку позовної давності до цих вимог. У зв`язку з цим суд стягує з відповідача на користь позивача відсотки річних за період з 18 травня 2018 року по 18 травня 2021 року, тобто за три роки, що передують зверненню до суду, розрахунок яких зроблений наступним чином: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 18.05.201818.05.20211097169 474.48315 266.63 Розрахунок здійснений за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних за період з 18 травня 2018 року по 18 травня 2021 року у розмірі 15\~266,63 грн. У задоволенні решти вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги частково, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 229,00 грн. (5\~994,95 x (15\~266,63 / 399\~663,40)).

Outcome: partial