Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ "Запоріжтрансформатор" про визнання незаконним наказу № 1126 від 30.12.2014р. про звільнення її з роботи 30.12.2014р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату, поновлення на роботі на посаді заготівника ізоляційних деталей, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 31.12.2014р. по час винесення рішення та відшкодування морального шкоди. В позові зазначено, з 22.03.2012р. по 30.12.2014р. вона працювала в ПАТ "Запоріжтрансформатор" на посаді заготівника ізоляційних деталей 3 розряду в цеху виготовлення ізоляції і упаковки. Без відриву від виробництва вона навчається в ЗНТУ на 3 курсі електротехнічного факультету. 30.10. 2014р. їй було вручено повідомлення про скорочення посади та звільнення у зв"язку з раціоналізацією виробництва, на підставі наказів 1300 від 30.10.14р. та 1333 від 30.10.14р., в якому було зазначено про відсутність на момент попередження відповідних її спеціальності вакансій. А ні в період попередження про звільнення, ні при звільнення їй ніяка інша робота для працевлаштування відповідачем не пропонувалася. Втім, на той момент у роботодавця були вакантні посади, проводився прийом та звільнення працівників. Крім того, її не запрошували 25.11.14р. на засідання профкому де розглядалося подання на її звільнення та вона не була на ньому присутня, оскільки відповідно до наказу про простій в той час не працювала та без відповідної перепустки не могла пройти на територію підприємства. 30.12.2014р. наказом 1126 її було звільнено з роботи за ч.1 ст. 40 КЗпП України. за скороченням штату. Вважає, що її звільнення з роботи відбулося безпідставно, оскільки відповідно до вимог ст. 42 КЗоТ України вона має переважне право на залишення на роботі, порівняно з іншими заготівниками, які мають нищій 2 розряд. Крім того, вона навчається без відриву від виробництва у вищому навчальному закладі. Вважає, що незаконним звільненням з роботи, відповідач порушив її право на працю, вона опинилася у край важкому матеріальному стані. Вказане вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що спричинило їй моральні страждання. Просить визнати незаконним наказ № 1126 від 30.12.2014р. ПАТ «Запоріжтрансформатор» про звільнення її з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України та поновити її на роботі заготівником ізоляційних деталей цеху виготовлення ізоляції і упаковки ПАТ «Запоріжтрансформатор», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2014р. по 02.06.2015р., виходячи із середньомісячної заробітної плати в сумі 2545,94 грн., з урахуванням виплаченої матеріальної допомоги при звільненні в сумі 2125,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач надала пояснення по суті позовних вимог та просила їх задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні 08.04.2015р. представник відповідача заперечував проти позову, суду пояснив, що наказом № 204 від 22.03.2012р. [PERSON] була прийнята на роботу заготівником ізоляційних деталей трансформаторного цеху № 1 ПАТ "Запоріжтрансформатор" з 22.03.2012р. З 01.05.2012р., згідно наказу № 314 від 01.05.2012р. позивачку було переміщено на роботу на посаду заготівника ізоляційних деталей цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ "Запоріжтрансформатор". 30.12.2014р. наказом директора з виробництва № 1126 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Пунктом 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України, передбачена можливість звільнення працівника за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України таке звільнення допускається тільки у випадку, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Умови скорочення штату передбачені ст. 42 КЗпП України та інші вимоги діючого законодавства були дотримані підприємством при звільненні позивача. Постановою президії центрального комітету профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України № П-15-2г від 17.03.2014р. надано згоду адміністрації ПАТ "Запоріжтрансформатор" на скорочення чисельності працюючих протягом 2014р. в кількості 420 осіб, що складає 9,1 % від загальної їх чисельності станом на 28.02.2014р. Скорочення, яке мало наслідком розірвання трудового договору з позивачкою було передбачено наказом про реструктуризацію підприємства № 1300 від 30.10.2014р. Зокрема, наказом (п.п.1.14 п.1) передбачено скорочення посади заготівника ізоляційних деталей цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ "Запоріжтрансформатор" в кількості 7-ми штатних одиниць. 30.10.2014р. на підставі розпорядження про скорочення посад (професій) № 1333 від 30.10.2014р. [PERSON] під розписку була попереджена про скорочення її посади та наступне звільнення за скороченням штату 30.12.2014р., а також про відсутність можливості працевлаштування на підприємстві у зв`язку з відсутністю вакантних посад. 10.11.2014р. директором з персоналу підприємства голові профспілкового комітету цеху з виготовлення ізоляції та упаковки було направлено подання про надання згоди на звільнення заготівника ізоляційних деталей [PERSON] на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно наказу № 1300 від 30.10.2014р. та розпорядження № 1333 від 30.10.2014р. Відповідно до виписки з протоколу засідання цехового комітету профспілки цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ "Запоріжтрансформатор" № 55 від 25.11.2014р., профспілковий комітет у присутності [PERSON] розглянув вказане подання та в зв`язку з відсутністю у неї переважного права на залишення на роботі, надав згоду на її звільнення. Вважає, що позивачкою не наведено жодного факту, який би свідчив про її неправомірне звільнення та не надано жодного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог. Просив в позові відмовити. 02.06.2015р. представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 40 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності працівників у зв"язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації переважне право залишення на роботі надається ; працівникам з більшим стажем роботи на даному підприємстві, а також працівникам, які навчаються у вищих навчальних закладах без відриву від виробництва. Судом встановлено, що наказом № 204 від 22.03.2012р. [PERSON] була прийнята на роботу заготівником ізоляційних деталей трансформаторного цеху № 1 ПАТ "Запоріжтрансформатор" з 22.03.2012р. З 01.05.2012р., згідно наказу № 314 від 01.05.2012р. позивачку було переміщено на роботу на посаду заготівника ізоляційних деталей цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ "Запоріжтрансформатор". 20.06.13р. їй встановлено 3 розряд. Постановою президії центрального комітету профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України № П-15-2г від 17.03.2014р. надано згоду адміністрації ПАТ "Запоріжтрансформатор" на скорочення чисельності працюючих протягом 2014р. в кількості 420 осіб, що складає 9,1 % від загальної їх чисельності станом на 28.02.2014р. Скорочення штату працівників було передбачено наказом про реструктуризацію підприємства № 1300 від 30.10.2014р. Зокрема, наказом (п.п.1.14 п.1) передбачено скорочення посади заготівника ізоляційних деталей цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ "Запоріжтрансформатор" в кількості 7-ми штатних одиниць 30.10.2014р. на підставі розпорядження про скорочення посад (професій) № 1333 від 30.10.2014р. [PERSON] під розписку була попереджена про скорочення її посади та наступне звільнення за скороченням штату 30.12.2014р., а також про відсутність можливості працевлаштування на підприємстві у зв`язку з відсутністю вакантних посад. 10.11.2014р. директором з персоналу підприємства голові профспілкового комітету цеху з виготовлення ізоляції та упаковки було направлено подання про надання згоди на звільнення заготівника ізоляційних деталей [PERSON] на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно наказу № 1300 від 30.10.2014р. та розпорядження № 1333 від 30.10.2014р. Відповідно до виписки з протоколу засідання цехового комітету профспілки цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ "Запоріжтрансформатор" № 55 від 25.11.2014р., профспілковий комітет у присутності [PERSON] розглянув вказане подання та в зв`язку з відсутністю у неї переважного права на залишення на роботі, надав згоду на її звільнення. Наказом відповідача 1126 від 30.12.14р. позивача звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з ч.2 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення із змінами в організації виробництва власник пропонує працівнику любу іншу роботу на тому ж підприємстві, а не тільки в підрозділі в якому робітник працював. Пропонування іншої роботи працівнику повинно проводитися з моменту попередження про звільнення , в період 2-х місячного строку, а також в момент звільнення. Відповідач тільки в попередженні про наступне звільнення від 30.10.14р. вказав про відсутність вакантних посад. В подальшому, а також при звільненні з роботи вакантні посади позивачу не пропонувалися. Доводи представника відповідача про відсутність вакантних посад на підприємстві за період з жовтня по грудень 2014р. належними доказами не підтверджені. Крім того, відповідно до штатного розкладу ЦВІУ на час попередження позивача про наступне звільнення працювало 100 заготівників ізоляційних деталей., з яких 7- має нижчій чим у позивача 2 розряд. Порівняно з ними позивач має біль високу кваліфікацію та має переважне право на залишення на роботі при вивільненні. Після скорочення на підприємстві залишилися працювати заготівельники з меншою кваліфікацією ніж у позивача, що підтверджено штатним розкладом з 1.01.15р. При рівній кваліфікації відповідач не врахував, що порівняно з іншими заготівниками 3 розряду, позивач навчається у вищому навчальному закладі без відриву від виробництва , більш тривалий час роботи на підприємстві та має переважне право на залишення на роботі. Комісія з визначення кандидатур на скорочення не враховувала зазначених обставин. Крім того порівнювалися тільки 87 заготівників цеху. тоді ях у зазначеному цеху їх працювало 100 чоловік, що підтверджено штатним розкладом на 1.10.14р. Судом також встановлено, що позивач до 30.12.14р. знаходилася на простої відповідно до розпорядження 218 від 31.10.14р., що підтверджено табелем обліку робочого часу та не працювала. 25.11.14р. вона не могла бути присутньою на засіданні цехового комітету профспілки ЦВІУ де розглядалося подання про надання згоди на звільнення. З пояснень позивача вбачається, що розгляд зазначеного подання відбувся без її присутності, оскільки вона на нього не запрошувалася та перепустку на цей день на завод не оформляла. Відповідно до ст. 43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою, або у разі повторної неявки на засідання без поважних причин. Ухвалою суду від 8.04.15р. у відповідача витребувані докази про виписку позивачу 25.11.14р. перепустки на підприємство для участі у засіданні профкому, які суду надані не були. Іншими доказами відповідач зазначені обставини не підтвердив. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог ст. 40 п.1, 42, 43 49-2 КЗпП України, оскільки не було враховане її переважне право на залишення на роботі, їй не була запропонована інша робота на підприємстві та подання про надання згоди на звільнення розглянуто цеховим профспілковим комітетом за її відсутності. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно приймається рішення про стягнення працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати незаконним звільнення позивача з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України та поновити її на роботі на посаді заготівника ізоляційних деталей ЦВІУ та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячної заробітної плати 2545,94 грн., з урахуванням виплаченої вихідної допомоги при звільнені в сумі 2125,86 грн., а всього в сумі 10603,84 грн., які повинні бути виплачені на підприємстві з відрахуванням податків та інших обов"язкових платежів. /2545,94 грн. х 5 / - 2125,86 грн = 10603,84 грн./ Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконним звільненням з роботи, позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки вона неправомірно була позбавлена права на труд, не мала коштів для існування, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Втім, заявлену суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості спричинених їй моральних страждань, та вважає за необхідне в цій частині задовольнити позов частково в сумі 3000 грн. Оскільки по трудових споріх позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на рахунок держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial