Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" (надалі ТОВ "ВЕЛЛФІН") звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН", затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015, які розміщені на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua. 03.02.2017 між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачем було укладено договір позики №132450 в електронній формі, за умовами якого ТОВ "ВЕЛЛФІН" надає позичальнику грошові кошти в сумі 1200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, позика надається строком на 21 день. Реєстрація відповідача на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН", подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та її підтвердження ТОВ «Веллфін» у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач підтвердив свою згоду з усіма істотними умовами отримання позики, а укладений та підписаний між сторонами договір в електронній формі в силу приписів статей 6, 627 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. ТОВ "ВЕЛЛФІН" свої зобов`язання за даним договором виконало та на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в договорі. Відповідач же взяті на себе зобов`язання за договором позики відносно своєчасного повернення суми отриманої позики та своєчасної сплати нарахованих за користування ним відсотків у встановлені договором терміни не виконує, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 17.02.2020 становить - 51321,60 грн, з яких: 1200 грн - основний борг; 25315,20 грн - заборгованість по відсоткам; 24806,40 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явилась, згідно її позовних вимог, остання просила розглянути справу у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, і не повідомив суд про причини своєї неявки, у встановлений судом строк відзив не подав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що згідно копії виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.11.2019 та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27.10.2015 ТОВ "ВЕЛЛФІН" є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27.10.2015 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, основним видом діяльності якого є кредитування (а.с.6, 7). Наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" від 27.10.2015 затвердженні Правила надання грошових коштів у вигляді позики (надалі Правила), які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua (а.с.8-14). Згідно пунктів 4.1., 4.2., 6.1,. 6.3., 6.4, 6.7, 6.10., 6.11., 6.12. Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику для підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електоронного повідомлення на електронну адресу зазначену заявником у заяві. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. Товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Згідно роздруківки заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. вбачається, що [PERSON] у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформив на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН" заявку для отримання позики у розмірі 1200 грн шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти (а.с. 15-18). 03.02.2017 між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачем було укладено договір позики №132450 в електронній формі, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальникові на умовах, що передбачені договором, грошові кошти в сумі 1200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього договору (а.с.19-23). Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що строк позики за цим договором складає 21 день, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 24.02.2017. Відповідно до п. 1.4 договору позики цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Відповідно до п. 1.5 договору позики строк та проценти за користування позикою за договорм позики обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1. протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів погашення позики та належних на дату погашення платежів. 1.5.2. у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, що встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення в особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1,9 процента від суми позики за кожен день прострочення. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Згідно п.3.1 договору позики сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. В пункті 7.5 договору позики позичальник підтвердив, що до укдадення цього договору надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем В пункті 7.6 договору позики позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил програми лояльності, текст яких розміщений на сайті позикодавця. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики вбачається, що повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 24.02.2017 в сумі 1686 грн., з яких 1200 грн - сума по договору, а 486 грн - проценти за користування позикою (а.с.23). Також в судовому засіданні встановлено, що 03.02.2017, в порядку встановленому п.1.4 договору позики №132450 від 03.02.2017, на картковий рахунок власника картки № [NUMBER] , який зазначений в заявці відповідача на видачу позики, була перерахована сума позики в розмірі 1200 грн, що підтверджується листом ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 08.02.2020 вих. № 6319-ВП, яке згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016, укладеному між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" організовує та здійснює переказ грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів (для видачі кредитів або позики) (а.с. 25, 26-28). Відтак, позивачем належним чином виконані умови договору позики №132450 від 03.02.2017. Між тим, відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість, яка згідно з наданою представником позивача довідкою щодо заборгованості за договором №132450 від 03.02.2017 станом на 17.02.2020 становить - 51321,60 грн, з яких: 1200 грн - основний борг; 25315,20 грн - заборгованість по відсоткам; 24806,40 грн - заборгованість за простроченими відсотками, що і стало підставою звернення представника позовача до суду з даними позовом (а.с.24). Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1076 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 Закон № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - п. 2 ст. 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачем виникли правовідносини, внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої, тобто між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1200 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 486 грн, що в свою чергу, було погоджено сторонами у графіку розрахунків до договору позики №132450 від 03.02.2020. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1200 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 486 грн є доведеною та підлягає задоволенню. Перевіряючи вимогу представника позивача в частині стягнення решти відсотків суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 132450 від 03.02.2017 ТОВ "ВЕЛЛФІН" надало відповідачу суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі до 24.02.2017. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 24.02.2017. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджена судом довідка щодо заборгованості за договором №132450 від 03.02.2017 свідчить про те, що визначена представником позивача до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках, в тому числі і прострочених відсотках, становить - 50121,16 грн ( 25315,20 грн + 24806,40 = 50121,16). В свою чергу, судом враховано, що розгорнутий розрахунок заборгованості за укладеним з відповідачем договором позики до суду представником позивача не надано, а в наданій до суду довідці розраховані відсотки станом на 17.02.2017 без зазначення періодів нарахування відсотків та прострочених відсотків та вказано, що загальна кількість прострочення позики становить 1088 календарних днів. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що визначена представником позивача за договором позики №132450 від 03.02.2017 до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках включає в себе період з 25.02.2017 по 17.02.2020, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена представником позивача вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та прострочених відсоткам за користування позикою за період з 25.02.2017 по 17.02.2020, а саме в сумі 49635,16 ( 50121,16 - 486 = 49635,16 ) є безпідставною та задоволенню не підлягає. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених нию межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №132450 від 03.02.2017 в розмірі 1686 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 69,05 грн (1686 х 2102/51321 = 69,05 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial