Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У липні 2017 року комунальне підприємство теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (далі - КПТМ "Черкаситеплокомуненерго") звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість станом на 1 лютого 2017 року в розмірі 52 674 грн 74 коп., в тому числі інфляційні втрати - 5 703 грн 23 коп, інфляційні збитки - 1 285 грн 34 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на позивача покладено обов'язок із забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста Черкаси тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання, у тому числі й квартири [ADDRESS] Споживачі за вказаною адресою не вносять оплати за надані житлово-комунальні послуги, тому станом на 1 лютого 2017 року їх заборгованість за спожиту теплову енергію становить 45 686 грн 17 коп. Станом на 1 лютого 2017 року борг внаслідок інфляції зріс на 5 703 грн 23 коп. До того ж з відповідачів підлягають стягненню три проценти річних від заборгованості - 1285 грн 34 коп. У квітні 2017 року КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" зверталось до Соснівського районного суду м.Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, але ухвалою від 11 квітня 2017 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено. У судовому засіданні 26 вересня 2017 року представник КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" - Кініченко А.А. позовні вимоги повністю підтримав з викладених в позові підстав та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 26 вересня 2017 року розпочала оголошувати свої письмові заперечення, але судом було оголошено перерву в розгляді справи до 13 год. 20 хв. 29 вересня 2017 року. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 вересня 2017 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду позов КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" до [PERSON] та [PERSON] Не погоджуючись з цієї ухвалою, в судовому засіданні 29 вересня 2017 року [PERSON] відмовилась продовжувати оголошувати свої заперечення та наполягала на їх оголошенні спочатку. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не реагувала на неодноразові зауваження головуючого судді та, діючи на власний розсуд, все ж таки розпочала оголошувати письмові заперечення спочатку, судом постановлено ухвалу, яку внесено до журналу судового засідання, про видалення [PERSON] із зали судового засідання, після чого розглянуто справу по суті. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та частково - відповідача [PERSON], суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, і сторони цього не заперечували, що [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Цю ж обставину встановлено й у рішенні апеляційного суду Черкаської області від 6 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 2-1745/2012 за позовом ОСББ "Добробут-77" до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на утримання будинку та прибудинкової території. Розпорядженням міського голови м.Черкаси від 22 лютого 2016 року № 29-р "Про перейменування об'єктів топоніміки міста Черкаси" [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] що є загальновідомим фактом. Згідно з довідкою Департаменту організаційного забезпечення від 19 червня 2017 року № 4227-2, станом на 18 травня 2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" надає послуги з опалення та гарячого водопостачання квартири [ADDRESS]. Судом також установлено, що між КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" та власником квартири [PERSON], чи будь-яким іншим мешканцем вказаної квартири, не укладено договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач не надала належних та допустимих доказів, що у неї в квартирі відсутнє централізоване опалення чи гаряче водопостачання, тому суд виходить із того, що між сторонами склались фактичні договірні відносини з надання указаних послуг. Згідно з розрахунком, наданим КПТМ "Черкаситеплокомуненерго", заборгованість по квартирі [ADDRESS] за період з січня 2011 року по 31 травня 2017 року, з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, становить 53 046 грн 38 коп (а.с. 4-6). За змістом п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Частиною 2 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач, згідно ст. 1 цього Закону, це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 3 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК Української РСР). Власником квартири в будинку [ADDRESS] є [PERSON], тому саме в неї, як власника, виникає обов'язок оплатити позивачу надані послуги з опалення її квартири та гарячого водопостачання відповідно до кількості зареєстрованих у цій квартирі осіб. Суд враховує, що [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що не всі зареєстровані в її квартирі мешканці користувались послугами позивача у відповідний період (зокрема, доказів про те, що хтось із зареєстрованих осіб втратив право користування квартирою із встановлених чиним законодавством підстав, тощо). Посилання [PERSON] на відсутність обов'язку сплачувати за комунальні послуги у зв'язку з відсутністю укладеного між сторонами договору, є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2951цс15), хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як убачається із наданого позивачем розрахунку, з січня 2011 року відповідач жодного разу не здійснила оплату за поставлені до її квартир послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Водночас, під час розгляду справи по суті відповідач подала письмову заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки заборгованість за послуги з опалення та гарячого водопостачання нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу. Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 січня 2016 року (справа № 6-931цс15), подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. У позовній заяві КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" зазначало про те, що 11 квітня 2017 року підприємство зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості. Із матеріалів цивільної справи № 712/5031/17 судом установлено, що вказана заява була зареєстрована судом 20 квітня 2017 року. Інших доказів на підтвердження факту звернення позивача до суду із заявами про видачу судового наказу за інші період - суду надано не було. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за період із квітня 2014 року (в межах строку позовної давності та з урахуванням переривання такого поданням заяви про видачу судового наказу) по 1 лютого 2017 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог). За розрахунками суду, за період із квітня 2014 року по 31 січня 2017 року заборгованість становить 30 804 грн 96 коп., яка й підлягає стягненню з відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, необхідно дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, виникли із грошового зобов'язання, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Вказане також відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2023цс15). Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання. Кожен із щомісячних платежів є самостійною сумою боргу, і щодо кожного такого щомісячного платежу окремо суд розрахував три проценти річних та інфляційні втрати. Порядок розрахунку інфляційних втрат виконано судом відповідно до листа Верховного суду України №62-97р від 03 квітня 1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», а трьох процентів річних - за формулою: сума боргу за один щомісячний платіж*3%*кількість днів/365. Зокрема, за розрахунками суду, сукупний розмір трьох процентів річних від кожного із щомісячних платежів до 1 лютого 2017 року становить 983 грн 39 коп. (з квітня 2014 року - 22 грн 52 коп., травня 2014 року - 18,33 грн, червня 2014 року - 17,77 грн, липня 2014 року - 29,86 грн, серпня 2014 року - 21,48 грн, вересня 2014 року - 29,95 грн, жовтня 2014 року - 25,92 грн, листопада 2014 року - 44,25 грн, грудня 2014 року - 50,63 грн, січня 2015 року - 49,50 грн, лютого 2015 року - 41,35 грн, березня 2015 року - 36,92 грн, квітня 2015 року - 26,74 грн, травня 2015 року - 37,09 грн, червня 2015 року - 39,36 грн, липня 2015 року - 37,43 грн, серпня 2015 року - 35,43 грн, вересня 2015 року - 25,72 грн, жовтня 2015 року - 35,71 грн, листопада 2015 року - 43,25 грн, грудня 2015 року - 50,12 грн, січня 2016 року - 51,74 грн, лютого 2016 року - 37,21 грн, березня 2016 року - 29,38 грн, квітня 2016 року - 17,28 грн, травня 2016 року - 17,30 грн, червня 2016 року - 15,89 грн, липня 2016 року - 22,45 грн, серпня 2016 року - 15,63 грн, вересня 2016 року - 5,17 грн, жовтня 2016 року - 16,75 грн, листопада 2016 року - 16,38 грн, грудня 2016 року - 12,27 грн, січня 2017 року - 6,61 грн). Розраховуючи розмір інфляційних втрат, суд виходить із того, що показники інфляції з травня 2014 року (оскільки платіж за квітень необхідно було зробити до 20 травня) становлять: травень 2014 року - 103,8%, червень 2014 року - 101,0%, липень 2014 року - 100,4%, серпень 2014 року - 100,8%, вересень 2014 року - 102,9%, жовтень 2014 року - 102,4%, листопад 2014 року - 101,9%, грудень 2014 року - 103,0%; січень 2015 року - 103,1%, лютий 2015 року - 105,3%, березень 2015 року - 110,8%, квітень 2015 року - 114,0%, травень 2015 року - 102,2%, червень 2015 року - 100,4%, липень 2015 року - 99,0%, серпень 2015 року - 99,2%, вересень 2015 року - 102,3%, жовтень 2015 року - 98,7%, листопад 2015 року - 102,0%, грудень 2015 року - 100,7%; січень 2016 року - 100,9%, лютий 2016 року - 99,6%, березень 2016 року - 101,0%, квітень 2016 року - 103,5%, травень 2016 року - 100,1%, червень 2016 року - 99,8%, липень 2016 року - 99,9%, серпень 2016 року - 99,7%, вересень 2016 року - 101,8%, жовтень 2016 року - 102,8%, листопад 2016 року - 101,8%, грудень 2016 року - 100,9%; січень 2017 року - 101,1%. Таким чином, за розрахунками суду сукупний показник інфляційних втрат за період з квітня 2014 року по 1 лютого 2017 року становить 5 900 грн 55 коп., з яких за квітень 2014 року - 240,36 грн, травень 2014 року - 186,06грн, червень 2014 року - 182,03грн, липень 2014 року - 312,77грн, серпень 2014 року - 228,47грн, вересень 2014 року - 308,86грн, жовтень 2014 року - 261,59грн, листопад 2014 року - 442,48грн, грудень 2014 року - 487,52грн; січень 2015 року - 457,50грн, лютий 2015 року - 343,72грн, березень 2015 року - 225,77грн, квітень 2015 року - 90,69грн, травень 2015 року - 113,73грн, червень 2015 року - 123,16грн, липень 2015 року - 132,31грн, серпень 2015 року - 139,69грн, вересень 2015 року - 91,48грн, жовтень 2015 року - 148,25грн, листопад 2015 року - 165,43грн, грудень 2015 року - 193,84грн; січень 2016 року - 199,57грн, лютий 2016 року - 161,25грн, березень 2016 року - 126,39грн, квітень 2016 року - 55,83грн, травень 2016 року - 61,14грн, червень 2016 року - 64,94грн, липень 2016 року - 105,89грн, серпень 2016 року - 89,45грн, вересень 2016 року - 27,68грн, жовтень 2016 року - 63,38грн, листопад 2016 року - 43,18грн, грудень 2016 року - 26,14грн. Проте, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд робить висновок про необхідність стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 5 703 грн 23 коп., як про то в позовній заяві просив позивач. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позов спочатку було пред'явлено до трьох осіб, і за умови задоволення позову у первісному вигляді, кожен з них мав би сплатити по 533 грн 33 коп. судового збору. Оскільки позов до двох з них залишено без розгляду за заявою позивача, то з відповідача [PERSON] на користь позивача КПТМ "Черкаситеплокомуненерго" відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 533 грн 33 коп.

Outcome: approved