Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

03 липня 2020 року Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дана сім`я перебуває на обліку Служби у справах дітей Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Неодноразово комісією здійснювалися виїзди в дану смію з метою перевірки житлово-побутових умов проживання та утримання дітей. 25 вересня 2019 року за заявою матері рішенням виконавчого комітету Перещепинської міської ради № 22 «Про влаштування до КЗО «Перещепинський НВК «Родина» дітей з багатодітної сім`ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах було влаштовано на цілодобове перебування та часткове державне утримання. 07 листопада 2019 року о 15.15 год. до Служби у справах дітей надійшло повідомлення про те, що найменша донька [PERSON] - малолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться за адресою: [ADDRESS] без матері, з громадянами, які знаходяться в стані алкогольного сп`яніння. Комісією було здійснено виїзд за вказаною адресою та встановлено, що житло в аварійному стані, без опалення, в будинку безлад, сміття, меблі, постільна білизна, продукти харчування відсутні. У будинку в одній з кімнат, на так званому ліжку спала гр. [PERSON] , яка є власником будинку та знаходилася в стані алкогольного сп`яніння. В будинку також знаходився гр. [PERSON] , 1988 р.н., що є співмешканцем відповідача [PERSON] , який називає себе батьком дитини, але в свідоцтві про народження ним не записаний, також знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Комісією було вирішено вилучити та відвести малолітню дитину [PERSON] , [INFO] до дитячого відділення Новомосковської ЦРЛ. 14 листопада 2019 року в зв`язку з повідомленням про аморальну поведінку відповідача [PERSON] та усного звернення адміністрації КЗО «Перещепинський НВК «Родина» про відсутність дітей на навчанні після вихідних, комісією у складі у складі: начальника ССД - Кучиної О.П., головного спеціаліста ССД - Кобезою Л.О., інспектора ОСДД - Олійник Н.М., в.о. старости Голубівського старостинського округу, фахівця із соціальної роботи НРЦСССДМ - Обєльченко В.В. було здійснено виїзд в сім`ю з метою встановлення місця знаходження матері та трьох її малолітніх дітей, що було безрезультатним. Згодом дітей вдалося повернути на навчання, такі випадки були непоодинокими. 06 лютого 2020 року адміністрація КЗО «Перещепинський НВК «Родина» повідомила, що за час перебування дітей в навчальному закладі, їх мати [PERSON] в повному обсязі самоусунулася від виховання дітей, ухиляється від їх утримання, здоров`ям дітей не цікавиться, за місцем навчання дітей не відвідує, а коли відвідує, то перебуває в різних стадіях сп`яніння, на вихідні та канікулярні дні забирає їх неохоче та після декількох нагадувань, а потім невчасно привозить дітей до навчального закладу. З 31 січня 2020 року в закладі було призупинено навчальний процес у зв`язку з поширенням захворювання. Діти перебувають в закладі по теперішній час. 04 лютого 2020 року відповідач [PERSON] з`явилась до закладу в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе неадекватно та агресивно, на зауваження педагогічного персоналу, що не можуть відпустити дітей під час карантину, реагувала бурхливо та виражалась нецензурно, ображала вихователів, підбурювала дітей до втечі. Позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] всі запрошення, бесіди, спілкування з нею навчального закладу, фахівця з соціальної роботи, працівників ССД по питанню навчання, гігієни та стану здоров`я, утримання та виховання дітей ігнорує або не виконує і таким чином не забезпечує виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, не приділяє уваги піклуванню та вихованню дітей. Діти брудні, не доглянуті, голодні, навчання відвідують нерегулярно. Зі слів соціального оточення, в будинку брудно, порушуються санітарно-гігієнічні норми проживання. Остання проживає зі співмешканцем, в родині постійні конфлікти, бійки та сварки. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Крім того, 10 червня 2020 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040350000883, у зв`язку з чим 11 червня 2020 року останній було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 серпня 2020 року, наразі [PERSON] утримується в ДУВП № 4. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не створила необхідні умови для їх проживання та повноцінного розвитку, не цікавиться здоров`ям дітей, їх фізичним, духовним та моральним розвитком, а тому самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області просила суд: -позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача - Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської областіне з`явився, згідно заяви просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи - Новомосковського районного центру Соціальних служб для сім`ї в своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Комунальний заклад освіти «Перещепинський навчально-виховний комплекс «Родина» в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 32, зроблений 15 травня 2009 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 46, складений 01 вересня 2011 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 52, складений 15 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області) та [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області (актовий запис про народження № 38, складений 13 листопада 2017 року виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області), що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 15 травня 2009 року, серії [NUMBER] від 18 листопада 2012 року, серії [NUMBER] від 15 жовтня 2013 року та серії [NUMBER] від 13 листопада 2017 року, а також витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00024927706, № 00024928403 та № 00024928101 від 13 грудня 2019 року. Встановлено, що 24 вересня 2019 року відповідач [PERSON] звернулася з заявою до Служби у справах дітей Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з проханням влаштувати її малолітніх дітей до КЗО «Перещепинський НВК «Родина» в зв`язку з скрутним матеріальним становищем та неможливістю за ними доглядати. Згідно рішення виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року № 223 діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як діти з багатодітної сім`ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах, були влаштовані до КЗО «Перещепинський НВК «Родина» «ЗОНЗ-ДНЗ» І-ІІ ступенів з інтернатним відділенням для дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування, дітей з кризових сімей Перещепинської міської ради. Згідно повідомлення КЗО «Перещепинський НВК «Родина» від 06 лютого 2020 року за № 42 встановлено, що за час перебування дітей в навчальному закладі, відповідач [PERSON] в повному обсязі самоусунулася від виховання дітей, ухиляється від їх утримання, здоров`ям дітей не цікавиться, за місцем навчання дітей не відвідує, а коли відвідує, то перебуває в різних стадіях сп`яніння, на вихідні та канікулярні дні забирає їх неохоче та після декількох нагадувань, а потім невчасно привозить дітей до навчального закладу. З 31 січня 2020 року в закладі було призупинено навчальний процес у зв`язку з поширенням захворювання. Діти перебувають в закладі по теперішній час. 04 лютого 2020 року відповідач [PERSON] з`явилась до закладу в стані алкогольного сп`яніння, поводила себе неадекватно та агресивно, на зауваження педагогічного персоналу, що не можуть відпустити дітей під час карантину, реагувала бурхливо та виражалась нецензурно, ображала вихователів, підбурювала дітей до втечі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, регулярно вживає спиртні напої, за місцем мешкання характеризується негативно, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, проти останньої порушене кримінальне провадження № 12020040350000883, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим 11 червня 2020 року [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 серпня 2020 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунулася від здійснення своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться їх здоров`ям , фізичним, духовним та моральним розвитком дітей, ухиляється відїх утримання. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки малолітні діти перебувають в КЗО «Перещепинський НВК «Родина», а тому Перещепинська міська рада в особі органу опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківства. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з висновком виконавчого комітету Перещепинської міської ради Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування від 01 липня 2020 року за № 225-1032встановлені обставини, що викладені позивачем у позові. Таким чином, мати дітей - відповідач [PERSON] , від того часу як діти перебувають у КЗО «Перещепинський НВК «Родина», не бере участі у житті дітей, не цікавиться їх станом здоров`я, ухиляється від утримання дітей, вихованні та підготовці до самостійного життя, вживає алкогольні напої, характеризується з негативної точки зору. В своєму висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оцінивши докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків, не створила необхідних умов для проживання та повноцінного розвитку малолітніх дітей, не бере участі у житті дітей, не цікавиться станом здоров`я,не утримує їх, продовжує вести аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обгрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому в інтересах дітей, необхідно позбавити відповідача батьківських прав. При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved