Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт належності їй диплому АТ № [NUMBER] виданого 02.03.1979 року Вінницьким технікумом громадського харчування на ім`я [PERSON] та встановити факт реєстрації шлюбу [PERSON] [INFO] з [PERSON] [INFO] [INFO] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 17.05.1987 року Бирлівською сільською радою Бершадського району Вінницької області. Заяву обгрунтовує тим, що вона маючи на меті отримувати пенсію за віком звернулася з відповідними документами до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, проте їй в усному порядку було відмовлено, оскільки у поданих нею документах, а саме: дипломі Вінницького технікуму громадського харчування, в якому вона навчалася з 1975 по 1979 рік та свідоцтві про укладення шлюбу, її ім`я, по батькові вказано " [PERSON] ", тоді як згідно її паспортних даних її ім`я по батькові " [PERSON] ". Дана заява надійшла до суду 29.07.2019 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, була передана для розгляду судді Хмель Р.В.. Ухвалою від 30.07.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 24.09.2019 року, яке в подальшому через неявку сторін відкладено на 07.10.2019 року. Заявниця, [PERSON] , через канцелярію суду надала письмову заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України Вінницької області через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 10.07.2019 року, виданому повторно, прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано як " [PERSON] " Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.05.1987 року прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано також " [PERSON] ". З наявної в матеріалах справи копії диплому серії [NUMBER] від 02 березня 1979 року вбачається, що даний диплом було видано на ім`я " [PERSON] ". З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14.12.1999 року Бершадським РВ УМВС України у Вінницькій області прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано як " [PERSON] ". Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] від 05.06.1979 року її було заведено на ім`я " [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище заявниці в трудовій книжці було змінено на " [PERSON] ", про що зроблено відповідний запис на обгортці даної трудової книги. Розбіжності в написанні імені по батькові заявниці в дипломі та свідоцтві про шлюб з її написанням імені по батькові в паспорті та трудовій книжці стали перешкодую у оформленні заявницею пенсії за віком, оскільки дані правовстановлюючі документи, які є необхідними для визначення терміну трудового стажу і відповідно права заявниці на призначення такої пенсії. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця [PERSON] , звернулася до Вінницького технікуму громадського харчування з метою виправлення її персональних даних у виданому їй дипломі серії [NUMBER] від 02.03.1979 року, однак на її звернення надійшло письмове пояснення, в якому роз`яснено, що диплом було видано ще в 80-х роках та з того часу навчальний заклад в якому вона навчалася неодноразово реорганізувався, а тому внести виправлення до згаданого диплому на даний час неможливо, оскільки така процедура не передбачена чинним законодавством. Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення виходить з того, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд також розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Згідно п.7 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину; при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Судом встановлено, що згідно "Словника власних імен людей" Академії наук Української РСР, Київ 1967 року літературним та юридичним є написання чоловічого імені як [PERSON] та [PERSON] у розмовній мові вживається як [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] . Тому, враховуючи тотожність запису прізвища, імені, по-батькові, в документах, котрі стосуються особи заявниці, які були досліджені судом, в яких запис прізвища, імені її співпадає з записами у документах, а саме: дипломі серії [NUMBER] та свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] , з приводу яких вона звернулась до суду, за винятком неправильного запису « [PERSON] » замість « [PERSON] » в записі по батькові, а також беручи до уваги відсутність заперечень з боку заінтересованої особи щодо встановлення факту належності вищезгаданих документів, а також обумовленість заявленої вимоги настанням юридичних наслідків у вигляді можливості заявниці реалізації права на призначення пенсії, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Outcome: approved