Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

15.05.2014р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому після збільшення позовних вимог, просив суд: - визнати незаконним та скасувати наказ № 57 від 18 квітня 2014року про звільнення [PERSON] з посади начальника автоколони №1 ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз» у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України; - поновити [PERSON] на посаді начальника автоколони №1 ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз»; - стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу; - стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що передбачено колективним договором,та яка не була виплачена при звільненні 12.08.2013р.; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги з 12.08.2013р. по день фактичного розрахунку; - стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату незаконно невиплачену за січень, лютий, березень та квітень місяці 2014 р.; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати як суму належної позивачу при звільненні по день фактичного розрахунку; - стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок моральної шкоди 20000,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30 травня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2013 року, був визнаний незаконним наказ від 26 лютого 2013 року № 50 про звільнення його з роботи в зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. В мотивувальній частині рішення суд встановив наявність порушення відповідачем ПАТ "УКРНАФТА" в особі НГВУ "Охтирканафтогаз" передбаченого ст. 2-1 КЗпП України принципу рівності трудових прав відносно нього, оскільки він фактично позбавлений можливості використати своє право на іншу роботу на тому ж підприємстві - перейти на роботу на новостворену посаду старшого механіка автоколони № 6. Фактично відповідачем був порушений порядок вивільнення працівників, а саме - йому не була запропонована інша робота на підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, в даному випадку посаду старшого механіка автоколони № 6 ЦТТ НГВУ "Охтирканафтогаз". З висновками даного рішення погодилась і колегія суддів апеляційної інстанції. [PERSON] був поновлений на посаді начальника автоколони №1 ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», але ставлення до позивача та його трудових прав не змінилося, вже на наступний день,31.05.2013р. виданий наказ, згідно якого [PERSON] повідомлений про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням посади, та 12.08.2013р. [PERSON] звільнений з посади. 23.10.2013р. рішенням Охтирського міськрайонного суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі відмовлено, 28.11.2013р. колегія суддів палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області, дане рішення скасувала та ухвалила нове рішення, яким задовольнила вимоги [PERSON] 28.11.2013 [PERSON] поновили на посаді. 12.12.2013р. позивача знову попередили про звільнення в порядку скорочення чисельності працівників.09.01.2014р. йому запропонували вакантні посади. В переліку посада старшого механіка автоколони № 6 ЦТТ яка була вакантна, [PERSON] не була запропонована, а ті посади, які пропонувались, не відповідали професії та спеціалізації позивача і тому він відмовився від них. 18.04.2014р. [PERSON] звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП. Окрім цього, при звільненні за наказом №184 від 12.08.2013р. йому не була виплачена допомога в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст..44 КЗпП України та вихідна допомога в розмірі трьох місячних заробітків згідно колективного договору. В період з січня по квітень позивачу не виплачена заробітна плата. Зазначені незаконні дії відповідача, а саме: перешкоджання вільно працювати, отримувати своєчасно всі належні грошові суми, а також в неотриманні заробітної плати протягом чотирьох місяців, що поставило позивача та його сім'ю в скрутне матеріальне положення, йому завдана моральна шкода, яка виразилась в втраті нормальних життєвих стосунків, душевних хвилювань, погіршення його стану здоров'я, від переживань в [PERSON] загострилась гіпертонічна хвороба, через що він перебував на лікарняному, тому вважає, що вказане є підставою для стягнення на його користь відшкодування за моральну шкоду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав викладених в позові. Додатково пояснив, що з 2012р. начальник ЦТТ Ульченко йому повідомив, що не бачить подальшої їх співпраці разом, потім скоротили штат автоколони №1, в якій він займав посаду начальника. Автоколону №1 ліквідовано, а в автоколоні №6 було введено додаткову посаду - старший механік. При звільненні йому вказану посаду не запропонували, хоча він мав кваліфікаційні переваги перед [PERSON], який був в цей же час переведений на посаду старшого механіка АК №6. На його думку, через упереджене ставлення його не одноразово звільняли, виносили догани, рішеннями судів поновляли на роботі, однак не зважаючи на великий стаж і досвід роботи, не запропонували посаду, яка була вакантна на час його звільнення. У зв'язку з хвилюваннями, які викликані проблемами на роботі, він часто перебував на лікарняному з гіпертонічним кризом. Окрім цього, йому не виплачувалась заробітна плата протягом 4 місяців, а також при звільненні з серпня 2013року не виплатилась одноразова вихідна допомога та вихідна допомога в розмірі трьох місячних заробітків. При цьому, звернув увагу суду на те, що при звільненні 18.04.2014р. посади, які йому пропонувались відповідачем, не відповідають його спеціальності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на те, що позивач звільнений незаконно, бо не враховані судові рішення по попереднім справам про поновлення [PERSON] на роботі, вихідна допомога, яка виплачувалась 12.08.2013 р., утримана безпідставно, що призвело до невиплати позивачу заробітної плати в період з 01.01.2014р. по 01.03.2014р.. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що автоколону №1 було ліквідовано, та посаду [PERSON] скорочено, про що його попереджено відповідно до вимог чинного законодавства. Разом з повідомленням про звільнення йому запропоновано вакантні посади, однак позивач відмовився від запропонованих посад, тому його звільнили у зв'язку зі скороченням штату за згодою з профспілковим комітетом. Посад старшого механіка АК №6 позивачу не пропонувалась оскільки вона не була вакантною. Відповідач звертався до Апеляційного суду Сумської області про роз'яснення рішення від 28.11.2013р., щодо порядку його виконання. Однак, ухвалою суду від 25.12.2013р. в роз'ясненні відмовлено. Під час звільнення 12.08.2013р. позивачу була перерахована вихідна допомога визначена законодавством та колективним договором, з врахуванням сум вихідної допомоги, яка йому була виплачена при звільненні 26.02.2013р.. Таким чином, всі передбачені законодавством та колективним договором вихідні допомоги йому нараховані та виплачені, тому вважає, що відповідач повністю розрахувався з позивачем при його звільненні у серпні 2013р.. Невиплата позивачу заробітної плати у період з січня по березень 2014 року пов'язана з тим, що після поновлення [PERSON] на роботі з 29.11.2013р., з нарахованих сум відповідач утримував вихідну допомогу, сплачену [PERSON] при звільненні у серпні 2013р., та кошти, сплачені ПАТ «Укрнафта» на користь Охтирського міськрайонного центру зайнятості у зв'язку з поновленням на роботі позивача. Представник відповідача вважає, що НГВУ «Охтирканафтогаз» діяло в межах чинного законодавства, тому права позивача не порушені і вимога щодо сплати матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. Разом з цим, заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні 12.08.2013р.. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.1985 року працював в Охтирському управлінні технологічного транспорту ВАТ «Укрнафта» (у послідуючому назва управління змінена на цех технологічного транспорту НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта»). 24 травня 2005 року був переведений на посаду начальника автоколони №1. (а.с.28-32 ) Відповідно до наказу по НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №1290 від 26.11.2012р. скорочена нормативна чисельність працівників управління .(а.с. 83). З додатків до вказаного наказу вбачається, що з 01.03.2013р. ліквідована автоколона №1 та виведена посада начальника АК-1 та посада старшого механіка АК-1, а вводиться нова посада старшого механіка АК-6.(а.с. 85-88) Згідно наказу № 50 від 26.02.2013р. [PERSON] звільнений з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП Ураїни. Встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2013 року, наказ № 50 від 26.02.2013р. визнано незаконним, позивача [PERSON] поновлено на попередній роботі начальника автоколони №1 ЦТТ НГВУ "Охтирканафтогаз" ПАТ "Укрнафта" з 27 лютого 2013 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17918,14 грн. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.(а.с.8-16) На виконання вищевказаного рішення суду [PERSON] був поновлений на посаді начальника АК-1, з послідуючим звільненням у зв'язку з скороченням штату за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП відповідно до наказу №184 від 12.08.2013р.(а.с.82 ) Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28.11.2013р. визнано незаконним та скасовано наказ № 184 від 12.08.2013р. та поновлено [PERSON] на посаді начальника автоколони №1 ЦТТ НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта», стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2013р. по 28.11.2013р. в сумі 21736,76 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.(а.с.17-23) Відповідно до наказу № 1356 від 28.11.2013р. [PERSON] поновлено на посаді начальника автоколони №1 ЦТТ та враховуючи, що наказом №1290 від 26.11.2012р. автоколона №1 ліквідована, позивача письмово попереджено про наступне звільнення у зв'язку з скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с.24-63) 12 грудня 2013р. позивача письмово попереджено, що у випадку неможливості переведення його на іншу роботу, він буде звільнений у зв'язку з скороченням чисельності штату працівників.(а.с.64) 09.01.2014 року позивачу було доведено перелік вакантних посад згідно напрямку освіти інженера механіка, на які він може бути переведений за його згодою: заступник начальника ТІМ, майстер, експедитор ЦРП, тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною [PERSON] - контролера техстану АК -2 ЦТТ. Також за умови попереднього проходження спеціального навчання позивачу запропоновано переведення на вакантні робочі місця: бурильник, помічник бурильника, оператор з підготовки свердловин до КРС, оператор з добування нафти й газу, слюсар-ремонтник, токар, ізолювальник з термоізоляції, оператор котельні, монтер колій, вантажник, оператор заправних станцій, монтажник санітарно-технічних систем та устаткування, монтажник зовнішніх трубопроводів, водій автотранспортних засобів, машиніст підіймача, машиніст крана, слюсар з контрольно-вимірювальних приладів, слюсар з паливної апаратури, слюсар з ремонту автомобілів.(а.с.65-66) 14.01.2014р. [PERSON] відмовився від запропонованих посад, та письмово просив йому запропонувати посаду начальника АК №6, яку займає [PERSON].(а.с.67) 02.04.2014р. [PERSON] додатково запропоновано перелік вакантних робочих місць, на які він може бути переведений за умови попереднього проходження спеціального навчання: бурильник, помічник бурильника, слюсар-ремонтник, токар, ізолювальник з термоізоляції, оператор заправних станцій, монтажник санітарно-технічних систем та устаткування, водій автотранспортних засобів, машиніст підіймача, від яких [PERSON] також письмово відмовився. (а.с.68) 03.04.2014року в.о. начальника управління «Охтирканафтогаз» звернувся з поданням до профспілкового комітету НГВУ «Охтирканафтогаз» про надання згоди на розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП з [PERSON], за результатами розгляду якого згода була надана, що підтверджується копією витягу з протоколу №18 від 15.04.2014р..(а.с.71-73) Згідно наказу № 57 від 18 квітня 2014 року начальник АК-1 [PERSON] був звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників.(а.с.74) Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Вимогами ч. ч. 1-3, 8 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про порушення його прав при звільненні 18.04.2014р. з посади начальника автоколони № 1, оскільки таке звільнення проведене без врахування рішень судів, на підставі яких його попередні звільнення визнані незаконними та він був поновлений на роботі на вказаній посаді. Вирішуючи спір про поновлення позивача на роботі у попередніх цивільних справах суд прийшов до висновку про порушення прав позивача в зв'язку з тим, що після скорочення посад начальника та старшого механіка автоколони №1, в якій позивач працював начальником автоколони, переведення працівників цієї автоколони до автоколони № 6 та введення в АК № 6 другої посади старшого механіка, позивачеві безпідставно не була запропонована вказана посада старшого механіка автоколони № 6, на яку був переведений старший механік автоколони № 1 [PERSON] При ухваленні судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у попередніх справах зроблено висновок про те, що, скорочуючи робочі місця та вивільняючи працівників, роботодавець не дотримався положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Відповідно до вказаних норм закону, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Судами встановлено, що [PERSON],1982р.н., у 2006 році закінчив Сумський національний аграрний університет, кваліфікація за дипломом - інженер-механік, технік-механік. Працював у відповідача з 17 грудня 2002 року на посаді водія, із 07 грудня 2011 року - старшим механіком автоколони №1, з 01 березня 2013 року переведений на посаду старшого механіка автоколони №6., тобто стаж його роботи як старшого механіка складає трохи більше року. [PERSON] має вищу освіту, закінчив Харківський автодорожній університет за спеціальністю інженер-механік. Працював у відповідача з 01 серпня 1985 року на різних посадах: механіка, майстра, начальником автоколони. Стаж його роботи складає 28 років. Відповідач не спростував того, що [PERSON] може виконувати роботу старшого механіка. Починаючи з 1986 року, [PERSON] більше 10 разів заохочувався грошовими винагородами за раціоналізаторські пропозиції. Всі ці обставини свідчать про достатній досвід та професійні навики позивача, про переважне право залишення на роботі. Хоча [PERSON] і має дві не зняті догани, але з урахуванням викладених вище обставин, характеру вчинених проступків, а також того, що йому не була запропонована вакантна посада при звільненні, звільнення з роботи [PERSON] є незаконним, а тому суд обґрунтовано захистив його порушене право. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вказані обставини оцінені попередніми судовими рішеннями як такі, що свідчать про порушення переважного права позивача на залишення на роботі при вивільненні. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до довідки НГВУ Охтирканафтогаз ПАТ «Укрнафта» № 21-01/4963 від 29.05.2014р. посада старшого механіка колони №6 в період з 28.11.2013р. по 18.04.2014р. не була вакантна, оскільки на ній перебував [PERSON].(а.с.78) Однак суд вважає, що вказана обставина не є підставою для порушення прав позивача, оскільки дотримання відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі при вивільненні працівників є його обов'язком та підлягає вирішенню з врахуванням повноважень власника щодо вирішення цього питання. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про незаконність його звільнення з тих підстав, що відповідач після поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду, не вирішив питання про вивільнення працівника з того періоду, який передував першому звільненню, з врахуванням переважного права позивача на залишення на роботі, є обґрунтованими. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що після поновлення позивача на роботі на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 28.11.2013р. він отримував середньоденну заробітну плату у сумі 333,12 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 квітня 2014 року по 27 серпня 2014 року - за 87 робочих дні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складе 333,12 грн. х 87 дні = 28981,44 грн. З огляду на викладене, відповідачеві слід вирішувати питання про поновлення позивача на роботі з врахуванням рішень судів та встановлених обставин щодо переважного права залишення позивача на роботі на посаді, яка відповідає його професії та спеціальності, оскільки рішення суду в попередніх справах набрали законної сили та не скасовані, тому позов в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що передбачено колективним договором, з 12.08.2013р., стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку та стягнення з відповідача заробітної плати незаконно невиплачену за період з січня по квітень 2014року, суд зазначає наступне. Статтею 44 КЗпП України визначене право працівника та зобов'язання роботодавця щодо виплати вихідної допомоги у розмірі не менш як середньомісячний заробіток у разі розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 КЗпП України. Відповідно до п. 2.1.2. Колективного договору ВАТ «Укранафта», працівникам облікового складу , звільненим у зв'язку з скороченням чисельності працівників, крім вихідної допомоги передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів ВАТ «Укрнафта» виплачується допомога, залежно від стажу роботи у ВАТ «Укранафта» , зокрема: чоловікам зі стажем роботи понад 15 років у розмірі тримісячного середнього заробітку.(а.с. 81) Враховуючи встановлені вище обставини, позивач, при звільненні у зв'язку з скороченням чисельності працівників мав право на виплату вихідної допомоги і в розмірі, зазначеному в ст. 44 КЗпП України і в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі колективного договору. Судом встановлено, що [PERSON] в лютому 2013р. під час звільнення з роботи згідно наказу № 50 від 26.02.2013р. були нараховані заробітна плата за відпрацьований час в сумі 3366,02 грн., вихідна допомога (одноразова) в сумі 6154,75 грн., вихідна допомога за КД в сумі 18464,24 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі 3659,08 грн., лікарняний лист за рахунок підприємства в сумі 1456,06 грн., лікарняний лист за рахунок Фонду(Соцстраху в сумі 1834,40 грн. Утримано єдиний внесок в сумі 318,71 грн., податок з доходів фізичних осіб в сумі 5655,29 грн., профспілковий внесок в сумі 70,25 грн. НГВУ «Охтирканафтогаз» перераховано до КБ Приватбанк м. Дніпропетровськ для подальшого зарахування банківською установою грошових коштів на картковий рахунок з зазначенням ідентифікаційного номеру [PERSON] кошти в сумі: 215,00 грн. - за відпрацьований час першої половини лютого 2013р. по зведеній відомості № 51 від 18.02.2013р., кошти при звільнені в сумі 26840,90 грн. по зведеній відомості №75 від 28.02.2013р., в результаті перерахунку податку з доходів фізичних осіб було доплачено кошти в сумі 14,80грн. по зведеній відомості №90 від 05.03.2013р., кошти повернуті Фондом соціального страхування в рахунок оплати листків непрацездатності за лютий 2013р. в сумі 1834,40 грн. по зведеній відомості № 95 від 20.03.2013р., що підтверджується довідкою НГВУ «Охтирканафтогаз» № 18-01/6279 від 21.07.2014р.(а.с.111-112) Відповідно до довідки НГВУ «Охтирканафтогаз» № 18-01/6328 від 23.07.2014р. згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2014р. наказ № 50 від 26.02.2013р. про звільнення [PERSON], на підставі якого йому було виплачено вказану вище вихідну допомогу на загальну суму 24618,99 грн., був скасований. [PERSON] був поновлений на роботі. В серпні 2013 р. [PERSON] було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.13р. по 30.05.13р. в сумі 17330, 66 грн та моральну шкоду в сумі 500,00 грн., також нарахована заробітна плата за відпрацьований час в сумі 3027, 12 грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 1194, 82 грн. та утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 3402,49 грн., єдиний внесок в сумі 701,96 грн, профспілковий внесок в сумі 215, 53 грн. 07.08.2013 р. згідно листа з Охтирського міськрайонного центру зайнятості від № 06/553 від 05.06.2013 р. НГВУ «Охтирканафтогаз» перерахувало на розрахунковий рахунок Охтирського міськрайонного центру занятості кошти в сумі 6660,00 грн., які ним були сплачені [PERSON], як допомога по безробіттю. 29.08.2013 р. [PERSON] вказані кошти в сумі 6660, 00 грн були повернуті НГВУ «Охзтирканафтогаз» по квитанції до прибуткового касового ордеру №1939 від 29.08.2013 р. Під час звільнення з роботи [PERSON] знідно наказу №184 від 12.08.2013 р. підприємством був здійснений перерахунок вихідної допомоги при звільненні з урахуванням сплаченої 28.02.2013 р. вихідної допомоги згідно наказу №50 від 26.02.2013 р. В результаті перерахунку [PERSON] було доплачено 13, 41 грн. НГВУ «Охтирканафтогаз» перераховано до КБ Приватбанк м. Дніпропетровськ для подальшого зарахування банківською установою грошових коштів на картковий рахунок з зазначенням ідентифікаційного номеру [PERSON] кошти при звільненні в сумі 17183, 33 грн по зведеній відомості №330 від 12.08.2013 р.(а.с.143-144) Вказані обставини та розміри нарахованих сум позивачем не оскаржуються. Таким чином, під час звільнення з роботи [PERSON] згідно наказу №184 від 12.08.2013 р. вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку та вихідна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що передбачено колективним договором, була перерахована з урахуванням сплаченої 28.02.2013р. вихідної допомоги згідно наказу №50 від 26.02.2013 р. Мінпраці в листі від 08.01.2009 № 1/06/186-09 звертає увагу працедавців на таке: якщо працівник отримав вихідну допомогу при звільненні, то цей факт слід врахувати при сплаті працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто, оскільки з поновленням на роботі працівник втрачає право на вихідну допомогу, то сума виплати має бути зменшена на суму вихідної допомоги, виплаченої працівнику. У випадку поновлення на роботі працівника за рішенням суду, факт виплати працівникові при звільненні вихідної допомоги має враховуватися судом при винесенні рішення про сплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У випадку, якщо в рішенні суду такі виплати не враховані, у роботодавця відсутні правові підстави для стягнення із заробітної плати працівника виплаченої раніше вихідної допомоги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що здійснивши при звільненні позивача у серпні 2013року перерахунок виплаченої раніше (при першому звільненні) сум вихідної допомоги, з наступною доплатою, відповідач діяв в межах чинного законодавства, що не призвело до порушення прав позивача, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, як не підлягає задоволенню і вимога про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати вихідної допомоги з 12.08.2013р.. Разом з цим, як зазначалося вище, з ухваленням рішення Апеляційного суду Сумської області від 28.11.2013року про поновлення на роботі, трудові правовідносини між сторонами були відновлені на тих умовах, які існували до підписання наказу №184 від 12.08.2013 року про звільнення з роботи. Права позивача були повністю захищені судом шляхом поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Тобто відпали правові підстави для виплати позивачу сум вихідної допомоги та вона підлягала поверненню НГВУ «Охтирканафтогаз». Судом встановлено, що в період з 20.08.2013р. по 20.11.2014р. [PERSON] перебував на обліку в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості, у зв'язку з чим йому виплачена допомога по безробіттю в сумі 10 399,47грн., яка у зв'язку з поновленням позивача на роботі, підлягала стягненню з роботодавця - НГВУ «Охтирканафтогаз» Відповідно до копії платіжного доручення № 107 від 20.01.2014р. ПАТ «Укрнафта» перерахувало Охтирському міськрайонному центру зайнятості кошти в сумі 10399,47грн. на їх письмову вимогу, за період перебування на обліку [PERSON], так як йому була нарахована та виплачувалась допомога по безробіттю за період з 22.08.2013р. по 20.11.2013р. в сумі 10399грн. 47 коп.(а.с.76-77) Відповідно до довідки № 18-01/6329 від 23.07.2014р. згідно рішення Апеляційного суду Сумської області від 28.11.13 р. наказ №184 від 12.08.2013 року «Про звільнення [PERSON].», на підставі якого йому було виплачено вихідну допомогу на загальну суму 24632,40 грн., був скасований. [PERSON] був поновлений на роботі. В січні місяці 2014 року [PERSON] було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.13 р. по 28.11.13 р. в сумі 21736,76 грн. та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн., заробітна плата за відпрацьований час в сумі 2945,53 грн., доплата по середньому відрядження в сумі 4712,83 грн., зроблено перерахунок зарплати за грудень місяці 2013 р. та проведено утримання в сумі 649,16 грн.. З вищевказаних сум утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 626,64 грн., єдиний внесок в сумі 1034,86 грн., профспілковий внесок в сумі 290,28 грн., талони в сумі 100 грн. Згідно листа з Охтирського міськрайонного центру зайнятості від № 06/1515 від 13.12.2013 р. «Повідомлення про повернення коштів» з [PERSON] в січні 2014 р. було утримано нараховану та виплачену центром суму 10399, 47 грн., яку було перераховано згідно діючого законодавства на рахунок центра 22.01.2014 р. Також, у зв'язку з скасуванням наказу №184 від 12.08.2013 р. частково в сумі 17294,71 грн. утримано в січні місяці 2014 року виплачені при звільненні в серпні 2013 р. вихідна допомога в сумі 6158,10 грн.(одноразова) та вихідна допомога за КД в сумі 18474,30грн. Станом на 01.02.2014 р, заборгованість [PERSON] по сплаченій 12.08.2015 р., але не утриманій вихідній допомозі становить 7337, 69 грн. В лютому місяці 2014 р. нараховані заробітна плата за відпрацьований час в сумі 973, 24 грн., оплата відпустки за КД в сумі 686,28 грн., лікарняний лист по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства в сумі 2479,04 грн, та лікарняний лист по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду (Соцстрах) в сумі 2205,76 грн. Утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 928, 63 грн., єдиний внесок в сумі 153,44 грн., профспілковий внесок в сумі 16,60грн., талони в сумі 100 грн. Згідно порядку фінансування до закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою непрацездатності» оплату листків непрацездатності в сумі 2205,76 грн. за рахунок фонду була проведена після фінансування Фондом в березні 2014 р. В Рахунок погашення боргу по сплаченій 12.08.2013 р. вихідній допомозі при звільненні було утримано 2939.89 грн. Станом на 01.03.2014 р. заборгованість [PERSON] становить 4397, 80 грн. В березні місяці 2014 р. були нараховані заробітна плата за відпрацьований час в сумі 434, 83 грн., лікарняні листи по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства в сумі 2422, 50 грн. та лікарняні листи за рахунок Фонду (Соцстрах) в сумі 3420, 57 грн. Утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 921,81 грн., єдиний внесок в сумі 132,51 грн., профспілковий внесок в сумі 4,35 грн. Згідно порядку фінансування закону України «Про загальнообов2язкове державне соціальне страхування в зв2язку з тимчасовою втратою непрацездатності» оплату листків непрацездатності в сумі 3420, 57 грн. за рахунок фонду була проведена після фінансування Фондом в квітні 2014 року. В рахунок погашення боргу по сплаченій вихідній допомозі було отримано 1798, 66 грн. НГВУ «Охтирканафтогаз» було перераховано до КБ Приватбанк м. Дніпропетровськ для подальшого зарахування банківською установою грошових коштів на картковий рахунок з зазначенням ідентифікаційного номеру [PERSON] кошти повернуті Фондом соціального страхування в рахунок оплати листків непрацездатності за лютий місяць 2014 року в сумі 2205,76 грн. по зведеній відомості №78 від 31.03.2014р. Борг станом на 01.04.2014 р. становить 2599,14 грн. (а.с.149-150) Відповідно до довідки № 18-01/6330 від 23.07.2014р. , в квітні 2014р. під час звільнення з роботи [PERSON]. згідно наказу № 54 від 18.04.2014р. йому була нарахована вихідна допомога в сумі 6787,32 грн., вихідна допомога по КД в сумі 20361,96грн., нарахована заробітна плата за відпрацьований час в сумі 4142,99грн. та компенсація за невикористану відпустку в сумі 4496,80грн. Утримано податок в сумі 5782,36 грн., єдиний внесок-309,87 грн., профспілковий внесок в сумі 86,07 грн.. В рахунок погашення боргу по сплаченій 12.08.2013р. вихідній допомозі було утримано 2599,14грн. НГВУ «Охтирканафтогаз» було перераховано до КБ Приватбанк м. Дніпропетровськ для подальшого зарахування банківською установою грошових коштів на картковий рахунок з зазначенням ідентифікаційного номеру [PERSON] кошти в сумі 5,00грн. за відпрацьований час першої половини квітня 2014р. по зведеній відомості № 110 від 22.04.2014р., кошти при звільненні в сумі 26948,63 грн. по зведеній відомості № 128 від 18.04.2014р., кошти повернуті Фондом соціального страхування в рахунок оплати листків непрацездатності за березень місяць 2014 року в сумі 3420,57 грн. по зведеній відомості №105 від 28.04.2014р. В квітні 2014р. нарахована премія за березень 2014р.розмір якої після утримання податків та зборів становив 25,60грн.. НГВУ «Охтирканафтогаз» було перераховано до КБ Приватбанк м. Дніпропетровськ для подальшого зарахування банківською установою грошових коштів на картковий рахунок з зазначенням ідентифікаційного номеру [PERSON] кошти в сумі 25,60грн. премія за березень 2014р. по зведеній відомості № 136 від 05.05.2014р., премія за квітень 2014р. по зведеній відомості № 177 від 05.06.2014р. в сумі 425,36 грн.(а.с.151-152) Вказані обставини підтверджуються позивачем, зауважень до нарахованих сум позивач не має. Таким чином, у період з січня по лютий 2014року заробітна плата [PERSON] не виплачувалась зовсім, у березні виплачено 2205,76грн, а у квітні -3420,57грн, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [PERSON] (а.с. 122-125) Суд вважає, що такі дії відповідача суперечать приписам ст. 127 КЗпП України та ст.ст. 21-22, 26 Закону України «Про оплату праці», якими, зокрема, визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Згідно ч.1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу : 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ ( розпорядження ) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації ( стаття 136 ). Допитана в судовому засідання свідок [PERSON], яка працює на посаді бухгалтера у відділі організації праці та заробітної плати НГВУ «Охтирканафтогаз», підтвердила всі викладені в довідках обставини та пояснила, що будь-яких наказів чи розпоряджень по підприємству про утримання з заробітної плати [PERSON] не приймалось, позивачу не пропонувалось в добровільному порядку повернути підприємству кошти, позивач дозволу на утримання коштів з його заробітної плати не надавав. Між тим, в рішенні колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 28.11.2013року вирішено питання лише про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.08.2013р. по 28.11.2013року в сумі 21736,76грн. та моральної шкоди в сумі 1000,00грн., питання стосовно виплачених сум вихідної допомоги не вирішувалося, оскільки остання не була предметом судового розгляду. Таким чином, ПАТ «Укранафта» повинен був запропонувати позивачу повернути суму вихідної допомоги, а у разі відмови - вирішувати спір в порядку, визначеному чинним законодавством. Натомість, відповідач самовільно здійснював відрахування заробітної плати позивача, що підтверджується також копіями розрахункових листів за спірний період. ( а.с. 164-167). З розрахункових листів вбачається, що на період з січня по квітень 2014року позивачу підлягала до виплати заробітна плата, з урахуванням утриманих обов'язкових податків та зборів, у загальному розмірі 17747,72грн. (січень 2014р. -6168,03грн., лютий 2014р. - 5145,65грн., березень 2014р. - 3013,47грн. , квітень 2014р. - 3420,57грн.) , з якої фактично сплачено 5626,33грн. ( 13.03.2014р. - 2205,76грн., 29.04.2014р.- 3420,57грн.) З огляду на викладене, суд вважає, що відрахування з заробітної плати [PERSON] в період з січня по квітень 2014року здійснено відповідачем з порушенням встановленого законом порядку, тому позов в цій частині підлягає задоволенню , а саме: стягненя з відповідача на користь позивача незаконно утриманої заробітної плати у розмірі 12121,39грн.. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати як суми належної при звільненні по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно Положення про преміювання працівників НГВУ «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта» за виконання виробничих завдань і функцій, погодженого з головою профспілкового комітету НГВУ «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта» та затвердженого в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта», які діють з 01 квітня 2011р. преміювання працівників НГВУ проводиться помісячно за показниками за відпрацьований час минулого місяця. Для проведення преміювання працівників до 20 числа наступного за звітним місяцем у відділ організації праці та заробітної плати надаються довідки про виконання показників преміювання. На підставі проведених розрахунків не пізніше 24 числа наступного за звітним місяцем наказ про преміювання працівників підприємства.(п. 1.4., п.п. 5.1-5.5 Порядку) Таким чином, виплата премії працівникам по НГВУ «Охтирканафтогаз» ВАТ «Укрнафта», фактично здійснюється на другий місяць після звітного. Судом встановлено, що розмір сум, належних позивачу при звільненні, ним не оскаржується, в день звільнення, тобто 18.04.2014року, відповідачем перераховано на банківський рахунок [PERSON], грошові кошти в сумі 26948,63 грн., а 07.05.2014р. перерахована премія за березень 2014року у розмірі 25,60грн., що підтверджується розрахунковим листом та копією виписки про рух коштів по рахунку № 5168757230861439, відкритого в ПАТ КБ«Приватбанк» .(а.с.122-128, 167) З огляду на викладене, суд вважає, що при звільненні позивача виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, здійснена відповідно до чинного законодавства. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи встановлені по справі обставини, очевидним є заподіяння позивачеві незаконним звільненням та незаконним утриманням заробітної плати моральної шкоди, оскільки порушені конституційні та трудові права позивача. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що незаконні дії відповідача перешкоджають йому вільно працювати, отримувати своєчасно належну заробітну плату, що призвело до скрутного матеріального становища та змусило позивача прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, у зв'язку з хвилюваннями, які викликані проблемами на роботі, він часто перебував на лікуванні з діагнозом: гіпертонічний криз, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 101-104). Виходячи з наведеного, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 000,00грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто у розмірі 674,63грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial