Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

26.02.2014 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], неповнолітніх дітей залишити на її утриманні та вихованні. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка вказала, що 02.11.2002 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами зіпсувалися, сторони не розуміють один одного, не можуть знайти спільну мову у вирішенні сімейних проблем, чоловік не цікавиться життям родини, не допомагає ні фізично, ні матеріально, ніде не працює і не намагається знайти роботу, дітьми не опікується. На даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки припинено. Позивачка вважає, що в подальшому збереження шлюбу недоцільне. Неповнолітніх дітей просить залишити на її утриманні та вихованні. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити - [PERSON]. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечив та суду пояснив, що він любить свою сім'ю і що дружина не бажає зрозуміти, що духовні блага дорожчі за матеріальні. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, обгрунтовуючи своє рішення нижчезазначеними доказами. Судом встановлено, що подружжя проживає окремо, припинило шлюбні відносини, сторони не ведуть спільного господарства. Крім того, позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно з свідоцтвом про народженя серії [NUMBER] від 03.04.2004 року (а.с. 5) свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.05.2007 року (а.с. 6) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.04.2012 року(а.с. 7), у позивачки та відповідача є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Сторони дійшли згоди, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], будуть проживати разом з матір'ю і перебувати на її утриманні. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02.11.2002 року (а.с. 4), після укладення шлюбу позивачці було присвоєно прізвище "[PERSON]". Таким чином, після розірвання шлюбу вона має право залишити прізвище "[PERSON]". Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Факт сплати позивачкою судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок підтверджується квитанцією № 127 від 25.02.2014 року (а.с. 1). Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] 243 (двісті соро три) гривні 60 копійок судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved