Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

27 січня 2015 року представник позивача Комунального підприємства "Жилсервіс - 5" Дніпропетровської міської ради Позюбан К.С. звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання рішення Дніпропетровської міської ради від 30.05.2012 року № 35/24 "Про про припинення як юридичної особи КП "Жилсервіс - 3" та рішення міської ради від 02.03.11 № 16/9, від 25.01.12 № 27/20, від 24.02.10 № 35/55 стосовно реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та балансоутримання житлового фонду" з балансу комунального підприємства "Жилсервіс-3" передано на баланс комунального підприємства "Жилсервіс-5" гуртожиток, що розташований по [ADDRESS]. В гуртожитку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] з 11 лютого 2014 року. Були складені акти з результату перевірки комісією КП "Жилсервіс-5". Зі слів мешканців гуртожитку відповідачі не проживають більше одного року. У зв'язку з цим вважають, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-3). Представник позивача Позюбан К.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання на слухання по справі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема через оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я" (а.с.27). Представник третьої особи - Дніпропетровське ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток [ADDRESS] за рішення Дніпропетровської міської ради № 44/27 від 12.09.2012 року було передано на баланс комунального підприємства "Жилсервіс-5" (а.с.7). За довідкою № 18 від 21.05.2015 року КП "Жилсервіс-5" ДМР відповідач [PERSON] [INFO] зареєстрований в гуртожиток [ADDRESS] по досягненню 16 років з 19.10.2006р. (домова книга № 5, запис № 173), відповідач [PERSON] [INFO] вписаний в домову книгу № 5 до матері запис № 150 з 18.02.2002 року (мати та батько зняті з реєстрації, згідно свідоцтв про смерть) (а.с12). Згідно довідки від 30.12.2014 року КП "Жилсервіс-5" ДМР наданої [PERSON] в тому, що особистий рахунок [NUMBER] за одресою [ADDRESS] відкритий на його ім'я на дві особи у КП "Жилсервіс 5" ДМР з 01.05.2013 року та дійсний на теперішній час. Загальна заборгованість за комунальні послуги складає 2883,43грн. (а.с.11). Відповідно до актів комісії КП "Жилсервіс-5" від 9 грудня 2014 року, 21 березня 2014 року, 11 листопада 2014 року, 16 жовтня 2014 року, 11 лютого 2014 року в кімнаті [ADDRESS] ніхто не проживає і не з'являється. Зі слів сусідів [PERSON] помер, покінчив життя самогубством (повісився) (а.с.5-6, 8-10). На запит суду з Самарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було надано копію актового запису про смерть № 892 від 29.09.2014 року на [PERSON], який помер у віці 22 років, причина смерті навмисне самоушкодження шляхом повішання (а.с.24). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо. У відповідності до ст.310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також вказаною нормою закону передбачені випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» рекомендує судам у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо) У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України. Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що поясненнями учасників судового процесу та матеріалами справи підтверджена та обставина, що відповідачі понад рік не проживають в спірній кімнаті гуртожитку без поважних причин, їх реєстрація носить формальний характер, позовні вимоги є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно до ч. 3 п. 6 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved