Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Заступник Голови правління КС «Мікрокредит» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2013 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №418, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в кредит в сумі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості у відповідності до умов вищевказаного договору під 72% річних, з кінцевим терміном повернення 22.10.2014р. Для забезпечення виконання зобов'язань між сторонами було укладено договір застави №418 від 22.10.2013р., згідно умов якого відповідач передав у забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором кредиту майно, яке належить йому на праві власності, а саме: телевізор та холодильник ринкова вартість яких становить 23000,00 грн.та яке відповідно до п. 4 Договору застави знаходиться у відповідача, позивачу не передавалось. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 16.01.2015 р. загальна заборгованість по кредитному договору №418 від 22.10.2013р. становить: 10000,00 грн. основна сума боргу; 8575, 22 грн. - проценти за кредитом; 39681,86 грн. - пеня, а всього 58257,08 грн., що є предметом позовних вимог. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кошти та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2013 р. між КС "Мікрокредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір №418, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в кредит в сумі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, зі сплатою відсотків 0,19726% за кожен день користування кредитом, зі строком дії договору до 22.10.2014 р.(а.с. 3-4). Відповідно до п. 2.4 кредитного договору № 418, позичальник брав на себе зобов'язання проводити сплату нарахованих відсотків і погашення частини кредиту, щомісяця на пізніше 10 числа вказаного в графіку платежів (таблиця 1), а також сумами, не меншими, ніж вказані в таблиці 1 вище вказаного договору. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору № 418, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин: затримання сплати частин кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредити більш як на 10 %; або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту. Згідно п. 3.5 вищезазначеного кредитного договору, у випадку прострочення Позичальником термінів платежів, зазначених у Таблиці 1, Кредитодавець має право стягувати з Позичальника пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожен день прострочення платежів та нараховані відсотки за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Видача кредитних коштів відповідачу в сумі 10000, 00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 22.10.2013р. (а.с. 8). Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором 22.10.2013р. між сторонами було укладено договір застави №418, згідно якого відповідач передав у забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором кредиту майно, яке належить йому на праві власності, а саме: телевізор, ринкова вартість якого 15000,00 грн. та холодильник, ринкова вартість якого 8000,00 грн. Згідно умов даного договору, майно перебуває на відповідальному зберіганні, у володінні та користуванні за призначенняму заставодавця за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5) Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як з'ясовано судом, на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу про усунення порушення кредитного договору № 418 від 22.10.2013р. за вих.. № 19/03-2014 від 19.03.2014р., у якому відповідачу пропонувалося усунути порушення по кредитному договору №418 від 22.10.2013р. та здійснити проплату заборгованості до 24.03.2014р. та попереджено, що у разі невиконання вимог, позивач буде змушений звертатись до суду із позовом про звернення стягнення за кредитним договором на предмет застави, що останнім було проігноровано (а.с. 9). Згідно карточки платежів по гривневому еквіваленті за договором № 418 від 22.10.2013р., станом на 15.01.2015 р. загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем - КС "Мікрокредит" становить 58257,08 грн., з яких: основна сума боргу - 10000,00 грн.; проценти за користування кредитом - 8575,22 грн., пеня - 39681,86 грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до норми статті 48 Конституції України, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Так, Конституційним Судом України ухвалено рішення від 11.07.2013 № 7- рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Згідно вказаного рішення: "Конституційний Суд України вважає за необхідне піддати конституційно-правовому аналізу правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу. Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, враховуючи, що розмір неустойки (пені), значно перевищує розмір збитків позивача, суд, дослідивши матеріали справи та надані докази,

Outcome: partial