Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», у якому просив визнати договір фінансового лізингу від 16.07.2015 року №002650, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», недійсним; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 14800 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн. Позов обґрунтований тим, що 16.07.2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу №002650 для придбання автомобіля марки ЗАЗ Lanos хетчбек 1.5 Lux, на виконання умов якого [PERSON] сплатив комісійну винагороду за організацію у сумі 14800 грн. Згодом вивчивши договір позивач звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з вимогою повернути йому сплачені кошти, посилаючись на те, що умови договору порушують його права як споживача та мають ознаки недійсності, але отримав відмову. Позивач вважає умови укладеного договору несправедливими відповідно до ч. 2, п.п. 4-5,7,11,13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», зважаючи на нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру лізингових платежів, вартості предмету лізингу з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надання одностороннього права лише лізингодавцеві, позбавляючи захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем, що свідчить про істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Також позивач посилається на недійсність оскаржуваного договору, в силу ч.2 ст. 215 ЦК України, оскільки договір укладений в письмовій формі без нотаріального посвідчення. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2015 року відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів у сумі 14 800 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 1 000 грн. В апеляційній скарзі [PERSON], від імені якого діє [PERSON], просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що умови оспорюваного договору є несправедливими зважаючи на нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, що надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. У запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в частині захисту прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що договір був укладений внаслідок волевиявлення сторін, який оформлений у належній письмовій формі з погодженням усіх його істотних умов, у тому числі щодо прав та відповідальності сторін, які не містять несправедливих умов, а також того, що в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу не є обов'язковим. Однак з таким висновком районного суду не може погодитися апеляційний суд, у зв'язку з невідповідністю висновків обставинам справи та порушенням норм матеріального права. Судом по справі встановлено, що 16 липня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 002650, предметом якого є зобов'язання лізингодавця (відповідача) придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу - автомобіль марки ЗАЗ Lanos хетчбек 1.5 Lux, а лізингоодержувач (позивач) зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами Договору (а.с.7-12). Додатком №1 до договору фінансового лізингу визначені: вартість предмета лізингу у сумі 148000 грн., авансовий платіж - 74000 грн., комісія за організацію (10%) - 14800 грн., комісія за передачу ( 3%) - 4440 грн. (а.с.13). Додатком №2 до договору фінансового лізингу визначені: вартість предмета лізингу 148000 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 74000 грн., викупна вартість - 2220 грн., відсоткова ставка - 12,5%, комісія - 5% та щомісячний платіж - 1859 грн. 04 коп., а також витрати за відвантаження автомобіля після оплати у сумі 78440 грн. (а.с.14). На виконання умов договору [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» комісію за організацію згідно договору №002650 від 16 липня 2015 року у сумі 14800 грн. (а.с.16). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.5 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів") Частина 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" закріплює визначення поняття "несправедливі умови договору", за якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналіз норм статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2,3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до п. 5.4 договору розмір комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку №1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до замовлення лізингодавцем, відповідно до умов цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору. Згідно з п. 8.3 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Відповідно до п. 8.8 договору коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу. Згідно з п. 8.13 договору у разі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 діб з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають, крім передбачених чинним законодавством України. З огляду на умови оспорюваного договору фінансового лізингу № 002650 від 16 липня 2015 року, апеляційний суд приходить до переконання, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50% вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання умов п. 8.13 договору. Умови п.п. 5.4, 8.3, 8.8, 8.12 договору передбачають, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено. Лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Таким чином, вищезазначені положення договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п. п. 4, 5, 7, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, так як п. п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу. Крім того, є обґрунтованими доводи заявника про недотримання нотаріальної форми договору фінансового лізингу, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, договір фінансового лізингу № 002650 від 16 липня 2015 року, укладений між [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально посвідчено не було. Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15. Таким чином, районний суд дійшов помилкового висновку про те, що умови договору фінансового лізингу № 002650 від 16 липня 2015 року не містять несправедливих умов та нотаріальне посвідчення такого договору не є обов'язковим. Виходячи з вищевикладеного, на підставі пп. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів у сумі 14800 грн. з постановленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову. Районний суд вірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Як роз'яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи наявна довіреність посвідчена секретарем виконавчого комітету Гончарівської селищної ради Чернігівського району від 20.07.2015 року, укладена між [PERSON] та [PERSON], про представлення інтересів позивача в будь-яких судах усіх інстанціях строком дії на 1 рік до 20.07.2016 року (а.с.18). Згідно квитанції від 22 липня 2015 року [PERSON] сплатив ТОВ «ЮКО «Експерт Груп» 1000 грн. за надання юридичних послуг, складання заяви (а.с.17). Враховуючи відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЮКО «Експерт Груп», розрахунку вартості такої допомоги, відсутні законні підстави для їх відшкодування. Враховуючи вимоги ч.ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України та те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, то у зв'язку із задоволенням його вимог в частині визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів як за вимоги немайнового та майнового спору, з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави підлягає стягненню 1023 грн. 12 коп. (487,20 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2)) за розгляд справи в суді першої інстанції + 535,92 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2) х 110%) за апеляційний розгляд справи).

Outcome: partial