Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Громадянин Республіки Туреччина [PERSON] звернувся до суду з позовом до громадянки України [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2006 року. З середини 2010 року шлюбні стосунки припинені. Вважає подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим через відсутність порозуміння та поваги один до одного. Він проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою має спільну дитину. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАЦСу. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розірвати шлюб. Позивач на примирення не згоден, він особисто не може з'явитися у судодеве засідання, оскільки перебуває поза межами України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що позивач приховав від суду факт народження дитини від шлюбу з відповідачем - [PERSON] наполягала на обов'язковій присутності позивача в судовому засіданні. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а відповідно до ч.3 ст.105 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малотітньої дитини, дитини-інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2006 року у народному управлінні Зейтінбурну/Стамбул Республіка Туреччина, акт реєстрації шлюбу №492. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище "[PERSON]", однак паспорт не замінила, тому її прізвище за паспортом "[PERSON]". Згідно свідоцтва про народження від 03 березня 2008 року, що надала представник відповідача, у [PERSON] [INFO] народилася дитина - [PERSON], батьком дитини вказано [PERSON]. Як пояснила представник відповідача, дитина народжена від сторін, однак, у зв'язку з тим, що в актовому записі про реєстрації шлюбу була допущена описка, а саме невірно вказане ім'я по-батькові дружини, під час реєстрації народження дитини відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері. Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін припинені. Позивач має намір створити іншу сім'ю. Відповідач у своїх письмових запереченнях не заперечувала факту припинення шлюбних відносин, до примирення не прагне, не вказує про існування почуття кохання та про можливість зберегти шлюб, не просить надати строк для примирення, особисто в судове засідання не з'явилася, що свідчить про її небажання зберегти шлюб. Причиною заперечень відповідача проти розірвання шлюбу є наявність спору щодо дитини та щодо спільного сумісного майна. Надана відповідачем копія свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], як доказ наявності у подружжя спільної дитини не містить відомостей про те, що позивач є батьком. В графі батько зазначено «[PERSON]». Враховуючи те, що сторони не проживають разом, до примирення жодна із сторін не прагне, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, заперечуючи проти позову, не аргументує можливість збереження сім`ї, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487 гривень 20 копійок (а.с.1).

Outcome: approved