Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просила стягнути з ПрАТ „Українська пожежно-страхова компанія " в особі Чернігівського обласного управління середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2015 року по 29 серпня 2016 року в розмірі 42 462,44 грн. та витрати на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 01 березня 2004 року по 13 лютого 2015 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем. За час роботи їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата без врахування індексації. Нарахування та виплата індексації заробітної плати та відпускних в розмірі 10 205,51 грн. була проведена страховою компанією тільки в серпні 2016 року , а тому позивач вважає, що відповідач повинен виплатити їй відповідно до вимог ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково; стягнуто з ПрАТ „Українська пожежно-страхова компанія" в особі Чернігівського обласного управління на користь позивача середній заробіток у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2015 року по 29 серпня 2016 року в розмірі 32 340 грн. 52 коп.; витрати, понесені нею на юридичну допомогу, в розмірі 500 грн., а також - на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі ПрАТ „ Українська пожежно-страхова компанія " просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким застосувати принцип співмірності та зменшити розмір суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні; відмовити у стягненні витрат на правову допомогу; вирішити питання про стягнення судового збору з дотриманням вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. Відповідач вказує, що між позивачем та відповідачем був наявний спір про розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати, який на даний час вирішений шляхом ухвалення судових рішень та добровільною сплатою заборгованості, а тому у суду першої інстанції були всі підстави для застосування співвідношення між спірною сумою та часткою задоволених вимог позивача, яка становить 8,5%, та просить зменшити розмір суми середнього заробітку стягнутого на користь позивача, з 32 340 грн. 52 коп. до 2 748 грн. 95 коп. Також ПрАТ „ Українська пожежно-страхова компанія " вважає незаконним та необгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу в повному обсязі, оскільки позивачем не надано суду належним чином оформленого розрахунку вартості витрат на правову допомогу та її тривалості, не враховано власний висновок про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , що є порушення вимог ч.1 ст.88 ЦПК України.. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2015 року по 29 серпня 2016 року включно в розмірі 42 462 грн. 44 коп. задовольнити в повному обсязі, а в іншій частині позовних вимог рішення суду залишити без змін. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про невключенння до обрахунку суми середньоденного заробітку суми індексацїї, яка є складовою заробітної плати найманого працівника, що призвело до заниженого розміру середньої заробітної плати при звільненні і до заниження суми стягнення середнього заробітку з 42 462,44 грн. до 32 340,52 грн. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про часткове їх задоволення та скасування рішення суду з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог позивача. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що за час роботи на посаді страхового агента [PERSON], страхова компанія при нарахуванні заробітної плати не нараховувала індексацію та відповідно не проводила виплату заробітної плати в повному розмірі. Остаточний розрахунок з позивачем по виплаті заробітної плати відповідачем було проведено 29.08.2016 року, а тому, виходячи з приписів ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати в розмірі 32340,52 грн. При обрахунку середньоденного розміру заробітної плати суд не врахував суми індексації, оскільки виплати, пов'язані з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. З даним висновком суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд . Судом встановлено, що позивач була прийнята на посаду страхового агента в Корюківське відділення Чернігівського обласного управління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з 01 березня 2004 року згідно наказу №46/1 від 01.03.2004 року, а з 01.07.2004 року згідно наказу №113 ЧОУ «УПСК» переведена на посаду страхового агента в Чернігівське обласне управління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та звільнена з даної посади з 13 лютого 2015 року згідно наказу №02/2-к від 13.02.2015 року. ( а.с.34,35,37) За весь час роботи на посаді страхового агента [PERSON], страхова компанія при нарахуванні заробітної плати не нараховувала індексацію та відповідно не проводила виплату заробітної плати в повному розмірі. Остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем в сумі 8215.41 грн. = (10205.51-1990.10 за виключенням утриманих податків та зборів (19.5%) відповідачем по справі було здійснено поштовим відправленням 29 серпня 2016 року. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, тому висновок суду про наявність підстав для застосування ст.117 КЗпП та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати є вірним. Крім того, суд першої інстанці вірно визначив період за який необхідно провести відповідне стягнення, тобто з 14 лютого 2015 року по 29 серпня 2016 року, що становить 383 дні. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно роз'яснень наданих у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна платка визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я та призначення пенсії. Пунктом 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку по заробітній платі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до поданої заяви від 25.11.2014 року, наказом від 1 грудня 2014 року ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» страховому агенту Корюківського районного відділення ЧОУ ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] було надано щорічну відпустку з 1 грудня 2014 року по 24 грудня 2014 року , терміном 24 календарних дні за відпрацьований період роботи з 1.08.2013 року по 31.07.2014 року. ( а.с.122,123 т.2) Враховуючи, що [PERSON] у грудні 2014 року не працювала протягом 24 календарних днів , перебуваючи у щорічній відпусці (сума виплат за цей період не входить в обрахунок), то суд першої інстанції не вірно визначив період для обрахунку, взявши до уваги грудень 2014 року та січень 2015 року, замість жовтня-листопада 2014 року. В судовому засіданні апеляційного суду Чернігівської області представник відповідача пояснював, що табелів обліку робочого часу страхових агентів страховою компанією не ведеться, враховуючи особливості їх роботи. Тому колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області, приймаючи до уваги загальні норми трудового законодавства та гаранті, передбачені Конституцією України, при обрахунку кількості фактично відпрацьованих днів, в обрахунковому періоді, виходить з загальної кількості робочих днів визначених у листі "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік", відповідно до яких в жовтні 2014 року було 23 робочих дні, а в листопаді 2014 року - 20 днів, що сумарно становить - 43 дні. Згідно з довідкою, наданою ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія», заробітна плата [PERSON] за жовтень 2014 року становить 981,83 гривень, за листопад- 1390,83 гривень.( а.с. 124,125 т.2) Обраховуючи суму, яка підлягає до стягнення на користь [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного: заробітна плата за жовтень-листопад 2014 року - 2372,66 гривень( 981,83+1390,83); кількість робочих днів в жовтні-листопаді 2014 року - 43дні, середньоденний заробіток становить 2372,66:43=55,18 гривень. Сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 21133,22 гривень ( 55,15 грн.х383дні) П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз»яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. При звільненні з роботи з [PERSON] було проведено повний розрахунок сум, нарахованих до виплати. В листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до Корюківського районного суду Чернігівської області з позовом до ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення заробітної плати в розмірі 5381,55 грн., вважаючи що відповідачем не сплачувалась заробітна плата в розмірі мінімальної заробітної плати, а тому просила стягнути різницю між фактично сплаченою та мінімальною заробітною платою, гарантованою державою. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 1 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 квітня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. ( а.с.207-211 т.1, 227,228 т.2) На протязі березня-липня 2016 року позивач [PERSON] зверталась до суду з позовами до ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення індексації за різні періоди, оспорювана сума за її позовами становить 6377,36 гривень. Рішеннями Корюківського районного суду Чернігівської області, частково зміненими ухвалами апеляційного суду Чернігівської області, за вказаними позовами позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково на суму 913,82 грн.( а.с.212-223 т.1) 29 серпня 2016 року ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» провівши в добровільному порядку нарахування індексації по заробітній платі [PERSON] за весь період її роботи в страховій компанії, виплатила індексацію в розмірі 10205.51грн. без урахування податків та обов»язкових платежів . Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку оспорюваною сумою несплаченої заробітної плати, щодо нарахування та виплати індексації, є сума в розмірі 10205.51 гривень, оскільки звертаючись з позовами до суду про стягнення індексації позивач зазначала не весь період за який повинна бути проведена індексація її заробітної плати, а нарахування відповідачем індексації в добровільному порядку за весь період її роботи і є тією сумою, відносно якої виник спір. Визначаючи остаточно розмір суми, яка не була виплачена позивачу відповідачем та відносно якої виник спір, суд враховує суму позову, з яким зверталась [PERSON] до суду про виплату різниці між фактично отриманою заробітною платою та мінімальною заробітною платою в розмірі 5381,55 грн., а також суму виплаченої індексації 10205.51 гривень. Отже розмір суми, відносно виплати якої виник спір є 15587.50 грн., а розмір суми, яку виплачено [PERSON] - 10205.51грн., що становить 65,5% від оспорюваної суми. Разом із тим, при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку складає 21133,22 грн. ; сума щодо якої виник спір -15587,50 грн. ; сума фактично сплачена 10205.51грн, враховуючи принцип справедливості та співмірності підлягають стягненню кошти в сумі 13842,26 грн. 60 коп. (65,5% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку). Виходячи з вище зазначеного, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки на суму 13842,26 гривень. Зі змісту договору щодо надання послуг в сфері права № 1/11/15 від 11 листопада 2015 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Юкос ЮА» в особі директора [PERSON] , вбачається, що підприємство бере на себе представлення інтересів замовника у судах всіх інстанцій, державних органах влади, установах та підприємствах всіх форм власності з правових питань, які виникають під час дії даного договору (а.с. 9). Відповідно до акту № 1 виконаних робіт від 8 серпня 2016 року ПП «Юкос ЮА» були надані наступні форми правової допомоги: консультаційні послуги з питань чинного законодавства України про працю в частині стягнення індексації заробітної плати за липень-грудень 2004 року та січень-грудень 2005 року та середнього заробітку в зв»язку з затримкою розрахунку при звільненні; юридичні послуги по складанню заяви про зміну позовних вимог. На виконання вищевказаних послуг затрачено дві години робочого часу, договірна вартість яких складає 500 грн. (а.с. 164 т.1). Відповідно до акту №2 виконаних робіт від 11 листопада 2016 року ПП «Юкос ЮА» були надані наступні форми правової допомоги: надано замовнику юридичні послуги по складанню апеляційної скарги на рішення суду. На виконання вищевказаних послуг затрачено дві години робочого часу, договірна вартість яких складає 500 грн. (а.с. 99 т.2). Згідно роз»яснень п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Приписами п. 48 постанови визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що укладений між позивачем та ПП «ЮКОС ЮА» договір щодо надання послуг в сфері права стосується лише представництва [PERSON] в судах та інших установах з правових питань, що виникають під час його дії. Разом з тим, складання будь-яких процесуальних документів поза межами суду в цьому договорі не передбачено. Надані акти виконаних робіт полягають у наданні правової допомоги щодо складання змін до позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду. Актів виконаних робіт щодо участі в судових засіданнях, як суду першої інстанції так і апеляційної інстанції та відповідного розрахунку кількості затраченного часу суду не надано, як і доказів сплати позивачем коштів за ці послуги. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі послуги з боку ПП «ЮКОС ЮА», як складання [PERSON] позовної заяви або інших процесуальних документів за межами суду, в укладеному між сторонами договорі щодо надання послуг в сфері права не обумовлені. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial