Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із вищевказаним позовом, який обгрунтувала наступним чином. [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Дочка померлої - позивачка у справі [PERSON] спадщину прийняла фактично шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем, однак при звернені до нотаріуса, їй було відмовлено в оформлені спадкового майна та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом у виді житлового будинку належного спадкодавцеві на підставі свідоцтва, оскільки вказаний об'єкт нерухомості належить до суспільної групи - колгоспний двір, а тому належить його членам, частки яких завідомо не визначенні. Ураховуючи те, що в даному випадку наявний факт порушення прав позивача при реалізації права на спадщину, тому вона просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що належав її померлій матері. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач - представник органу місцевого самоврядування - сільський голова с. Богданівка, в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити без його участі. Ураховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання, скориставшись своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст.169, 197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті вона не зробила. Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Липовецького району за №374 від 20.12.2013 року до складу сім'ї померлої [PERSON] увійшли: [PERSON], який помер 1975 року; [PERSON], яка є позивачем у справі; [PERSON], який помер 2006 року. На виконання роз'яснень, що наведені у п.24 постанови ПВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON], відповідно до яких було з'ясовано, що своїм правом на прийняття спадщини скористалась позивачка у справі [PERSON], яка приходиться померлій дочкою, на що вказує свідоцтво про народження та про одруження, прийнявши спадщину фактично, так як проживала та була зареєстрована із померлою в одному житловому будинку. На фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном [PERSON] вказують також довідки видані виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 16.12.2014 року за №370, 369, 372, 374, згідно яких констатовано, що [PERSON] постійно спільно проживала та була зареєстрована з [PERSON], яка померла [INFO], обробляла земельну ділянку, проводила поточні ремонти будинку. [PERSON], який приходився померлій онуком, від своєї частки у спадковому майні за правом представлення, яке мав успадкувати син померлої [PERSON] - відмовився, надавши нотаріусу заяву відповідного змісту. В п.1. постанови ПВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, надано судам наступні роз'яснення, у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. До складу спадкового майна померлої [PERSON] увійшов цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], на що вказує свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №4, яке було видане 01 листопада 1988 року, відповідно до якого зазначено, що об'єкт нерухомості належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Факт належності житлового будинку саме спадкодавцю підтверджується також технічним паспортом на житловий будинок в [ADDRESS], де власником зазначено [PERSON] Як було встановлено, позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом як дочка, спадщину прийняла фактично відповідно до норм чинного законодавства на момент відкриття спадщини законодавства, а саме відповідних положень ЦК УРСР в редакції 1963 року, так як проживала та була зареєстрована в одному житловому будинку разом із спадкодавцем. Інші спадкоємці за законом відсутні. Проте постановою державного нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори від 12.02.2014 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] після смерті [PERSON], оскільки об'єкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір, а відтак є спільним сумісним майном та частку померлої, яка була головою двору визначити неможливо. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до пп.. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Як убачається із довідки виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради від 25.04.2014 року за №153, членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були [PERSON], [PERSON], яка є позивачкою у справі, [PERSON], [PERSON] Таким чином із здобутих у справі доказів судом було встановлено, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були чотири особи. Проте [PERSON] померла [INFO] після її смерті єдиним спадкоємцем є її дочка [PERSON], яка є позивачкою у справі та яка також єдина успадкувала майно після смерті свого чоловіка [PERSON] [PERSON] у 1994 році, досягши повноліття, виїхав із спірного будинку, проте питання про виділ своєї частки в майні колишнього колгоспного двору у встановлені законом строки, тобто протягом трьох років (ст.71 ЦК УРСР), починаючи з 1994 року не ставив, пропустивши таким чином строк на звернення до суду з позовом про витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, а відтак втратив право на майно колишнього колгоспного двору. За наведених обставин, слід констатувати, що померла [PERSON] при житті володіла, користувалась та розпоряджалась 1/3 частки майна колгоспного двору, яке набула правомірно та цього права вона не втратила на день смерті. Крім цього, судом з'ясовано, що 2/3 частки майна колгоспного двору перебували у власності позивача. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм чинного законодавства, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тому суд, виходячи з вищевказаного, а також з положень ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", якою передбачено, що рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, з метою захисту порушених прав позивача задовольняє позовні вимоги про визнання за нею права на спадкове майно. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст. ст. 120, 121, 123-126 ЦК УРСР, постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.ст. 25, 328, 346 ЦК України,

Outcome: approved