Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, про стягнення моральної та матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пояснивши суду, що останній відмовляється у добровільному порядку виплатити завдану їй шкоду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак останній подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просить стягнути з ПАТ "УПСК" на користь [PERSON] - 25038 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та 50076 грн. 00 коп. відшкодування понесених витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, а також судові витрати у справі. Представник відповідача ПрАТ "УПСК" в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подав. Враховуючи приписи ч.4 ст.223 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивачки на розгляд справи за відсутності відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Суд, оголосивши заяви представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] близько 13.25 год. на автодорозі Житомир-Чернівці, поблизу с. Шатава Дунаєвецького району Хмельницької області трапилась дорожньо-транспортна пригода, в ході якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем Фіат Добло д/н [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем "ЗІЛ 131" д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Фіат Добло д/н [NUMBER] [PERSON] загинув на місці пригоди. Дані обставини підтверджені вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01.02.2021 року та копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.11-14). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ "УПСК" згідно полісу №АО2057652 про що свідчить витяг про перевірку чинності полісу №АО2057652 і позивачка звернулась із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування до відповідача 29.01.2020 року ( а.с.8-9, 39). На даний час страхове відшкодування позивачці не виплачено. Факт того, що позивачка є матір"ю загиблого підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (т.1 а.с.15). Вирішуючи позовні вимоги пред`явлені до ПрАТ "УПСК", про стягнення моральної шкоди на користь позивачки, суд виходить із такого. Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України. Згідно з ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 ст.22 вищевказаного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом частини першої та другої ст. 1167 ЦК України моральна шкоду, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки шкода позивачці завдана смертю її сина внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, то в силу ч. 2 ст. 1188 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню Страховиком, яким є відповідач. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23 . Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно п.п.27.1, 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір мінімальної заробітної плати станом на день дорожньо-транспортної пригоди - [INFO] становив 4173 грн. (ст.8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік). Оскільки у загиблого [PERSON] ще також є батько [PERSON] , то позивачці, як матері загиблого, належить Ѕ від загального розміру страхового відшкодування, тобто - 25038 грн. 00 коп. За таких обставин, вимоги позивачки є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, суд приходить до такого висновку. Позивачка просить стягнути з відповідача 50076 грн. 00 коп. витрат, стверджуючи що нею фактично було понесено наступні витрати: 50000 грн. 00 коп. на спорудження надгробного пам`ятника, 8105 грн. 00 коп. витрат на поховання. Однак, оскільки ліміт страхової виплати на поховання становить 12 мінімальних заробітних плат встановлених на день настання страхового випадку (50076 грн. 00 коп.), то позивачка просить стягнути витрати в межах такого ліміту. На підтвердження понесених витрат позивачкою долучено до матеріалів справи копію накладної №124 від 30.11.2019 року на суму 8105 грн. 00 коп. згідно якої було придбано: домовину, хрест, покривало, похоронний набір одягу та копію товарного чеку від 10.07.2021 року на виготовлення та встановлення пам`ятника на суму 50000 грн., дозвільні документи приватних підприємців [PERSON] та [PERSON] , які здійснили продаж відповідних речей та долучено фотознімки із встановленим надгробним пам`ятником із кладовища(а.с.18-26). Ч.1 ст.1201 ЦК України визначено, що: Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно п.27.4 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик здійснює страхове відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки в цій частині. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, а саме : судового збору та витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Згідно з підп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру (відшкодування моральної шкоди) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати . Верховний суд у постанові по справі №761/11472/15-ц прийнятій 28.11.2018 роз`яснив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо позивач визначив її у грошовому вимірі. Тому в такому випадку судовий збір оплачується за правилами подання позову майнового характеру. З врахуванням викладеного, при подані даного позову до сплати позивачкою підлягав судовий збір в сумі 908 грн. 80 коп. (тобто у мінімальному його розмірі) виходячи із ціни позову. З врахуванням того, що позов задовольняється повністю, то і судовий збір має бути стягнуто у повному обсязі на користь держави (ч.1 ст.141 ЦПК України). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд приходить до такого висновку. Представником позивача також заявлено розмір витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. В підтвердження таких витрат, представником позивача долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги з додатком до даного договору з визначенням вартості за одну годину роботи та детальний опис виконаних робіт на загальну суму 6000 грн., ордер на надання правничої допомоги та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адвокатського об`єднання "Автопоміч" та копію квитанції про оплату на суму 6000 грн. (а.с. 31-36, 61) У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України: Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом враховується, що суду надано належні та допустимі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, натомість представником відповідача не висловлено жодних заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем, не оспорено їх обсяг тощо, а тому суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу саме в такому розмірі.

Outcome: approved