Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Тулуківської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на майно . В обґрунтування позовних вимог вказала, що станом на 15.04.1991р. в господарстві, яке відносилось до суспільної групи "колгоспний двір" [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] , яка малі місце 10.05.1998р . , єдиним спадкоємцем всього належного їй майна, за заповітом став позивач по справі [PERSON] . Однак, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, через відсутність правовстановлюючих документів. Крім того, в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІФ №12-2-82/000058, який виданий [PERSON] , жительці с. Келихів виявлено невідповідність в імені померлої в свідоцтві про смерть та в вищезазначеному державному акті на право приватної власності на землю, а саме: в державному акті на право приватної власності на землю зазначено помилково прізвище " [PERSON] " замість правильного « [PERSON] », а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задоволити, справу розглядати за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечили щодо заявлених позних вимог. Представник відповідача - Тулуківської сільської ради в судове засідання не з`явився, проти позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого на [PERSON] , слідує, що остання померла [INFO] . Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 04.06.1939р. уклали шлюб в с. Келихів Снятинського району, після укладення шлюбу присвоєно чоловікові та дружині прізвище " [PERSON] ". З довідки від 13.09.2019р. №591/01-25, виданої Тулуківською сільською радою, слідує, що на день смерті [PERSON] , [INFO] в господарстві [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1918 р.н., померла [INFO] , [PERSON] , 1957 р.н., [PERSON] , 1961 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 1986 р.н. Згідно довідки виданої Тулуківською сільською радою від 15.11.2019р. №832/01-25 вбачається, що [PERSON] , 1918 р.н., яка померла [INFO] та [PERSON] це є дійсно одна і та ж сама особа. З довідки від 11.10.2019р. №752/01-25, виданої Тулуківською сільською радою, слідує, що станом на 15.04.1991р. в колгоспному дворі за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , 1918 р.н., померла [INFO] , [PERSON] , 1957 р.н., [PERSON] , 1961 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 1986 р.н. Згідно Заповіту від 21.04.1998р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Тулуківської сільської ради народних депутатів Івано-Франківської області слідує, що [PERSON] заповіла всесвоє майно [PERSON] . Згідно Витягу з Рішення №18 від 17.04.1980р. Тулуківської сільської ради, [PERSON] , жительці с. Келихів виділено земельну ділянку площею 0,08га для будівництва житлового будинку та згідно Дозволу №8/196 на право виконання будівельних робіт, районний архітектор Снятинського району надає дозвіл [PERSON] приступити до будівництва двохповерхового індивідуального житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] . Постановю державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] , [INFO] , жителю с. Келихів Снятинського району Івано-Франківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] . З довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 05.09.2019р. №1960/02-14 слідує, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена спадкова справа за №309/2019 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом №783 від 30.08.2019р. [PERSON] , 1957 р.н. З Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІФ №12-2-82/000058, слідує, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5998 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі не збігаються з ім"ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними в свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Судом встановлено, що при записі в Державному акті на право власності на земельну ділянку Серія ІФ №12-2-82/000058 від 20.03.1997 р., помилково записано прізвище " [PERSON] " замість правильного " [PERSON] ". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності документу, а тому слід встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю Серія ІФ №12-2-82/000058 зарестрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №64 від 20.03.1997 р. для ведення товарного сільськогосподарськоговиробництва, площею 0,5998 га. виданий на « [PERSON] » належить « [PERSON] », яка померла [INFO] . Відповідно до ч.3 та ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встанволеного статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . На підставі викладеного, п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1268 ЦК України та

Outcome: approved