Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу. На підставу своїх вимог спирається на те, що 23.02.2016 року начальником Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Шаповаловою Я.С., розпочато кримінальне провадження № 42016251100000023 за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 27.04.2016 року в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42016251100000023 позивачці, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 14.06.2016 року прокурором Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручком Р.П. був затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016251100000023, який в подальшому направлений до Маньківського районного суду Черкаської області. Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 20.06.2017 у справі № 701/613/16-к (провадження № 1 -КП/701 /4/17) позивачку, визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн., в дохід держави. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі № 701/613/16-к вказаний вище вирок був скасований, а кримінальне провадження відносно позивачки закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. 21.02.2019 Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду винесено постанову у справі № 701/613/16-к, якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі № 701/613/16-к - без зміни. Позивачка упродовж майже двох років незаконно перебувала під слідством та судом, піддаючись кримінальному переслідуванню. Крім того, на офіційній сторінці Черкаського інтернет-видання «Інфоміст» від 10.07.2017 року була поміщена стаття під заголовком «Секретар, що підробила протокол засідання депутатів, отримала три роки ув`язнення», в якій зазначено позивачки посаду, прізвище, ім`я та по-батькові. Аналогічну інформацію опублікував в районній газеті «Маньківські новини» від 30.06.2017 року №26 (9323) і прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури А. Заболотний . Вказані обставини завдали позивачці значних душевних та моральних страждань, негативно вплинули на ділову репутацію як посадової особи місцевого самоврядування, оскільки перебування під слідством і судом та поширена щодо позивачки інформація в засобах масової інформації. Незаконне перебування позивачки під слідством і судом призвело до того, що позивачка втратила роботу в органах місцевого самоврядування, оскільки після виплати вихідної допомоги у зв`язку із закінченням строку повноважень секретаря Іваньківської сільської ради 10.11.2015, в травні 2016 року, тобто вже після відкриття кримінального провадження та вручення підозри, позивачка не змогла зайняти посаду секретаря виконкому Іваньківської сільської ради. Також, у зв`язку з постійним стресовим станом, який виник внаслідок безпідставних звинувачень на адресу позивачки, у тому що позивачка вчинила злочин, пов`язаний з корупцією, погіршився і стан здоров`я, внаслідок чого позивачка неодноразово зверталась до медичних установ за отриманням відповідного лікування. Позивачка незаконно перебувала під слідством та судом з 27.04.2016 до 08.02.2018, тобто 21 місяць 12 днів, а відтак саме за цей період підлягає відшкодуванню завдана моральна шкода. Таким чином, мінімальний розмір завданої позивачці моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 101 900, 76 грн. (4 723 грн. х 21 місяць 12 днів = 101 900, 76 грн.). Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим державою мінімумом. З огляду на викладене, сума відшкодування завданої позивачу моральної шкоди та понесених витрат на правову допомогу підлягає стягненню з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку та складає 404 000, 00 грн. (300 000, 00 грн. - моральна шкода + 104000 грн. - витрати на правову допомогу = 404 000 грн.), що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини: 23.02.2016 року начальником Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Шаповаловою Я.С., розпочато кримінальне провадження № 42016251100000023 за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 27.04.2016 року в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42016251100000023 позивачці, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. 14.06.2016 року прокурором Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручком Р.П. був затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42016251100000023, який в подальшому направлений до Маньківського районного суду Черкаської області (а.с. 4-13). Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 20.06.2017 у справі № 701/613/16-к (провадження № 1 -КП/701 /4/17) позивачку, визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн., в дохід держави (а.с. 14-29). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі № 701/613/16-к вказаний вище вирок був скасований, а кримінальне провадження відносно позивачки закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 30-37). 21.02.2019 Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду винесено постанову у справі № 701/613/16-к, якою касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08.02.2018 у справі № 701/613/16-к - без зміни (а.с. 38-41). Позивачка упродовж майже двох років незаконно перебувала під слідством та судом, піддаючись кримінальному переслідуванню. Крім того, на офіційній сторінці Черкаського інтернет-видання «Інфоміст» від 10.07.2017 року була поміщена стаття під заголовком «Секретар, що підробила протокол засідання депутатів, отримала три роки ув`язнення», в якій зазначено позивачки посаду, прізвище, ім`я та по-батькові. Аналогічну інформацію опублікував в районній газеті «Маньківські новини» від 30.06.2017 року №26 (9323) і прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури А. Заболотний . Вказані обставини завдали позивачці значних душевних та моральних страждань, негативно вплинули на ділову репутацію як посадової особи місцевого самоврядування, оскільки перебування під слідством і судом та поширена щодо позивачки інформація в засобах масової інформації. Незаконне перебування позивачки під слідством і судом призвело до того, що позивачка втратила роботу в органах місцевого самоврядування, оскільки після виплати вихідної допомоги у зв`язку із закінченням строку повноважень секретаря Іваньківської сільської ради 10.11.2015, в травні 2016 року, тобто вже після відкриття кримінального провадження та вручення підозри, позивачка не змогла зайняти посаду секретаря виконкому Іваньківської сільської ради. Також, у зв`язку з постійним стресовим станом, який виник внаслідок безпідставних звинувачень на адресу позивачки, у тому що позивачка вчинила злочин, пов`язаний з корупцією, погіршився і стан здоров`я, внаслідок чого позивачка неодноразово зверталась до медичних установ за отриманням відповідного лікування. Позивачка незаконно перебувала під слідством та судом з 27.04.2016 до 08.02.2018, тобто 21 місяць 12 днів, а відтак саме за цей період підлягає відшкодуванню завдана моральна шкода. Згідно із ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Особа має право на відшкодування такої шкоди внаслідок подій наведених у ч. 1 ст. 1 та випадках, визначених ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а такожвизнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістомст. 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. З урахуванням вказаних вимог ст. 1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року № 6, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001). Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року. Процедура застосування даного закону врегульована Положенням прозастосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04 березня 1996 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянніскладу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів длядоведеннявинуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону). В пунктах 2, 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральноїпрокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, зазначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Згідно ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду», передбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Ст. 3,4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язкуз наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно пункту 10 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року, до сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним врахунок оплати витрат адвоката у зв`язк із поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Крім того, позивач зазначає, що незаконними діями органи дізнання та досудового розслідування завдали йому моральну шкоду, яку позивач оцінює в 300000 грн. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під варту або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органівдосудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, (стаття 13 вказаного Закону). Так як Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, суд приймає за основу для розрахунку розміру заподіяної моральної шкоди мінімальну заробітну плату в розмірі, що був встановлений станом на час розгляду справи. Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, позивачем виконано приписи ст. 137 ЦПК України, надано докази сплати вказаних витрат або обґрунтованості необхідності їх сплати зважаючи на опис робіт (наданих послуг), здійснення ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для стягнення вказаної у позові суми. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, пов`язані з даною справою, є співмірними з складністю та об`ємом виконаної роботи, підтверджені належними та допустимими доказами, яких в сукупності достатньо для підтвердження витрат на правову допомогу. Відповідачем подано суду товарний чек № 1 від 11.11.2016 року на суму 54 000 грн., та товарний чек № 1 від 12.02.2018 року на суму 54 000 грн.(а.с. 45-46). Разом з тим, належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані позивачем, є докази, які доводять відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218. Склад та розмір витрат, пов`язаних зоплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір пронадання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат,пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені увстановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З огляду на викладене суд вважає що наданий позивачем товарні чеки № 1 від 11.11.2016 року та 12.02.2018 року можуть бути належними доказам витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, тому дана вимога позивача підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved