Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

У січні 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розділ спільного сумісного майна, розділ жилого будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами та земельної ділянки. Ухвалою суду від 24.10.2017 року позовна заява [PERSON] в частині розподілу наступного майна: ліжка «Інді», столу «Інді», телевізора «LG», стільця, тумби під телевізор, дивану, крісла, журнального столику, фотоапарату, кондиціонеру, штори, дзеркала та тумбочки, комп'ютеру, роутеру, комп'ютерного столику, комп'ютерного крісла, пральної машини - автомат «Indesit», килиму - залишено без розгляду. 14.12.2018 року до суду подано уточнену позовну заяву відповідно до якої [PERSON] просила суд: - Визначити порядок користування житловому будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташованим в [ADDRESS] виділивши [PERSON], в користування в житловому будинку літера "А-1" дві житлові кімнати: одну - пл. 7, 8 кв.м, другу - пл. 8, 9 кв. м., залишив за відповідачем в користуванні дві житлові кімнати: одну - пл. 15,8 кв.м, другу - пл. 8, 7 кв.м. - Залишити в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON], кімнату - пл. 10,5 кв.м, передпокій, а також кухню - 6 кв.м, сіни. - Виділити [PERSON] літню кухню "Б", [PERSON] в користування сарай "В". - Залишити в користуванні [PERSON] та [PERSON] туалет "Г", паркан "№1,2", замощення "З", а також земельну ділянку пл. 0,0827 га, кадастровий номер:[NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] - Провести розподіл спільного майна [PERSON] та [PERSON], залишивши все майно в натурі [PERSON], а саме: шафу "Дрим" вартістю 3600 грн., ліжко "Дрим" вартістю 1900 грн., матрац "Софія" вартістю 2350 грн., матрац "Екстра" вартістю 1659 грн., на загальну суму 9509 грн. - Стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти, що відповідають 1/2 частини вартості вищезазначеного майна, а саме 4754 грн. 50 коп., витрати за судово-технічну експертизу в сумі 5942 грн. 40 коп., витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. 25.01.2018 року до суду подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Ухвалою суду від 26.01.2018 року, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні об'єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ спільного сумісного майна, розділ жилого будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами та земельної ділянки. Ухвалою суду від 29.01.2018 року заява [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розділ спільного сумісного майна, розділ жилого будинку з господарськими та побутовими будовами і спорудами та земельної ділянки - задоволено. Відповідно до позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, останній обґрунтував свої вимоги тим, що спірний житловий будинок є його та [PERSON] спільною частковою власністю, кожному із них по праву власності належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими спорудами та 1/2 частка земельної ділянки. Провести розподіл житлового будинку на 2 ізольовані частки по висновку експерта не можливо. Відповідачка погодилася отримати від позивача грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки. Він виплатив відповідачці вартість 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами у розмірі 62 345 грн. та вартість 1/2 частки земельної ділянки у розмірі 46 772 грн. 55 коп., у зв'язку з чим просить суд припинити право власності [PERSON], на 1/2 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, загальною площею 63 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м та припинити право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер:[NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS] Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер:[NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.134), заявлені вимоги просив задовольнити. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON], про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог не заперечує (а.с.135-136). В судове засідання представник відповідача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 29.12.2016 року (а.с.1) про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив(а.с.133). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 17.05.2007 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташований в [ADDRESS] договір посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., зареєстровано в реєстрі №1306 (а.с.13). З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2007 року (а.с.52), вбачається, що [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0827 га, кадастровий номер:[NUMBER], договір посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., зареєстровано в реєстрі за №1307. Згідно до договору дарування частки будинку від 31.10.2014 року (а.с.14) [PERSON] безоплатно передав, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під номером [ADDRESS] на земельній ділянці, загальною площею 0,0827 га, кадастровий номер:[NUMBER], договір посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І., зареєстровано в реєстрі за №2098. У відповідність до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.27), власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно до висновку №424/425/426 за результатами проведення судової будівельно-техничної експертизи від 06.10.2017 року (а.с.69-75), вбачається, що вартість домоволодіння, розташованого: [ADDRESS] станом на час проведення експертизи складає 124690 грн. Розподіл житлового будинку у відповідності до ідеальних частин співвласників технічно неможливий, оскільки на частку кожного співвласника належить площа менше 30 кв.м. Розподіл земельної ділянки виконується за умовою наявності можливості розподілу житлового будинку. У даному випадку розподіл житлового будинку неможливий, тому розподіл земельної ділянки також експертом не виконувався. Як вбачається з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №90/176-18 від 17.01.2018 року (а.с.120), нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,0827 га, кадастровий номер:[NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 93 545 грн. 10 коп., в тому числі 1/2 частка земельної ділянки становить 46 772 грн. 55 коп. Вирішуючи питання про припинення права на частку у спільному майні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 8 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Згідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява № 30856/03) від 2 грудня 2010 року вислів згідно із законом не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (рішення від 12 червня 2008 р. у справі Власов проти Росії (Vlasov v. Russia), заява № 78146/01, п. 125). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі МакКенн проти Сполученого Королівства, заява № 19009/04, п.41 50, Справа Кривіцька та Кривіцький проти України (Заява № 30856/03) 2 грудня 2010 року). Отже, негативним зобов`язанням держави в спірних відносинах відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є не порушення житлових прав відповідача. Відповідно до п.4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності до ст.187 ЦК України, складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові не підлягають відокремленню. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що спільне володіння і користування даним майном є неможливим. Частка відповідача в будинку виділенню не підлягає. Припинення права власності на неї не завдасть відповідачу значної шкоди. Окрім того, відповідач не заперечувала щодо припинення її права на дану частку, сторони дійшли компромісного рішення у визначенні розміру грошової компенсації за неї. Вищезазначені обставини також підтверджуються заявою [PERSON] від 22.01.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Маршалової М.В., зареєстровано в реєстрі за №145 (а.с.136), відповідно до заяви [PERSON] повідомляє, що отримала від [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] у розмірі їх вартості. Просить припинити своє право власності на належну їй 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та визначити право власності на вищезазначене майна за [PERSON] Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України. Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач визнала позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. У зв'язку з наведеним, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved