Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач ГО «ДНПЦ» звернувся до суду з позовом на захист прав і законних інтересів члена своєї Громадської Організації [PERSON], в якому просив суд захистити порушені права [PERSON] шляхом відшкодування йому завданої матеріальної шкоди та заподіяної моральної шкоди протиправною бездіяльністю та протиправним рішенням слідчого органу досудового розслідування Чорноморця С.С. при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2014 року за № 42014040000000218. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що у 2005 році [PERSON] злочинним шляхом заволоділа правом власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], отримавши шляхом обману від власника квартири [PERSON] довіреність на право продажу квартири, посвідчену приватним нотаріусом ДМНО Рудкевич Є.В. 01 листопада 2005 року на бланку ВСЕ №714996 за реєстровим №16949. В день посвідчення вказаної довіреності [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 61 200 (шістдесят одна тисяча двісті) гривень за продаж квартири по [ADDRESS], про що [PERSON] написав власноручно розписку. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2011 року №0417/1-131/2011 [PERSON] була визнана винною у шахрайстві та її засуджено до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього особистого майна та штрафом в дохід держави в сумі 1550 гривень. Так, 25 травня 2006 року [PERSON], незаконно використовуючи довіреність від [PERSON], уклала з позивачем [PERSON] попередній договір купівлі-продажу квартири, отримавши від [PERSON] 10 000 (десять тисяч) доларів США. Після цього 25 липня 2006 року [PERSON], використовуючи довіреність від [PERSON], уклала зі [PERSON] основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], отримавши від нього ще 8 000 (вісім тисяч) доларів США. [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію права власності на квартиру, видане комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03 серпня 2006 року. Таким чином, [PERSON] заволоділа шляхом обману грошовими коштами [PERSON] в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США. 22 вересня 2006 року [PERSON] звернувся до Індустріального РВ ДМУ із заявою про заволодіння його квартирою шахраями, яка була зареєстрована в ЖРЗПЗ за № 3744. 30 вересня 2006 року дільничним інспектором міліції Індустріального РВ Євстратовим О.Л. на підставі проведеної перевірки винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. 20 жовтня 2006 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська скасував постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та порушив кримінальну справу № 64061766 за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою. 23 жовтня 2006 року слідчий Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Зюзь І.М. виніс постанову про накладення арешту на квартиру. У подальшому кримінальна справа №64061766 була об'єднана з кримінальною справою №36061032 і прийнята до провадження слідчим з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Заставським І.А.. 30 жовтня 2006 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вимогами визнати недійсними довіреність від 01.11.2006 року, договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2006 року та свідоцтва від 03.08.2006 року про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON]. По кримінальній справі №36061032 головним спеціалістом групи експертно-криміналістичного забезпечення Індустріального РВ ДМУ Косенком О.В. зроблено висновок судової почеркознавчої експертизи від 30 листопада 2006 року № 64/04-308, яким встановлено, що підпис в довіреності виконано не [PERSON]. Позивач зазначає, що 06 грудня 2006 року його було незаконно затримано за підозрою у шахрайстві щодо заволодіння квартирою по кримінальній справі №36061032, та відправлено на три доби до ізолятора тимчасового тримання. 08 грудня 2006 року його було звільнено з ізолятору тимчасового тримання і постановою слідчого Заставського І.А. обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. Постановою слідчого Заставського І.А. від 12 грудня 2006 року [PERSON] пред'явлено обвинувачення у скоєнні особливо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 190 КК України щодо шахрайського заволодіння квартирою. 17 лютого 2007 року після проведення багатьох слідчих дій, не знайшовши жодного документального доказу причетності [PERSON] до шахрайського заволодіння квартирою, слідчий Заставський І.А. закрив кримінальне переслідування щодо [PERSON] у кримінальній справі №36061032 за недоведеністю його участі у шахрайстві. Вказана постанова слідчого Заставського І.А. від 17 лютого 2007 року не була надіслана або вручена [PERSON], до того ж слідчий Заставський І.А., закриваючи кримінальне провадження відносно [PERSON] у порушення вимог КПК України, не скасував ні запобіжного заходу відносно [PERSON], ані арешту майна [PERSON] У зв'язку з тим, що арешт з домоволодіння не був скасований, тому [PERSON] декілька років безрезультатно домагався скасування арешту з купленої ним квартири та з домоволодіння, в якому [PERSON] проживав із своєю родиною. На всі заяви [PERSON] про скасування арешту з його майна до Індустріального РВ ДМУ, до Управління по боротьбі з організованою злочинністю, до слідчого управління ГУМВС в області, до прокуратури Дніпропетровської області, до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, - [PERSON] отримував відмову. 22 липня 2010 року [PERSON] на особистому прийомі начальника СУ ГУМВС в області дізнався, що існує постанова слідчого Заставського І.А. від 17.02.2007 року про закриття відносно нього кримінального переслідування. Захищаючи свої права, [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконними діяннями слідчого Заставського І.А., який був задоволений частково. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2010 року №1-173/10 визнано винними у шахрайстві [PERSON] щодо шахрайства і використання фіктивної довіреності від [PERSON] на продаж квартири та засуджено до позбавлення волі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року по цивільній справі № 0417/2-426/2011 за позовом [PERSON] визнано недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 01 листопада 2005 року нотаріусом ДМНО Рудкевичем Є.В. за реєстровим № 16949; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ярмолюк М.М. 25 липня 2006 року, реєстровий № 3347; визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію права власності квартири за [PERSON] від 03.08.2006 року. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2011 року №0417/1-131/2011 [PERSON] було визнано винною у шахрайстві, а також встановлений факт використання фіктивної довіреності на продаж квартири, та її засуджено до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією усього особистого майна та штрафом в дохід держави. 06 грудня 2012 року Бабушкінським РВ ДМУ за заявою [PERSON] порушено кримінальне провадження №12012040640000379 за фактом підроблення нотаріусом Рудкевичем Є.В. довіреності від 01.11.2005 року за реєстровим №16949. Слідчим Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС Грицюком С.В. була призначена почеркознавча експертиза підпису [PERSON] в довіреності від 01.11.2005 року на бланку ВСЕ № 714966 - по оригіналу довіреності від 01.11.2005 року, яка виконана 12 травня 2014 року за № 62/04-249 начальником ВТКЗ ОВС НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області Лагутіною Іриною Василівною, згідно якої: «Підпис від імені [PERSON] в довіреності ВСЕ №714996 від 01.11.2005 року, вірогідно виконаний [PERSON].» Вирішити питання про виконання підпису від імені [PERSON] в довіреності ВСЕ № 714966, самим [PERSON], в категоричній формі, на виявилось можливим, у зв'язку з недостатністю дослідницького матеріалу. 22 грудня 2012 року до ЄРДР за № 12012040670000570 внесені відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення відносно [PERSON] щодо заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами [PERSON] в сумі 18 000 доларів США при продажі квартири по [ADDRESS], якою [PERSON] заволоділа злочинним шляхом, що встановлено вироком №1-173/10 від 28 грудня 2010 року. 13 лютого 2013 року Індустріальним РВ ДМУ порушено кримінальне провадження № 12013040660001042 за фактом давання [PERSON] завідомо неправдивих показань щодо незаконного заволодіння його квартирою по [ADDRESS]. 17 січня 2014 року супровідним листом №8/344 начальником СУ ГУМВС України в Дніпропетровської області Гризою О.В. на адресу позивача [PERSON] направлено постанову слідчого від 17.02.2007 року про закриття кримінального провадження у справі №36061032. Позивач зазначає, що він оскаржив вказану постанову слідчого від 17.02.2007 р., яка постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року була скасована, та направлена прокурору Дніпропетровської області для відновлення слідства відносно [PERSON]. Прокуратура Дніпропетровської області не виконувала постанову Індустріального районного суду від 12.02.2014 року, тому [PERSON] оскаржив бездіяльність прокурора та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2014 року зобов'язано прокурора Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості, які встановлені відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року по справі №201/939/14. 26 березня 2014 року за вимогами ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська були внесені до ЄРДР за №42014040000000218 відомості щодо незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS]. Досудове розслідування проводилось відповідачем - старшим слідчим ВР ОВС ЗУОГ та ЗО СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Чорноморцем С.С. Пізніше, слідчого Чорноморця С.С. було відсторонено від проведення досудового розслідування та призначено іншого слідчого Климась Ю.І. 29 липня 2014 року до ЄРДР за № 12014040660002667 були внесені відомості про вчинення [PERSON] злочину щодо незаконного заволодіння кв. [ADDRESS] шляхом давання завідомо неправдивих показань про те, що він 01.11.2005 р. не видавав і не підписував довіреності від свого імені на право продажу своєї квартири, посвідчену нотаріусом Рудкевичем Є.В., та шляхом штучного створення доказів того, що він нібито сам постраждав від шахрайських дій [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 24 листопада 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпро призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальна справа № 203/5679/14-к за обвинуваченням [PERSON], обвинуваченої за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні №12012040670000570 від 22.12.2012 року. 13 лютого 2015 року прокуратурою м. Дніпропетровська об'єднано в одне кримінальне провадження за № 12012040640000379 три кримінальні провадження: №12012040640000379, № 12013040660001042, № 12014040660002667 за фактами вчинення злочинів [PERSON] і приватним нотаріусом Рудкевичем Є.В., та передано для проведення досудового розслідування до СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. 27 травня 2015 року у кримінальному провадженні за №12012040640000379 був зроблений висновок двома експертами Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз №1281-15 судової комісійної почеркознавчої експертизи підпису [PERSON] в довіреності від 01.11.2005 року: «Підписи від імені [PERSON] в графах: «Підпис» в наданий в оригіналах в двох примірниках довіреності від 01.11.2005 (реєстр № 16949), - виконані самим [PERSON].» 15 вересня 2015 року слідчим Климась Ю.І. кримінальне провадження №42014040000000218 закрито за відсутністю події злочину за фактом заволодіння [PERSON] квартирою [ADDRESS]. Позивач вказує на те, що зазначені події та обставини, кожна з яких підтверджується документальним доказом, доводить факти втручання посадових осіб органу державної влади в право приватної власності [PERSON] При цьому, незважаючи на очевидні факти незаконного позбавлення [PERSON] права власності на квартиру, яку він придбав за відплатним договором і сплатив до Державного бюджету усі податки і збори, слідчий Чорноморець С.С. відкрито і незаконно гальмував і перешкоджав проведенню об'єктивного і неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні №42014040000000218. Так, слідчий Чономорець С.С. відмовляв у розгляді клопотань заявника [PERSON] у кримінальному провадженні №42014040000000218, вчиняв бездіяльність при проведенні досудового розслідування, і незаконно закривав кримінальне провадження №42014040000000218, що встановлено вище зазначеними судовим рішенням. Враховуючи зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану незаконними діями та бездіяльністю слідчого ВР ОВС ЗУОГ та ЗО СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Чорноморцем Сергієм Сергійовичем, у розмірі 77000,00 гривень, а також стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов'язаний з явкою до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач - слідчий слідчого відділу розслідування особливо важливих справ і злочинів учинених організованими групами і злочинними організаціями слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Чорноморець С.С. у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав, про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 48, 51). Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про дату і час судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.50), причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову також не надавав. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги письмові пояснення позивача, вважає доведеними та підтвердженими документально факти неодноразового порушення прав позивача [PERSON] відповідачем - слідчим Чорноморцем С.С. у кримінальному провадженні №42014040000000218, тому вважає позов задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2005 році [PERSON] злочинним шляхом заволоділа правом власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], отримавши шляхом обману від власника квартири [PERSON] довіреність на право продажу квартири, посвідчену приватним нотаріусом ДМНО Рудкевич Є.В. 01 листопада 2005 року на бланку ВСЕ №714996 за реєстровим №16949 (а.с.93). В день посвідчення вказаної довіреності [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 61 200 (шістдесят одна тисяча двісті) гривень за продаж квартири по [ADDRESS], про що [PERSON] написав власноручно розписку (а.с. 94). Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2011 року №0417/1-131/2011 [PERSON] була визнана винною у шахрайстві та її засуджено до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього особистого майна та штрафом в дохід держави в сумі 1550 гривень (а.с. 35-36). Так, 25 травня 2006 року [PERSON], використовуючи довіреність від [PERSON], уклала з позивачем [PERSON] попередній договір купівлі-продажу квартири, отримавши від [PERSON] 10 000 (десять тисяч) доларів США. (а.с 96). Після цього 25 липня 2006 року [PERSON], використовуючи довіреність від [PERSON], уклала зі [PERSON] основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], отримавши від нього ще 8 000 (вісім тисяч) доларів США. [PERSON] отримав свідоцтво про реєстрацію права власності на квартиру, видане комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03 серпня 2006 року (а.с. 33,34). Таким чином, [PERSON] заволоділа шляхом обману грошовими коштами [PERSON] в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США. 22 вересня 2006 року [PERSON] звернувся до Індустріального РВ ДМУ із заявою про заволодіння його квартирою шахраями, яка була зареєстрована в ЖРЗПЗ за № 3744. 30 жовтня 2006 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позов до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вимогами визнати недійсними довіреність від 01.11.2006 року, договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2006 року та свідоцтва від 03.08.2006 року про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] (а.с. 97) Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2010 року №1-173/10 визнано винними у шахрайстві [PERSON] щодо шахрайства і використання фіктивної довіреності від [PERSON] на продаж квартири та засуджено до позбавлення волі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2011 року по цивільній справі № 0417/2-426/2011 за позовом [PERSON] визнано недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 01 листопада 2005 року нотаріусом ДМНО Рудкевичем Є.В. за реєстровим № 16949; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ярмолюк М.М. 25 липня 2006 року, реєстровий № 3347; визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію права власності квартири за [PERSON] від 03.08.2006 року (а.с. 35, 36). Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2011 року №0417/1-131/2011 [PERSON] було визнано винною у шахрайстві, а також встановлений факт використання фіктивної довіреності на продаж квартири, та її засуджено до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього особистого майна та штрафом в дохід держави. 06 грудня 2012 року Бабушкінським РВ ДМУ за заявою [PERSON] порушено кримінальне провадження №12012040640000379 за фактом підроблення нотаріусом Рудкевичем Є.В. довіреності від 01.11.2005 року за реєстровим №16949 (а.с. 66). 22 грудня 2012 року до ЄРДР за № 12012040670000570 внесені відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення відносно [PERSON] щодо заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами [PERSON] в сумі 18 000 доларів США при продажі квартири по [ADDRESS], якою [PERSON] заволоділа злочинним шляхом, що встановлено вироком №1-173/10 від 28 грудня 2010 року. 13 лютого 2013 року Індустріальним РВ ДМУ порушено кримінальне провадження № 12013040660001042 за фактом давання [PERSON] завідомо неправдивих показань щодо незаконного заволодіння його квартирою по [ADDRESS]. 17 січня 2014 року супровідним листом №8/344 начальником СУ ГУМВС України в Дніпропетровської області Гризою О.В. на адресу позивача [PERSON] направлено постанову слідчого від 17.02.2007 року про закриття кримінального провадження у справі №36061032 (а.с 24). Позивач оскаржив вказану постанову слідчого від 17.02.2007 р., яка постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року була скасована, та направлена прокурору Дніпропетровської області для відновлення слідства відносно [PERSON] (а.с 25). Прокуратура Дніпропетровської області не виконувала постанову Індустріального районного суду від 12.02.2014 року, тому [PERSON] оскаржив бездіяльність прокурора, та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2014 року зобов'язано прокурора Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості, які встановлені відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року по справі №201/939/14 (а.с. 26). 26 березня 2014 року за вимогами ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська були внесені до ЄРДР за №42014040000000218 відомості щодо незаконного заволодіння [PERSON] квартирою [ADDRESS] (а.с. 27). Досудове розслідування проводилось відповідачем - старшим слідчим ВР ОВС ЗУОГ та ЗО СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Чорноморцем С.С. Пізніше, слідчого Чорноморця С.С. було відсторонено від проведення досудового розслідування та призначено іншого слідчого Климась Ю.І. 15 вересня 2015 року слідчим Климась Ю.І. кримінальне провадження №42014040000000218 закрито за відсутністю події злочину за фактом заволодіння [PERSON] квартирою [ADDRESS] (а.с. 31-32). Ст. 130 КПК України передбачено відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування за рахунок Державного бюджету України. На думку суду встановлені у суді обставини та події, кожна з яких підтверджується документальним доказом, підтверджує факти втручання посадових осіб органу державної влади у право приватної власності [PERSON] (ст. 41 Конституції України). Незважаючи на факти незаконного позбавлення [PERSON] права власності на квартиру, яку він придбав за відплатним договором, слідчий Чорноморець С.С. відкрито і незаконно порушував права [PERSON], перешкоджав проведенню об'єктивного і неупередженого досудового розслідування, протиправно закривав кримінальне провадження №42014040000000218. Так, слідчий Чономорець С.С. відмовляв у розгляді клопотань заявника [PERSON] у кримінальному провадженні №42014040000000218, чим порушував права [PERSON], що встановлено судовими рішеннями (а.с. 10-11, 40), незаконно закривав кримінальне провадження №42014040000000218, чим порушував права [PERSON], що встановлено судовим рішенням (а.с. 8-9), вчиняв бездіяльність при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №42014040000000218, чим також порушував права [PERSON] - що встановлено двома судовими рішеннями. (а.с. 39, 41). Відповідно до ч.3,4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Право фізичних та юридичних осіб, зокрема, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Конституції України. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством. Підстави відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначені ст. 1176 ЦК України; частина шоста даної статті встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу досудового розслідування відшкодовується на загальних підставах. За ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до частини 5 статті 105 ЦК України, строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Правонаступники у ГУ МВС України в Дніпропетровській області відсутні. Судом враховуються висновки Постанови Верховного Суду України від 25 травня 2015 року у справі № 6-440с16, які згідно частини 1 статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховний Суд Україні у вказаній постанові зазначив, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.» Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст.43 Бюджетного кодексу України, та Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України), зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до вимог Статті 87 Бюджетного кодексу України з Державного бюджету України здійснюються видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, зокрема на відшкодування збитків, заподіяних громадянам. Пунктом 9 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання. При вирішенні питання щодо причинно-наслідкового зв'язку між протиправною бездіяльністю та протиправним рішенням і завданням позивачу моральної шкоди суд вважає за необхідне застосувати практику європейського суду з прав людини зроблену судом у справі "Ромашов проти України" (980_227) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року, зазначену в пункті 26 «Відповідно до усталеної практики Суду термін "потерпілий" означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції (995_004) можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації ("Далбан проти Румунії", заява N 28114/95, параграф 44, ЄСПЛ 1999-VI).» При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд застосував як джерело права практику європейського суду з прав людини зроблену судом у справі «[PERSON] проти України» (Заява № 28718/09) від 5 березня 2015 року яке отримало статус остаточного 05/06/2015р. Рішення Європейського суду з прав людини «[PERSON] проти України» за обставинами справи аналогічне з обставинами даного справи :- гр. [PERSON] 13 листопада 2008 року був затриманий і звинувачений у шахрайстві слідчим управлінням ГУМВС м. Київ, (гр. [PERSON] також був незаконно затриманий і звинувачений у шахрайстві за купівлю однокімнатної квартири); гр. [PERSON] тримали під вартою, ((гр. [PERSON] також незаконно тримався в ізоляторі тимчасового тримання); 8 грудня 2011 року слідчий закрив обидва провадження у кримінальних справах, встановивши, що обвинувачення щодо [PERSON] не знайшли свого підтвердження і у його діях не було ознак складу злочину, (у кримінальній справі 64061766 аналогічна ситуація, оскільки саме слідчий СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 17.09.2015 року закрив кримінальне провадження відносно гр. [PERSON] за відсутністю події злочину. Для того, щоб національне законодавство відповідало вимогам Конвенції, воно має гарантувати засіб правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно законодавство має достатньо чітко визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам влади, та порядок її реалізації. 76. Суд доходить висновку, що було порушення статті 8 Конвенції у зв'язку з тим, що втручання у приватне та сімейне життя заявника не здійснювалося «згідно із законом» і не було «необхідним у демократичному суспільстві». Розраховуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується глибина та тривалість моральних страждань позивача, який не займався вихованням своєї доньки, в зв'язку з чим погіршились зв'язки з оточуючими його рідними людьми та вимушений докладати зусилля для організації свого життя, та часу для відновлення попереднього стану у виробничих стосунках, суд врахував період часу впродовж якого тривали протиправні діяння і рішення - з 17 липня 2014р. до 25 серпня 2015р. - понад 13 місяців. Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у 2017 році установлено мінімальну заробітну плату: - у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень. Відшкодування моральної шкоди у в розмірі 20000 гривень 00 копійок відповідатиме вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено: компенсація у цивільних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять. Вихідними величинами для розрахунку компенсації за відрив від звичайних занять є законодавчо встановлений розмір заробітної плати та фактичні години відриву особи від звичайних занять. Судом встановлено, що, у зв'язку з розглядом даної справи, позивач [PERSON] з'являвся за викликами до суду 29.08.2017 року, 26.09.2017 року, 08.11.2017 року, 24.11.2017 року (а.с. 3, 47, 103, 104). З урахуванням часу призначення кожного із вказаних судових засідань та періоду перебування позивача у суді до моменту закінчення даних засідань, а також враховуючи, що на дорогу від місця проживання позивача до місцевого чи апеляційного суду та на зворотній шлях позивач витрачав кожного разу, у середньому (зважаючи на особливості транспортного сполучення у м. Дніпрі), не більше двох годин, суд вважає, що, у зв'язку з розглядом даної справи, позивач витратив на відвідування судів 16 годин. Виходячи з погодинного мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи (19,34 грн.), розмір компенсації за відрив від звичайних занять дорівнює 309,44 грн., які суд вважає стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON]. Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial