Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що із відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2013 року розірвано. Із відповідачем за час проживання в зареєстрованому шлюбі в них народилася одна дитина, син, [PERSON], [INFO], який знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Із відповідачем [PERSON] вона не проживає з 3 вересня 2012 року. З тих пір, він залишив їй на виховання та утримання спільну дитину, покинув місце їхнього проживання, повернувся до місця свого народження. З того часу вона не веде з ним спільного господарства, не спілкується з ним, не має спільного бюджету та не підтримує будь-яких відносин. І саме з того часу відповідач фіктично не бере будь-якої участі в забезпеченні сім"ї матеріально чи будь-яким іншим прийнятним чином та способом, не бере участі у вихованні сина, не сплачує коштів на його утримання, не цікавиться вихованням сина, станом його здоров"я чи зросту, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина. У зв"язку з чим просила позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] присутні не були. [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, підтримання позовних вимог та задоволення позову. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлений Залізничним районним судом м. Львова, в порядку судового доручення, про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача- органу опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації в судове засідання не з"вився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до такого висновку. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 8 грудня 2011 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №461. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/657/13-ц, провадження по справі №2/305/476/13, від 27 травня 2013 року, яке набуло законної сили 7 червня 2013 року, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу номер [NUMBER] від 23 січня 2016 року, позивачем змінено прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". За період перебування позивача у шлюбі із відповідачем в них народилася дитина, син [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 3 квітня 2012 року. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №709/2962/2012, провадження по справі №2/305/161/13 від 31 липня 2013 року відповідача [PERSON] зобов"язано сплачувати алементи в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі твердої грошової суми 500 гривень, щомісяця, починаючи з 27 листопада 2012 року до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Довідка видана виконкомом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області за №2029 від 29 травня 2017 року, свідчить про те, що позивач [PERSON] має на своєму утриманні неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 29 травня 2017 року батько дитини [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, із сім"єю не проживає. Відповідач [PERSON] ні на виклики Залізничного районного суду м. Львова, ні Рахівського районного суду Закарпатської області не з"являвся. Згідно листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, спеціалісти відділу у справах дітей та фахівець соціальної роботи неодноразово виходили за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] з метою проведення обстеження житлово-побутових умов. Однак у квартиру потрапити не вдалося, двері ніхто не відчинив. На запрошення, залишені сусідам з"явитися у районну адміністрацію, ніхто не відреагував. Зі слів сусідів, за вказаною адресою проживає лише [PERSON], 1958 року народження та її син [PERSON], 1986 року народження, який тривалий час там не проживає. Органом опіки та піклування Рахівської РДА, всупереч Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов"язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] за результатами обстеження умов проживання неповнолітньої дитини, з"ясування причин ухилення відповідача від виконання обов"язку по вихованню дитини, заслухання дитини та результатами засідання комісії служби у справах дітей, не надано. У відповідності до ст. 164 СК України в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач, [PERSON], як батько неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, що необхідно для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Дане свідчить про те, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Підстав, які б могли заперечити позбавленню відповідача батьківських прав судом не встановлено, оскільки останній душевною хворобою, недоумством чи іншою тяжкою хворобою не хворіє. Відповідач має реальну можливість допомагати дитині, утримувати та належним чином її виховувати, оскільки є молодою, здоровою особою працездатного віку, інвалідом не являється. Врахувавши всі зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються із 640 гривень судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved