Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зняття арешту із іпотечного майна, а саме: з нерухомого майна - домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) за [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №31854286 від 05.04.2012р. винесеної державним виконавцем ВДВС Івано-Франкіського МУЮ Рибак М.М. Позов мотивовано ти, що позивач має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог, а накладений значно пізніше державним виконавцем арешт, порушує його права як власника майна та іпотекодержателя, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про зняття арешту із іпотечного майна . Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, явку уповноваженого представника повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлялися судом належним чином. Правом подачі відзиву на позов не скористався . Представник Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. 19.05.2008 р. ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] уклали Генеральну кредитну угоду № 66, згідно якої банк встановив позичальнику загальний кредитний ліміт в сумі 213000 доларів США та визначив, що термін дії угоди з 19.05.2008 р. до 18.05.2018 p., умови надання, термін погашення і розмір кожного кредиту (траншу) оформлюється кредитними договорами. В рамках вищезгаданої Генеральної кредитної угоди між сторонами укладено кредитний договір № 010/14-10/268 G66 від 20 травня 2008 року, відповідно до якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в сумі 119880 доларів США строком до 18 травня 2018 під 14,5% річних за користування коштами. Також 20.05.2008р. між банком та позичальником укладено кредитний договір № 014/14-10/269 G66, згідно якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в сумі 93120 доларів США під 14,75% річних за користування кредитними коштами зі строком користування до 17.05.2013р. Для забезпечення кредитних договорів № 010/14-10/268 G 66 та № 014/14-10/269 G 66, що укладені в рамках Генеральної кредитної угоди № 66 від 19.05.2008 р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено договір іпотеки №3094 від 20.05.2008 p., відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку та домоволодіння по [ADDRESS] , що згідно правовстановлюючих документів належать йому на праві власності. В зв`язку з невиконанням [PERSON] свої зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту та процентів ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" (в подальшому змінило найменування на ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" ) звернулося до Івано- Франківськго міського суду з позов про стягнення заборгованості по кредиту. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.05.2010р. задоволено позов ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] про про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та предмет застави, та судових витрат. Судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" 1888688, 17 грн., що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 235791,28 доларів США загальної заборгованості за кредитними договорами №010/14-10/268 G66 та №014/14-10/269 G66 від 20.05.2008 року, укладеними у рамках Генеральної кредитної угоди №66 від 19.05.2008 року, в тому числі шляхом звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 3094 від 20.05.2008 p., укладеного між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] , а також 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. На підставі вказаного рішення суду Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист. Судом встановлено, що 28.08.2018р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило своє право вимоги кредитора до [PERSON] по за кредитними договорами №010/14-10/268 G66 та №014/14-10/269 G66 від 20.05.2008 року, укладеними у рамках Генеральної кредитної угоди №66 від 19.05.2008 року на користь ПАТ «ОКСІ БАНК» (копія Договору про відступлення прав вимоги додається). 28.09.2018р. ПАТ «ОКСІ БАНК» відступило свої права вимоги до [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП». 28.09.2018р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» відступило свої права вимоги до [PERSON] на користь ТОВ «ЮК ПІК» В подальшому , 28.09.2018р. ТОВ «ЮК ПІК» відступило свої права вимоги до [PERSON] на користь ПП «КОМПАНІЯ «ФІНКОМТРЕЙД». 03.09.2018р. ПП «КОМПАНІЯ «ФІНКОМТРЕЙД» відступило свої права вимоги до [PERSON] на користь [PERSON] . В зв`язку з набуттям прав вимог кредитора [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського з заявою про заміну сторони виконавчого провадження по примусовому стягненню з [PERSON] заборгованості по кредитних договорах. Ухвалою Івано-Франківськгго міського суду від 28.09.2018р. замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника [PERSON] як стягувача у виконавчому провадженні по примусовому стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами № 010/14-10/268 G66 від 19.05.2008 року та № 014/14-10/269 G66 від 20.05.2008 року, укладеними у рамках Генеральної кредитної угоди № 66 від 19.05.2008 року, в тому числі шляхом звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 3094 від 20.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] є кредитором [PERSON] та іпотекодержателем нерухомого майна - домоволодіння по [ADDRESS] , належного [PERSON] Однак права іптекодержателя нерухомого майна [PERSON] обмежені обтяженнями, накладеними при здійсненні виконавчих проваджень, за якими іпотекодавець [PERSON] є боржником перед третіми особами (копія інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно міститься в матеріалах справи). Документом, на підставі якого зареєстроване обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №31854286 від 05.04.2012р., винесена державним виконавцем ВДВС Івано-Франкіського МУЮ Рибак М.М.( а.с. 37). Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Згідно ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Згідно ч.3 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у абзаці шостому пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. В спірних правовідносинах обтяження (арешт) спірного нерухомого майна відбулися після державної реєстрації права іпотеки, що позбавляє потенційного власника (на користь якого винесено судове рішення, яке набрало законної сили) можливості фактично розпоряджатися своїм майном, виходячи із пріоритету прав іпотеко держателя. Таким чином, оскільки право іпотеки виникло до винесення постанови, на підставі якої накладено арешт на спірне нерухоме майно [PERSON] , яке перебуває в іпотеці, а значить позивач має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог, тому суд приходить до висновку, що з домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) за [ADDRESS] , слід зняти арешти, накладений державними виконавцем, для забезпечення та захисту прав позивача . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст..ст. 49, 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved