Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №910.74498 від 22.12.2010 року, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 70640,92 грн. (сімдесят тисяч шістсот сорок гривень 92 копійки), у тому числі на купівлю транспортного засобу ВАЗ (Лада) 211040, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , державний номерний знак/реєстраційний № [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами до 22.12.2015 року, частина грошових коштів була перерахована на купівлю вказаного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто, що підтверджується меморіальними ордерами. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу ВАЗ (Лада) 211040, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , державний номерний знак/реєстраційний № [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач не повертає кредитні кошти, позивач просить вилучити у відповідача зазначений автомобіль та в рахунок погашення кредитних коштів звернути стягнення на предмет застави:автомобіль шляхом, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, повторно повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив не подавався. Судова кореспонденція, яка була направлена відповідачу повторно повернулась на адресу суду з відміткою працівника поштового відділення "за закінченням строку зберігання" (а.с. 50, 56, 62). Відповідно до п. 2. ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, виклик відповідача у судове засідання призначене на 07.08.2019 року додатково здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.61). Ухвалою судді від 23.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена ухвала від 07.08.2019 року. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №910.74498 від 22.12.2010 року, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 70640,92 грн. (сімдесят тисяч шістсот сорок гривень 92 копійки), у тому числі на купівлю транспортного засобу ВАЗ (Лада) 211040, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , державний номерний знак/реєстраційний № [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами до 22.12.2015 року, частина грошових коштів була перерахована на купівлю вказаного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто, що підтверджується меморіальними ордерами. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу ВАЗ (Лада) 211040, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , державний номерний знак/реєстраційний № [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 06.08.2018 року становить: 137190,54 грн. - загальної заборгованості; 0 грн.- основного боргу; 57798,88 грн. - простроченого боргу; 78718,27 грн. - прострочених процентів; 573,39 грн. - строкових процентів; 0 грн. - нарахованої комісії; 0 грн. - простроченої комісії; 0 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; 0 грн. - віндикаційних витрат; 0 грн. - дебіторської заборгованості; 100 грн. - інших штрафних санкцій. Позивач виконав свої зобов`язання та надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі, визначеному кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером від 24.12.2010 року №910.74498 на суму 67923,00 грн., меморіальним ордером від 24.12.2010 року № 910.74498 на суму 1359,46 грн. та меморіальним ордером від 24.12.2010 року №910.74498 на суму 1358,46 грн. (а.с. 20, 21, 22). Відповідач порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором 910.74498 від 22.12.2010 року, де станом на 06.08.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 137190,54 грн. - загальної заборгованості; 0 грн.- основного боргу; 57798,88 грн. - простроченого боргу; 78718,27 грн. - прострочених процентів; 573,39 грн. - строкових процентів; 0 грн. - нарахованої комісії; 0 грн. - простроченої комісії; 0 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; 0 грн. - віндикаційних витрат; 0 грн. - дебіторської заборгованості; 100 грн. - інших штрафних санкцій (а.с. 37). Згідно із ст. 526 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 параграфу 5 Договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, зокрема порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбаченихстаттею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Таким чином, з вищезазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України в справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Крім того, статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Згідно із ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено право обтяжувача на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо невиконання зобов`язань відповідачем за договором, що є підставою для звернення стягнення на предмет застави, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2095,02 грн. (а.с. 2). ПАТ "Ідея Банк" виникло внаслідок зміни назви Публічного акціонерного товариства ПАТ "Плюс Банк" згідно з рішенням загальних зборів акціонерів банку і є правонаступником всіх його прав та обов`язків. В тому числі, ВАТ "Плюс Банк" було правонаступником ВАТ АКБ "Прикарпаття", яке в свою чергу створено шляхом реорганізації Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття "Прикрпатлісбанк", що підтверджується змінами до статуту ПАТ "Плюс Банк", погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року. Відповідно до ст.ст. 530, 589, 572, 590, 610, 1049, 1048 ЦК України,

Outcome: approved