Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У лютому 2015 року позивач приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.09.2012 року на перехресті бул. Перова - вул. Кибальчича в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2012 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 01.09.2012 року, автомобіль марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля, яким є [PERSON], складає 82297,82 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", страховик сплатив власнику автомобіля [PERSON] страхове відшкодування у сумі 9709,70 грн. Як стверджував позивач, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС". 27.06.2013 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до ПрАТ "Страхова група "ТАС" з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу. Однак, листом №8304 від 01.08.2013 року ПрАТ "Страхова група "ТАС" повідомило позивача, що ним вже було виплачено страхувальнику ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 46716,72 грн. Таким чином, [PERSON] отримав подвійне страхове відшкодування, що є порушенням умов договору страхування. Позивач вказує, що листом №12-01/14 від 29.01.2014 року та листом №636/01489/УБК від 24.11.2014 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" зверталося до [PERSON] з вимогою про повернення суми сплаченого страхового відшкодування у зв'язк з отриманням останнім подвійного страхового відшкодування, однак дані листи залишились без реагування. З огляду на вищезазначене, позивач на підставі ст.ст.9,26 Закону України "Про страхування" просив стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування у сумі 9709,70 грн. та судовий збір. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до генерального директора ТОВ "Українська боргова компанія" [PERSON], ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів порушенням законодавства України під час розрахунку страхового відшкодування, мотивуючи його тим, що відповідачами порушено його права під час розрахунку страхового відшкодування шляхом завищення вартості відновлювального ремонту належного йому на праві власності транспортного засобу, чим йому було спричинено моральних страждань. За таких обставин, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" на його користь 20000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на його користь 10000,00 грн. моральної шкоди; надати правову оцінку неправомірним діям експерта [PERSON] під час здійснення ним оціночної (експертної) діяльності, витребувати висновки у експерта [PERSON], складених ним для ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", та направити їх на рецензію до Міністертва юстиції України; позбавити експерта [PERSON] сертифікату суб'єкта оціночної діяльності за неодноразове грубе порушення нормативно-правових актів з оцінки майна; позбавити експерта [PERSON] кваліфікаційного свідоцтва судового експерта-автотоварознавця за систематичні порушення Методики та нормативно-правових актів з оцінки майна. Зустрічний позов [PERSON] до генерального директора ТОВ "Українська боргова компанія" [PERSON], ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів порушенням законодавства України під час розрахунку страхового відшкодування прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ "Страхова група "ТАС", [PERSON], про стягнення виплаченого страхового відшкодування, а вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав, просив суд первісний позов задовольнити, зустрічний позов вважав необґрунтованим, проти його задоволення заперечував. Представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив суд первісний позов задовольнити, зустрічний позов вважав необґрунтованим, проти його задоволення заперечував. Представник третьої особи за первісним позовом ПрАТ "Страхова група "ТАС" в судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. Третя особа за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідач за зустрічним позовом генеральний директор ТОВ "Українська боргова компанія" [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2012 року на перехресті бул. Перова - вул. Кибальчича в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] (а.с.17). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2012 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП (а.с.172-173). Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 01.09.2012 року за участю автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], та автомобіля марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], є водій [PERSON] Внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, власником якого є [PERSON], отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику автомобіля марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], становить 82297,82 грн., що підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 10.09.2012 року №454/12 (а.с.18-20). П.1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана однієї особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 19.01.2012 року між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3593529, предметом якого є страхування майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER] (а.с.11-15). У відповідності до п.20.8 договору страхування при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми (з урахуванням умов п.20.24 договору) за вирахуванням суми знеціненого транспортного засобу за період страхування (п.11 та п.24.2.14 договору), вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій ринку). 21.09.2012 року потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" з заявою про виплату страхового відшкодування. Дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], та автомобіля марки "KIA Cerato", д.р.н. [NUMBER], яка трапилась 01.09.2012 року, була визнана ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" страховою подією, про що було складено страховий акт від 27.09.2012 року №1.002.12.01489/VESKO24964, та прийнято рішення про виплату потерпілому страхового відшкодування у сумі 9709,70 грн. (а.с.37-39). На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №3593529 від 19.01.2012 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" сплатило потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у сумі 9709,70 грн. (а.с.40). Відповідно до довідки №9064372 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Дніпровського районного суду м. Києва дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Згідно з вимогами ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за збиток. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "BMW", д.р.н. [NUMBER], була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС", то 27.06.2013 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до ПрАТ "Страхова група "ТАС" з вимогою про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Як вбачається з матеріалів справи, листом №8304 від 01.08.2013 року ПрАТ "Страхова група "ТАС" повідомила позивача, що нею вже було виплачено страхувальнику ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 46716,72 грн. (а.с.41). За приписами п.20.23 договору страхування, якщо страхувальник одержав відшкодування збитків від особи, винної в заподіянні збитків, він зобов'язаний в 10-денний термін повернути страховику одержане страхове відшкодування, чи заявити про цей факт страховику для врахування при здійсненні відшкодування. Якщо збитки відшкодовані третіми особами частково і менші необхідного страхового відшкодування згідно з умовами договору, то страхове відшкодування виплачується за вирахуванням сум, одержаних страхувальником від осіб, відповідальних за заподіяні збитки. Це також передбачено п.4 ст.26 Закону України "Про страхування", відповідно до якого підставою відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні. Ч.12 п.17.2 договору страхування також передбачено, що страхувальник зобов'язаний повернути страховику виплачене страхове відшкодування (або відповідну його частину, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника права на страхове відшкодування згідно умов договору та Правил страхування). Крім того, відповідно до п.21.4.5 договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник отримав повне відшкодування збитку від третіх осіб. Судом встановлено, що листом №12-01/14 від 29.01.2014 року (а.с.42) ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" зверталося до [PERSON] з вимогою про повернення суми сплаченого страхового відшкодування у зв'язку з отриманням останнім подвійного страхового відшкодування. Відповідно до ст.9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування не може перевищувати прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Якщо майно застраховане у кількох страховиків і загальна страхова сума перевищує дійсну вартість майна, то страхове відшкодування, що виплачується усіма страховиками, не може перевищувати дійсної вартості майна. При цьому кожний страховик здійснює пропорційно розміру страхової суми з укладеним ним договором страхування. Ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За приписами ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] порушено норми чинного законодавства та умови договору страхування, безпідставно отримано страхове відшкодування, що перевищує ліміт завданої йому шкоди. Відповідач [PERSON] не повідомляв позивач про отримання коштів від ПАТ "Страхова група "ТАС" та кошти, що були сплачені позивачем на користь відповідача, останнім на виконання умов договору страхування позивачу не повертались. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що первісний позов ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 9709,70 грн. Щодо зустрічного позову [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів порушенням законодавства України під час розрахунку страхового відшкодування, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. П.2 ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначеної вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року не дотримався. Так, [PERSON] у своїй позовній заяві просить суд стягнути з генерального директора ТОВ "Українська боргова компанія" [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., однак не зазначає, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Аналізуючи вказані законодавчі норми, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог про стягнення моральної шкоди без встановлення необхідних фактів та обставин, а саме наявність моральної шкоди, протиправна поведінка заподіювача, докази, на підставі яких можна зробити такі висновки, та причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями та шкодою. Отже, [PERSON] не надано доказів на підтвердження завдання йому відповідачами моральної шкоди, не надано обгрунтування розміру заявленої моральної шкоди, відповідного розрахунку чи будь-яких інших об'єктивних підстав для визначення розміру моральної шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом стосовно позбавлення експерта [PERSON] сертифікату суб'єкта оціночної діяльності та кваліфікаційного свідоцтва судового експерта-автотоварознавця, то слід зазначити таке. Розділом VII Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 03.03.2015 року №301/5 (далі - Положення) визначено порядок розгляду питань дисциплінарної відповідальності судових експертів. Зокрема, за приписами ст.ст.1,2 розділу VII вказаного Положення відповідно до статті 14 Закону України "Про судову експертизу" атестовані судові експерти за порушення вимог законодавства України про судову експертизу та/або методичних вимог під час проведення досліджень можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Підставою для розгляду питань щодо дисциплінарної відповідальності судових експертів Центральною експертно-кваліфікаційною комісією є подання керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, на який покладено експертне забезпечення правосуддя, щодо результатів перевірки інформації про порушення судовим експертом вимог законодавства України про судову експертизу та/або методичних вимог під час проведення досліджень. Згідно ст.12 розділу VII Положення до судових експертів можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: 1) попередження; 2) призупинення дії свідоцтва (на строк від 6 місяців і більше); 3) позбавлення кваліфікації судового експерта; 4) пониження кваліфікаційного класу судового експерта (щодо судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України). З вищевикладеного вбачається, що питання про позбавлення експерта кваліфікації за порушення вимог чинного законодавства є виключною компетенцією Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України, а тому зазначене питання вирішується винятково останньою. Вирішення судом питання про позбавлення експерта кваліфікації (в даному випадку, як зазначає позивач за зустрічним позовом, позбавлення експерта [PERSON] сертифікату суб'єкта оціночної діяльності та кваліфікаційного свідоцтва судового експерта-автотоварознавця) за порушення вимог законодавства України вважатиметься втручанням суду в діяльність Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України, і чинним законодавством не допускається. Отже, вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними та необґрунтованими. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його зустрічного позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. Також суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 850,40 грн. в дохід держави, оскільки при подачі зустрічного позову до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 124,00 грн., тобто не в повному обсязі, а саме не за всі вимоги немайнового характеру (позивачем за зустрічним позовом фактично заявлялось чотири вимоги немайнового характеру). З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 23, 979-983, 988, 989, 993, 1167, 1188, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, ст.ст.6, 12, 22, 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.9, 27 Закону України "Про страхування"

Outcome: approved