Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" (далі - ПАТ" КБ "Експобанк") звернулось до суду з вказаним позовом. Зазначало, що 23 січня 2008 року між банком і [PERSON] укладено договір кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 29 450 дол. США строком до 22 січня 2015 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних, а також виконати інші умови договору. Для забезпечення виконання [PERSON]зобовязань за договором кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 від 23 січня 2008 року між банком і [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту і забезпечення, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку 7264 дол. США 30 центів простроченої заборгованості за кредитом, 2660 дол. США 39 центів простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2555 грн. 76 коп. простроченої заборгованості за нарахованою щомісячно комісією за кредитне обслуговування та 3736 грн. 91 коп. судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак до суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов підтримав. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Суд, вивчивши надані докази, дійшов наступних висновків. Установлено, що 23 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Експобанк", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Експобанк", і [PERSON] укладено договір кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 29 450 дол. США строком до 22 січня 2015 року на купівлю автомобіля, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних, а також виконати інші умови договору. Для забезпечення виконання договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 від 23 січня 2008 року між банком і [PERSON] 23 січня 2008 року укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008. Умови договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 від 23 січня 2008 року [PERSON] належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, розрахунок якої надано банком (а.с. 5). Вимога банку про досудове врегулювання спору (а.с. 16-17, 18-19) залишилась без реагування як боржника, так і поручителя. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.п. 4.5.1, 4.5.6 договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 позичальник зобов'язується протягом строку дії вказаного договору щомісяця до 22 числа сплачувати на рахунок банку комісію за кредитне обслуговування в розмірі 0,2 % від залишку заборгованості за кредитом, що обліковується на позичковому рахунку в останній день місяця, що передує місяцю, у якому сплачується комісія, а також сплачувати всі передбачені законодавством України податки та збори, а також нести інші витрати пов'язані з предметом застави та його утриманням. Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 за несвоєчасне повернення кредиту кредиту/частини кредиту та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення, за несвоєчасну сплату комісії за кредитне обслуговування позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення. Згідно з п. 3.8 договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 встановлюється наступна черговість виконання позичальником грошових зобов'язань: якщо строк повернення кредиту ще не настав, у першу чергу сплачується штрафи, прострочена заборгованість за комісією (згідно з п.п. 4.5.1, 4.5.2 вказаного договору), та пеня за її несвоєчасну сплату, прострочена заборгованість за кредитом та пеня за несвоєчасне повернення кредиту, а потім строкова заборгованість за кредитом; якщо строк повернення кредиту сплинув, то черговість виконання позичальником грошових зобов'язань визначається банком самостійно згідно чинного законодавства України та правил Банку. Відповідно до п. 7.1 договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 договір діє до закінчення строку користування кредитом та належного виконання сторонами вказаного договору. Разом із тим відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені прогнозним графіком, але не пізніше 22 січня 2015 року. А отже, умови кредитного договору про його дію до належного виконання сторонами вказаного договору не є встановленим строком виконання зобовязання в розумінні ст. 251 ЦК України, Згідно з п.п. 7.4, 7.8 договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 підписанням цього договору між банком і позичальником укладено договір про встановлення позовної давності за цим договором або у зв'язку з його використанням тривалістю три роки, у тому числі і до вимог про стягнення неустойки. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він до укладення цього договору отримав від банку повну інформацію про банк та кредитні умови. За змістом ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 18) вимога про повернення грошових коштів поручителю [PERSON] направлена 26 січня 2016 року. Разом із тим строк дії кредитного договору згідно п. 1.3 визначено до 22 січня 2015 року. До суду банком позов подано у лютому 2016 року. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред`явить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові №6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року. Таким чином, ураховуючи наведене, зважаючи на те, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України преклюзивний строк суд зобовязаний самостійно застосувати незалежно від заяви сторін, порука [PERSON] є припиненою. Крім того, з матеріалів справи (а.с. 27-30) вбачається, що 26 грудня 1991 року НБУ видало ВАТ КБ «Експобанк» ліцензію №15 на право здійснювати банківські операції, визначені п. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а з 22 листопада 2007 року - додаток до дозволу, згідно якого банк отримав право здійснювати операції з валютними цінностями. Оскільки сума кредиту у договорі визначена у доларах США без зазначення еквіваленту, позивач має право на стягнення боргу по кредиту та процентам відповідно у іноземній валюті без зазначення еквівалента (правова позиція у постанові ВСУ від 24 вересня 2014 року по справі №6-145цс14). Ураховуючи, що боржник [PERSON]допустив неналежне виконання умов договору кредиту і забезпечення № 324/АК- 2008 від 23 січня 2008 року, поручитель [PERSON] поручився за виконання [PERSON]взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 23 січня 2008 року, однак відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась, суд приходить до висновку про те, що на користь банку заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника [PERSON], а отже позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню. Питання про судові витрати (а.с. 45) слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial