Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію на опалення та гарячу воду у розмірі 5696,41 гривень та судові витрати. Позовні вимоги мотивуються тим, що відповідно до особового рахунку, за яким обліковуються надані відповідачам послуги теплової енергії, утворилась заборгованість у розмірі 5696,41 гривень. Представник позивача, як на матеріально-правову підставу свого позову, посилається на ст.ст.525,526 ЦК України, ст.162 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на необґрунтованість позову, а саме, неотримання відповідачем [PERSON] послуг з 2006 року, так як вона не проживає з вказаного часу у квартирі. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, в розмірі 2276,01 гривень, в іншій частині посилалась на неналежний розрахунок заборгованості, закінчення строку позовної давності. Відповідачами надано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Судом встановлено: Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" створено на підставі рішення Одеської міської ради від 27.06.2006 р. за № 101-V, шляхом злиття КП "Одесатеплоенерго" та КП "Одестеплокомуненерго". Згідно п.2.1.1. Статуту підприємства, метою його створення є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Рішенням Одеської міської ради №173-V від 05.04.2007 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса", Комунальне підприємство "Теплопостачання м. Одеси" визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Відповідач [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] до 24.07.2006 року (а.с.15). Відповідач [PERSON] проживає з неповнолітньою дочкою в квартирі [ADDRESS], з 2006 року. Даний будинок знаходиться у комунальній власності територіальної громади та його теплопостачання забезпечує КП "Теплопостачання міста Одеси". Відповідачу було відкрито особовий рахунок [NUMBER], за яким обліковуються надані у послуги з теплопостачання. Згідно розрахунку наданого позивачем, у відповідачів, за період користування послугами постачання теплової енергії до 01.11.2006 року у [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 812,27 гривень, з 01.11.2006 року по 01.03.2014 року, у [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 5696,41 гривень. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630, укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є обовязком споживача. Відповідач не надала доказів того, що намагалася укласти з позивачем договір на надання послуг з теплопостачання. За таких обставин, враховуючи положення закону щодо обов'язку безпосередньо споживача по укладенню договору, ухилення відповідача від укладення договору не звільняє її від сплати за фактично надані та спожиті комунальні послуги, оскільки обов'язок по сплаті цих послуг випливає перш за все із закону. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідачі не надали доказів неналежного надання послуг чи не отримання таких, або не укладення договору з теплопостачання з вини теплопостачальної організації тощо. З огляду на обставини справи, а також, діюче в сфері житлово-комунального господарства законодавство, відсутність договору на надання послуг не є безумовною підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості плати за фактично надані та спожиті послуги. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст. 10 ЦПК України). У відповідності зі ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися в суд з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем доказано наявність у відповідачів заборгованості за спожиту теплову енергію на опалення та гарячу, однак, суд встановив, що заборгованість виникла 01.11.2006 року, а до суду позивач звернувся 17.09.2014 року, тобто, позивач пропустив строки позовної давності, підстав для її поновлення немає, тому суд, враховуючи заяву відповідачів про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, позовні вимоги до [PERSON] задовольняє частково, за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року в сумі 2276,01 гривень, в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовляє в повному обсязі.

Outcome: partial