Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 27 лютого 2012 року біля 18 год. [PERSON], керуючи належним йому на праві особистої власності мікроавтобусом по тротуару вулиці М.Грушевського в м.Дрогобичі, навпроти будинку № 5, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну необережність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався у відсутності небезпеки для руху транспортним засобом заднім ходом, в умовах обмеженої оглядовості не звернувся за допомогою до по сторонніх осіб та розпочав рух, створивши аварійну обстановку. Внаслідок цього він вчинив наїзд на пішохода (його колишню дружину) [PERSON], спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона 08 березня 2012 року померла в реанімаційному відділенні Дрогобицької міської лікарні №1. 11 серпня 2012 року [PERSON] було пред»явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2013 року [PERSON] визнаний винним в інкримінованому йому злочині, призначено покарання: 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю три роки. Вирок набрав законної сили. [PERSON] повністю визнав свою вину у вчиненні необережного злочину як в ході попереднього, так і судового слідства. Позивач поніс витрати на поховання дружини. Відповідно до вимог ст.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 (з наступними змінами та доповненннями), у випадку смерті потерпілого, громадянин, відповідальний за заподіяну шкоду, зобов»язаний відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка фактично понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам»ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам»ятників і огорож в даній місцевості. Згідно довідки №200 від 09.04.2014р. Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради, вартість намо гильного пам»ятника з природного каменю разом зі встановленням на бетонній основі (фундамент) на кладовищі по вул.Пилипа Орлика в м.Дрогобичі (там похована його дружина), складає 7000 грн. Крім цього, згідно релігійних обрядів, на поминальні обіди 19 квітня 2012 року та 9 березня 2013 року він заплатив 1199,29 грн. та 1288,04 гивень. Відповідач, під час розгляду кримінальної справи в суді, переслі дуючи мету отримати умовну міру покарання без позбавлення прав керування транспортними засобами, обіцяв йому добровільно відшкодувати названі ви ще суми грошей. Однак, в кінці вересня 2014 року [PERSON] несподівано заявив, що «закрив з ним всі питання та бесіди». Це глибоко обурило позивача, і змусило звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю, просить постановити рішення, в якому позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених в письмовому запереченні. Зокрема посилається на те, що 29 березня 2013р. Стрийським міськрайонним судом Львівської області було постановлено вирок по кримінальній справі, згідно якого його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та покладено обов'язок сплатити потерпілому [PERSON] 60000 грн. моральної шкоди. Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області не оскаржувався та набрав законної сили. На виконання вироку потерпілий [PERSON] звернувся до суду за виконавчим листом, який в подальшому звернув до виконання до ВДВС Дрогобицького міського управління юстиції. 11 квітня 2013р. він передав [PERSON] кошти у розмірі 30000 грн. та 21 травня 2013р. 30000 грн., після чого [PERSON] подав власноручно написану заяву на ім'я начальника Дрогобицької ВДВС в якій зазначив, що [PERSON] сплатив йому всі кошти і він не має до нього претензій. За наслідками такої заяви, 18 липня 2013р. виконавче провадження було припинено про що державний виконавець виніс відповідну постанову. Окрім того, ще за 09.03.2012р., він не знаючи, що [PERSON] є розлученим з загиблою передав йому суму коштів в розмірі 11500 грн. на поховання дружини, про що останній власноручно написав йому розписку. Відтак, усі можливі витрати на поховання колишньої дружини [PERSON] ним були оплачені Разом з тим, згідно абзацу 1 п. 16 Постанови ПВСС з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Не пред'нвлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. На момент ДТП між AT «СК «АХА Страхування» та ним було укладено поліс №АА/4609934 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і ДТП є страховим випадком, згідно даного договору, обов'язок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається на страхувальника АТ «СК «АХА Страхування». Даний факт був встановлений вироком Стрийською міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2013р., а тому, відповідно до ч. 4 сг. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Проте, позивач не звернувся з відповідною вимогою до страхової компанії, що є однією з підстав для відмови у позові. Вимоги позивача про стягнення коштів пов'язаних з витратами на поминальні обіди взагалі є абсурдними. Так. відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Наведене однозначно свідчить про те, що церемонія поминання не відноситься до поховання. Більше того, зі змісту абзаців 8. 9 та 10 статті другої Закону України "Про поховання та похоронну справу" випливає, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями. Таким шляхом пішла і судова практика. Зокрема, Верховний Суд України в своїй ухвалі від 29.09.2010 по справі № 6-35316св10 вказав, що "Понесені на організацію поминальною обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує страховик." Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. З вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.03.2013 року вбачається, що [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України і засуджено до 3-ох років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами; стягнено на користь [PERSON] 60000 грн. моральної шкоди. Даний вирок не оскаржував ся та набрав законної сили. (а.с.4-10) [PERSON] засуджено за те, що він 27 лютого 2012 року о 18.10 год., керуючи автомобілем «RENAULT MASTER», реєстраційний номерний знак [NUMBER], навпроти будинку №5 по вул.Грушевського в м.Дрогобич Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.3, 1.5; Р.2 п. 2.3 б); Р.10 п.п. 10.1, 10.9; Р.12 п.12.3 Правил дорожнього руху України - проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався у відсутності небезпеки для руху, в умовах обмеженої оглядовості для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та розпочав рух заднім ходом по тротуару, чим створив аварійну обстановку, і внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода [PERSON], яка отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді підапоневротичної гематоми волосистої ділянки голови, забійної рани надбрівної ділянки голови, синця на правому очному яблуку, переломів другого-п'ятого ребер зліва зі зміщенням кісткових відламків, переломів другого-п'ятого ребер справа зі зміщенням відламків, посттравматичного гематороксу зліва, що призвело до розвитку респіраторного дистрессиндрому та плевропневмонального шоку, від яких 8 березня 2012 року потерпіла [PERSON] померла, перебуваючи на лікуванні в Дрогобицькій МЛ № 1. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'яз кові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, з огляду на це позивач правомірно звернувся з позовом до [PERSON] Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст. 1201 Цивільного кодексу України «Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов»язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам»ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується». Відповідно до вимог ст.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 (з наступними змінами та доповненннями), у випадку смерті потерпілого, громадянин, відповідальний за заподіяну шкоду, зобов»язаний відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка фактично понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам»ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам»ятників і огорож в даній місцевості. Згідно довідки №200 від 09.04.2014р. Комунального підприємства «Комбінат міського господарства» Дрогобицької міської ради, вартість намо гильного пам»ятника з природного каменю разом зі встановленням на бетонній основі (фундамент) на кладовищі по вул.Пилипа Орлика в м.Дрогобичі - складає 7000 грн. (а.с. 13) З квитанцій наданих суду на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди вбачається, що сума витрачена позивачем на поминальні обіди: 19 квітня 2012 року та 9 березня 2013 року [PERSON] заплатив 2487,33 грн. (1199,29 грн. та 1288,04 грн.) (а.с. 11) Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню, а тому з відповідача в користь позивача підлягають стягненню вищевказані суми (7000 грн. + 2487,33 грн.) 9487,33 грн. Згідно п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved