Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 липня 2004 року померла її мати [PERSON], яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2003 року в рівних долях зі своєю сестрою [PERSON], отримала у спадщину право на земельну частку (пай) площею 7,70 в умовних кадастрових гектарах, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, с. Мала Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, що має цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (копія свідоцтва додається). На підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП №0254618 на імя матері позивача та її сестри [PERSON] Позивач зазначає, що після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді частини вищевказаного паю, яку вона належним чином прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Першої Криворізької державної нотаріальної контори, а 02 квітня 2015 року вона звернулася до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну частку (пай) та в усному порядку було рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. У звязку з зазначеним, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та просить суд визнати за нею право на 1/4 земельної частки (паю) площею 7,70 в умовних кадастрових гектарах, розташованої за адресою: Дніпропетровська область Солонянський район, с. Мала Калинівка в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 08 липня 2004 року та яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0254618 від 18 червня 1997 року. Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через свого представника (а.с.92) в судове засідання 20 травня 2016 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 15 березня 2016 року (а.с.43) з усіма повноваженнями сторони у справі, у судове засідання не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити (а.с.93). Представник відповідача - Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.90 зворот), в судове засідання 20 травня 2016 року не зявився, згідно поданої заяви просила здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечували (а.с.37-41). Представник відповідача - Центрально-міської районної у місті [PERSON] ради, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.91 зворот,95), в судове засідання 20 травня 2016 року не зявився, згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника (а.с.35,36). Представник третьої особи - Дзержинівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.91), в судове засідання 20 травня 2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через свого представника (а.с.89), в судове засідання 20 травня 2016 року не зявився, причини не явки суду не повідомив. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст.\~1217,\~1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями\~1268,\~1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 08 липня 2004 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №567077, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2004 року (а.с.12). Також судом встановлено, що померла [PERSON] була матірю позивачки [PERSON], що підтверджується до копією свідоцтва про її народження серії ІІІ-КИ №301519 від 06 березня 1979 року (а.с.8), а позивач згідно довідки Луганського міського управління юстиції від 23 травня 2006 року уклала шлюб 06 червня 1987 року з [PERSON] та змінила своє прізвище з «Біля» на «Чубарь» (а.с.9) , та після розірвання шлюбу 16 лютого 1995 року залишила прізвище «Чубарь» (а.с.9,10). Згідно копії спадкової справи №824-2002 (а.с.66-87) з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 11 жовтня 2004 року звернулася [PERSON] В. (а.с.68), а також [PERSON] (а.с.67) як спадкоємці першої черги діти померлої, а 02 квітня 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.94). Оскільки судом було встановлено, що [PERSON] померла 08 липня 2004 року, то до правовідносин щодо спадкування після її смерті повинні застосовуватися норми ЦК України 2003 року, який був введений в дію з 01 січня 2004 року. Так, ст. 1261 цього Кодексу встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а відповідно до ст. 1270 цього ж Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки позивач є донькою померлої [PERSON], то вона, у відповідності до вимог ЦК України, прийняла спадщину після її смерті шляхом подання у встановлений законом строк заяви до нотаріальної контри, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.68). Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В той же час ст. 1296 цього Кодексу передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Так до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло не нерухоме майно, а лише право на земельну частку (пай), що не є нерухомістю, то у позивача відповідно не виникло обовязку щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, видача якого не обмежена будь-яким строком. В той же час [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва, а постановою від 02 квітня 2015 року їй було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії (а.с.94). Суд зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно з п.17 Перехідних положень ЗК України від 2002 року, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно з п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України ). Судом було встановлено, що [PERSON] в рівних долях зі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2003 року набула право на земельну частку (пай), яке було посвідчене сертифікатом серії ДП №0254618, що знаходиться в сел. [PERSON] у володінні КСП ім. Мічуріна Солонянського району Дніпропетровської області розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки паю в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавцеві [PERSON] на підставі цього ж сертифікату, виданого Солонянською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 18 червня 1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0133 (а.с.14). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2003 року [PERSON] та [PERSON] були записані до сертифікату на право на земельну частку (пай), як особи, яким таке право передано в рівних долях, тобто по 1/2 частині (а.с.14). Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року у справі №192/1237/15-ц (а.с.15-18), яке набрало законної сили 02 лютого 2016 року, було встановлено що [PERSON] на підставі сертифікату отримала державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 3,5922 га. Тобто рішенням суду було встановлено, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку в розмірі 1/2 частини від земельного паю в розмірі 7,70 умовних кадастрових гектарів. Однак [PERSON] за життя не оформила своє право на 1/2 частину земельної частки (паю), а сертифікат був замінений на державний акт на імя [PERSON], на підставі чого позивач позбавлений був можливості надати нотаріусу правовстановлюючі документи на земельну частку (пай) на імя своєї матері. Під час розгляду справи судом було встановлено, що до спадкової маси після смерті [PERSON] увійшла лише 1/2 частина земельної частки (паю), оскільки інша частина була успадкована [PERSON], а право на ? частину вказаної земельної частки (паю), рішенням суду було визнано за [PERSON], як сином спадкодавиці. Відповідно до норм ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а ч. 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Оскільки суду під час розгляду справи не було надано доказів зміни часток спадщини після смерті [PERSON], то суд виходить з їх рівності між позивачем та [PERSON], як спадкоємцями після смерті [PERSON] На підставі наведеного позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права на ? частину земельної частки (паю) площею 7,70 в умовних кадастрових гектарах, підлягає задоволенню. На підставі зазначеного, існують правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права на ? частину земельної частки (паю) площею 7,7 в умовних кадастрових гектарах, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Солонянський район, с. Мала Калинівка в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 08 липня 2004 року та яке належало померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0254618 від 18 червня 1997 року.

Outcome: approved