Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

Представник ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №08/300/18, за яким позичальнику було надано кредит у сумі 42500,00 доларів США. 16.08.2012 року ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідач [PERSON] у кредитний договір внесли зміни, додаткова угода №1 відповідно до якої було змінено валюту кредиту та переведено заборгованість позичальника у гривню, з кінцевим терміном погашення кредиту до 20.04.2022 року на умовах визначеним цим договором, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за його користуванням, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Як зазначає позивач, позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем станом на 25.05.2017 року становить 384256,72 гривень, а тому просить стягнути з відповідача таку з підстав наведених у позові. Представник відповідача адвокат [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що кінцевим діючим договором із кінцевою редакцією графіку погашення платежів являється Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №08/300/18 від 24.04.2007 року (що укладений між сторонами по справі 16 серпня 2012 року). Відповідно до умов даного договору сторони домовились загальну заборгованість за кредитом реструктурувати згідно з новим графіком, який є Додатком 1 до договору. Відповідно до даного додатку відповідач зобов'язувався з вересня 2012 року по квітень 2022 року щомісячно сплачувати рівними частинами по 2562 грн. Позивач у своїй заяві ставить суд до відома про те, що станом на липень 2017 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі: 290 622,50 грн. по тілу кредиту; 70 445,38 грн. по відсоткам. Проте, такі розрахунки позивача, зазначає представник відповідача, не відповідають дійсності, оскільки за умовами остаточного графіку погашення платежів та умовам зміненого кредитного договору - кінцевий строк погашення кредиту являється квітень 2022 року, який ще не настав. Станом по лютий 2018 року за відповідачем можна гіпотетично вирахувати наступну заборгованість: 0,00 грн., адже по графіку платежів в нього наявна переплата в розмірі 53 863 грн. В рамках судового розгляду позивач надав суду уточнений розрахунок заборгованості, в якому, зокрема, зазначив, що за відповідачем числиться заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, по пені за несвоєчасне погашення відсотків та по інфляційним нарахуванням ( 37047,34 + 18031,53 +27174,10 грн). Однак, дані нарахування заборгованості по пеням та інфляційним грубо суперечить положенням п. 2.5. кредитного договору. Крім того, зазначив, що дострокове погашення кредитної заборгованості не відповідає пунктам зазначеним в кредитному договорі, оскільки відповідачем погашено заборгованість за кредитним договором згідно графіку кредитного розрахунку. Представник позивача в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав. У подальшому у судові засідання не з'явився. Підстави, передбачені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Представник відповідача адвокат [PERSON] подав до суду заяву в якій просить розглянути справу у відсутності відповідача та представника відповідача, позовні вимоги заперечує та просить у задоволенні таких відмовити. Заслухавши пояснення, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, постановляючи рішення суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №08/300/18 від 24 квітня 2007 року (а.с.4-7). 24.04.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №08/300/18, за яким позичальнику було надано кредит у сумі 42500,00 доларів США(а.с.4-7). 16.08.2012 року ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідач [PERSON] в кредитний договір внесли зміни, додаткова угода №1 відповідно до якої було змінено валюту кредиту та переведено заборгованість позичальника в гривню, з кінцевим терміном погашення кредиту до 20.04.2022 року на умовах визначеним цим договором, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за його користуванням, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором (а.с.8-10). Як зазначає позивач, позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого його заборгованість перед позивачем станом на 25.05.2017 року становить 384256,72 гривень. Позивачем до позовної заяви було долучено ксерокопію кредитного договору №08/300/18 від 24 квітня 2007 року та ряд договорів про внесення змін до договору кредиту № 08/300/18, оригінали яких досліджено в судовому засіданні за участю представників сторін а.с.8-10). Кінцевим діючим договором із кінцевою редакцією графіку погашення платежів являється Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №08/300/18 від 24.04.2007 року (що укладений між сторонами по справі 16 серпня 2012 року) (а.с.10). Відповідно до умов даного договору сторони домовились загальну заборгованість за кредитом реструктурувати згідно з новим графіком, який є Додатком 1 до договору. Відповідно до даного додатку відповідач зобов'язувався з вересня 2012 року по квітень 2022 року щомісячно сплачувати рівними частинами по 2562 грн. Позивач у своїй заяві ставить суд до відома про те, що станом на липень 2017 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі: 1) 290 622,50 гривень по тілу кредиту; 2) 70 445,38 гривень по відсоткам. Проте, такі розрахунки позивача не відповідають дійсності, оскільки за умовами остаточного графіку погашення платежів та умовам зміненого кредитного договору - кінцевий строк погашення кредиту являється квітень 2022 року, який ще не настав. Станом по лютий 2018 року за відповідачем заборгованість не вбачається, оскільки по графіку платежів в нього наявна переплата в розмірі 53 863 грн. Так, з вересня 2012 року по лютий 2018 року вираховуючи 66 повних місяців, за які відповідач повинен був сплатити щомісячно по 2562 грн. (66/*/2562) = 169 092 грн., однак згідно квитанцій за цей період відповідач сплатив 222 955 гривень, що стверджується копіями квитанцій та письмовим контр - розрахунком до відзиву (а.с.136,138-167). В рамках судового розгляду позивач надав суду уточнений розрахунок заборгованості, в якому, зокрема, зазначив, що за відповідачем числиться заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, по пені за несвоєчасне погашення відсотків та по інфляційним нарахуванням ( 37047,34 + 18031,53 +27174,10 грн)(а.с.163-167). Однак, дані нарахування заборгованості по пеням та інфляційним грубо суперечить положенням п. 2.5. кредитного договору, відповідно до якого чітко зазначено, що «у разі наявної простроченої заборгованості погашення здійснюється у наступній послідовності: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за Кредитом, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за Кредитом, пеня, штраф». Тобто банк мав право зараховувати кошти боржника тільки в п'яту чергу, а не першочергово після отримання від [PERSON] грошових коштів. Дані обставини представником позивача в судовому засіданні не спростовувались. У свою чергу, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що порушення сплати чергової частини суми кредиту за кредитним договором дає право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Що стосується письмової вимоги про усунення порушень, то слід зазначити, що даний документ не може вважати доказом повідомлення адресата (відповідача), позивачем не долучено жодних оригіналів направлення такого документа та його вручення (одержання) адресатом. Представником позивача не надано суду жодного оригіналу існування вимоги та доказів її направлення відповідачу, а й отже суд не може оцінювати цей доказ як достатній, допустимий та належний. Що стосується права позивача вимагати дострокового повернення кредиту, то слід зазначити, що кредитний договір № 08/300/18 дійсно передбачає таке право, однак зустрічається воно тільки в наступних пунктах кредитного договору: 2.6.3, 3.2.3, 3.3.10, 4.4,5.4 та 7.5. Пункт 2.6.3 передбачає право вимагати дострокове повернення кредиту тільки у разі відмови від розміру відсоткової ставки, а тому по даній справі не застосовується. Пункт 3.2.3 передбачає таке право тільки у разі відмови позичальника надати банку додаткові засоби забезпечення виконання зобов'язання, а тому також не застосовується. Пункт 3.3.10 є бланкетною нормою, а тому самостійного значення не має. Пункт 4.4 є бланкетною нормою і відсилає до пунктів 3.3.2- 3.3.6, 3.3.11, 3.3.16 та 1.3 - які стосуються забезпечення кредитора всіма необхідними документами для здійснення перевірок, суворо дотримуватися положень договору, протягом двох днів з моменту виконання заходів, на які було надано кредит повідомити кредитора, протягом першого та другого років користування кредитом у разі дострокового погашення кредиту сплачувати комісію у відповідних розмірах на користь кредитора та не здійснювати дій щодо зниження вартості засобів забезпечення, - а тому також не застосовується до даної справи. Пункт 5.1 передбачає таке право у разі, якщо військові дії, повстання та стихійні лиха будуть діяти більш ніж один місяць. Пункт 7.5 передбачає таке право тільки у разі не звернення позичальника за одержанням кредиту до настання терміну погашення першого платежу, а тому також не застосовується до даної справи. Таким чином помилковим є твердження позивача про те, що відповідачем порушено умови договору та невиконання зобов'язань. За таких обставин, жодна із можливих підстав для вимоги дострокового погашення всього кредиту та відсотків не застосовується по обставинам даної справи, а тому позивач не набув права вимагати від відповідача 348 256,72 гривень. Крім цього, поданий розрахунок заборгованості не є належним й допустимим доказом, які підтверджує неналежне виконання відповідачем своїх зобов"язань за кредитним договором, оскільки суперечить п. 2.5 кредитного договору. Твердження представника позивача про те, що отримані кредитором кошти на погашення кредиту надходили на один транзитний рахунок з якого у подальшому розподілялися на погашення боргу по чотирьом кредитним договором, виходить за межі спору та не відповідає диспозитивності цивільного судочинства, закріпленому у ст. 13 ЦПК України. Враховуючи встановлені обставини, позов не підлягає до задоволення з підстави недоведеності заявлених вимог. Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України відсутні. За встановлених обставин, правові підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки рішення ухвалюється не на користь позивача, понесені позивачем судові витрати в сумі 5 763,85 гривень на іншу сторону не покладаються, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (а.с.1 т. 1).

Outcome: dismissed