Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії «Дніпропетровське Регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - АТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулося до П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором №300-039307/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту від 19 грудня 2012 року в сумі 22672,56 грн. та сплачених судових витрат у розмірі 243,60 грн. Під час судового розгляду позивачем збільшено позовні вимоги, за якими АТ "Банк "Фінанси та Кредит" просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором в сумі 23 969,38 грн., з яких 3 815,47 грн. - заборгованість по кредиту строкова, 3 732,44 грн. - заборгованість по кредиту прострочена, 10 232,76 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам, 6 188,71 грн. - пеня, та судових витрат в розмірі 263,40 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 19.12.2012 року сторонами укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, за умовами якого банк відкрив картковий рахунок для здійснення операцій з використанням електронної картки відновлювальної кредитної лінії з розміром овердрафту в сумі 7631,11 грн. на визначених сторонами умовах. Відповідно до договору [PERSON] повідомлено про умови кредитування, відповідачем отримано кредитні кошти, та оскільки відповідач взятих зобов'язань належним чином не виконує, станом на 25.09.2014 року перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 23 969,38 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сплаченим судовим збором в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, 05.05.2015 року представник позивача Тараненко Г.Ю. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника банка, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] проти заявлених уточнених позовних вимог заперечував, неодноразово змінюючи позицію щодо визнання заявлених позовних вимог, остаточно вказав на визнання позову в частині отримання грошових коштів в розмірі 5700грн., в решті вимог позов не визнав та просив відмовити. Окремо [PERSON] зазначив, що від банку отримав фактично суму 5700 грн. замість вказаних в позові 7631,11 грн., оскільки після отримання суми 5700 грн. банкомат більше коштів не видавав і відповідач їх від позивача не отримував. Вказав також відповідач на скрутне фінансове положення, отримання доходів лише в розмірі пенсії в сумі приблизно 1600 грн., в судовому засіданні 06.05.2015 року заявив про можливість проведення судового розгляду за відсутності представника позивача. Також суд зазначає, що 26.12.2014 року за заявою відповідача отримано заперечення на позовну заяву, в яких [PERSON], посилаючись на часткове отримання грошових коштів, закінчення для позивача строків позовної давності та введення його в оману при укладенні договору овердрафту 19.12.2012 року, просив відмовити в позові. Заслухавши пояснення відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.12.2012 року між сторонами по справі укладено договір за №040-Z/012217 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue, на підставі якого позивачем відповідачу відкрито картковий рахунок та видано відповідну платіжну картку. За умовами п.2.6 цього договору відповідач уповноважив позивач самостійно проводити списання коштів, що знаходяться на його картрахунку на: суму операцій, здійснених клієнтом з використанням картки, за платіжними повідомленнями еквайрів, суми комісійної винагороди відповідно до Тарифів банку, суми збитків, що виникли в результаті порушення клієнтом умов договору, суми нарахованих процентів за користування коштами банку, що може статися внаслідок виникнення заборгованості по картрахунку клієнта у зв'язку з перевищенням суми таких операцій у валюту картрахунку. Згідно розписки відповідача останній о 13год 07хв 19.12.2012 року отримав вказану платіжну картку. Також 19.12.2012 року між сторонами укладено договір №300-039307/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням Картки Visa Elektron Instant Issue, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості і платності Відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 7631,11 грн. із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 60% річних, а відповідач зобов'язується повністю повернути отримані в рахунок Відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 20.12.2015 року і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку й у строки, встановлені цим договором (п.2.1.1 Кредитного договору). Розмір ліміту в сумі 7631,11 грн. встановлено за відповідною заявою відповідача від 19.12.2012 року (а.с.23). Відповідно до вимог п.2.1.1 Кредитного договору протягом періоду кредитування, починаючи з 19.12.2012 року, і закінчуючи кінцевою датою терміну дії Відновлювальної кредитної лінії (20.12.2015 року), кредитний ліміт щомісяця в день нарахування процентів зменшується рівними частями на суму кожного зменшення у розмірі 211,98 грн., при цьому перше зменшення кредитного ліміту здійснюється у день нарахування процентів у місяці, наступного за місяцем, у якому встановлений кредитний ліміт. За положеннями п.3.1 Кредитного договору видача кредитних ресурсів у рамках кредитної лінії і розмірі, що не перевищує ліміт овердрафту здійснюється банком без окремої заяви позичальника у випадку перевищення сум операцій, які були проведені по картрахунку позичальника (зняття готівкових коштів у банкомату, розрахунки з торгівельними підприємствами з використанням Картки, інші операції відповідно до договору про відкриття карткового рахунку, наданні й використанні платіжної картки0, над розміром суми грошових коштів, що знаходяться на картрахунку клієнта, за мінусом сум заблокованих, але не списаних коштів. Згідно п.3.3 Кредитного договору відповідач уповноважив позивача здійснювати списання необхідних сум, за умови їх наявності, з картрахунку позичальника й зараховувати їх у рахунок погашення позичкової заборгованості й процентів за користування кредитними ресурсами, у тому числі й при настанні строків повернення кредиту або процентів ,передбачених умовами договорами, при чому списання необхідної суми з картрахунку позичальника у рахунок погашення поточної заборгованості по кредитних ресурсах проводиться незалежно від того, наступив строк повернення кредитних ресурсів. Нарахування процентів проводиться щомісяця у день нарахування процентів на залишок заборгованості позичальника за період з попереднього по поточний день нарахування процентів по методу факт/360 (п.4.2 Кредитного договору). За вимогами п.6.1. Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, при чому така пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2,2.1.1,4.3, 4.4 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів ,передбачених ним Договором, а сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за увесь час фактичного користування кредитними ресурсами. Згідно положень п.7.8 Кредитного одговору позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 763,11 грн. (одноразово), яка сплачується не пізніше наступного робочого дня після дати підписання цього Договору. Факт відкриття позивачем кредитної лінії відповідачеві з кредитним лімітом 7631,11 грн. згідно умов Кредитного договору не оспорюється сторонами по справі та підтверджується дослідженими доказами по справі. Згідно положень ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст . 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. Роз'яснивши права особам, які беруть участь у справі, в т.ч. право витребування доказів на підтвердження заявлених вимог чи заперечень, жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не подано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень. Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до наданих в судовому засіданні показань свідка [PERSON] близько два роки потому (взимку на початку 2013 року) він допомагав відповідачу [PERSON] знімати кредитні кошти шляхом отримання готівки через банкомат ПАТ КБ «ПриватБанк» в м.П'ятихатки, проте після отримання суми в розмірі 5700 грн. банкомат більше коштів не видав, жодних чеків відповідач не брав. На підтвердження показань свідка відповідач [PERSON] визнав, що чеків про зняття готівки не брав, за їх отриманням до банку не звертався, відмови не отримував. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин щодо отримання ним кредиту в іншому, ніж зазначено в позовних вимогах та розрахунку суми позову розмірі, як і не заявлено клопотання про витребування будь-якого доказу, підстав для звільнення від доказування будь-якої обставини не вказано, суд вважає посилання відповідача на отримання в іншому ніж зазначено позивачем розмірі суми кредиту, в т.ч. в сумі 5700 грн., необґрунтованими та не підтвердженими жодними наданими для дослідження доказами. Відповідач ознайомлений та згоден з умовами надання кредитування, про що свідчить підписи відповідача у договорах від 19.12.2012 року, факт добровільності укладення вказаних договорів відповідачем з банком підтверджено [PERSON] в судовому розгляді. Згідно матеріалів справи відповідачем отримані грошові кошти від позивача у зазначеному в позові та договорі розмірі, доказів іншого до суду не надано і під час судового розгляду не досліджено, проте [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» належним чином не виконав, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором від 19.12.2012 року, який узгоджується та підтверджується дослідженими в судовому розгляді матеріалами цивільної справи, заборгованість відповідача станом на 25.09.2014 року становить 23 969,38 грн., з яких 3 815,47 грн. - заборгованість по кредиту строкова, 3 732,44 грн. - заборгованість по кредиту прострочена, 10 232,76 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам, 6 188,71 грн. - пеня. Відповідно до вимог ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Норми ст.628 ЦК України передбачають, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.ст.1049,1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умвовах, встановлених договором. Щодо заяви відповідача про відмову у позові на підставі пропущення позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне. Статтями 256 та 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст.258 ЦК України). В судовому розгляді встановлено факти здійснення платежів відповідачем на погашення заборгованості на суми 193 грн. та 394 грн. у січні-лютому 2013 року відповідно, що визнано відповідачем по справі. За правилами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною третьою ст.264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки позивачем вчинювались платежі на погашення заборгованості, що не оспорюється відповідачем по справі, перебіг позовної давності переривався, суд вважає позовні вимоги такими, що заявлені в межах встановлених законодавством строків позовної давності, в т.ч про стягнення пені, у зв'язку з чим підстави для відмови в позові через пропуск строків позовної давності відсутні. На підставі вищевикладеного, оскільки сума заборгованості підтверджується наданими до суду та дослідженими в судовом розгляді доказами, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості відповідачем за укладеною сторонами кредитною угодою та доказів припинення договору сторін не надано і судом не досліджено, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Проте, на підставі положень ч.3 ст.551 ЦК України, які передбачають право суду зменшити розмір пені за наявності обставин, які мають істотне значення по справі, суд, з урахуванням встановлення суми заборгованості відповідача за кредитними договором від 19.12.2012 року на загальну суму 23 969,38 грн., з яких 6 188,71 грн. - пеня, оскільки відповідач є особою похилого віку, має скрутне матеріальне становище, отримує лише державну пенсію в розмірі близько 1600грн. щомісячно, інших джерел доходу не має, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені до 2000 грн.., у зв'язку з чим позовні вимоги задовольняються частково з урахуванням зменшеної судом суми пені. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 201,03 грн. сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Outcome: partial