Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

20.11.2020 року позивач [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Аланд" та Приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, третя особа без самостійних вимог Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, в якому просила: Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 26252 від 04.09.2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича ( адреса: 10008, м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 35) на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Аланд" ( ЄДРПОУ: 42642578, адреса: 04053, м. Київ, вул. Саксаганського, 14, офіс 301), перебуваючий на виконанні у приватного виконавця м. Києва Малкової Марії Вікторівни (адреса: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 14) про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) заборгованості у сумі 18123, 01 грн. на користь стягувача. Обґрунтовуючи позовну заяву тим, що в листопаді 2020 року позивачу стало відомо про існування постанови про відкриття виконавчого провадження № 63197721, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Маяковою Марією Вікторівною, на підставі виконавчого напису № 26252 від 04.09.2020 року вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості в розмірі 18123, 01 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд». Позивач стверджує, що з відповідачем по справі не укладала жодного кредитного договору, а тим паче не отримувала від них ніяких кредитних коштів. На твердження позивача незаконність виконавчого напису нотаріуса про стягнення грошової суми боргу полягає в тому, що у нього немає боргових зобов`язань перед відповідачем на підставі того, що він не перебував у правовідносинах зі вказаною юридичною особою. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Одночасно з позовною заявою, позивач надав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.11.2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 26252 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 04.09.2020 року, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 18 123 грн. 01 коп., який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, ВП № 63197721. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ ФК "Аланд" заяву про причину неявки до суду не надав, також не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Відповідач - приватний нотаріус заяву про причину неявки до суду не надав, також не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Третя особа - приватний виконавець, заяву про причину неявки до суду не надала. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу. Частина четверта статті 223 ЦПК України роз`яснює про наслідки неявки в судове засідання учасника справи: у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін по справі, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що в листопаді 2020 року позивачу стало відомо про існування постанови про відкриття виконавчого провадження № 63197721, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Маяковою Марією Вікторівною, на підставі виконавчого напису № 26252 від 04.09.2020 року вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , заборгованості в розмірі 18123, 01 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд». Позивач стверджує, що з відповідачем по справі не укладала жодного кредитного договору, а тим паче не отримувала від них ніяких кредитних коштів. На твердження позивача незаконність виконавчого напису нотаріуса про стягнення грошової суми боргу полягає в тому, що у нього немає боргових зобов`язань перед відповідачем на підставі того, що він не перебував у правовідносинах зі вказаною юридичною особою. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Згідно з п.п. 1.1, 1.2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Крім того п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованностф за нотаріальнопосвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Під час судового розгляду відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правовідносин між ТОВ Фінансова компанія "Аланд" та позивачем. Суд також позбавлений можливості проаналізувати та дослідити як сам виконавчий напис нотаріуса , так і документи, на підставі яких він був вчинений. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. А тому, суд позбавлений можливості достеменно пересвідчитись в тому, що право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, існувало на момент звернення, а також в існуванні безспірної заборгованості боржника перед стягувачем на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Отже, на думку суду, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України "Про нотаріат" строків, чим порушив норми названого Закону та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 12 та ст. 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Проте, в частині позовних вимог до приватного нотаріуса, як до відповідача, суд зазначає наступне, спори щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, такий висновок зробив Верховний суд в постанові №474/106/18: " Приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, тому пред"явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено законом «Про нотаріат». У ч.1 ст.1 закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. У ч.2 ст.1 закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства, як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм закону «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права й обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їхні права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса,а на особу, яка зверталася по виконавчий напис. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача." Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено за позовну заяву судовий збір в сумі 840,80 грн. та 420,40 грн. за заяву про забезпечення позову, а тому він підлягає до стягнення із відповідача.

Outcome: partial