Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до Миронівського районного суду Київської області із даним позовом та просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на його користь 25665,18 гривень в рахунок відшкодування коштів, сплачених за договором. Позовні вимоги мотивував тим, що 21 вересня 2011 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено угоду № 374745 предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Форза». Вказував, що на виконання умов даної угоди ним було сплачено 43266,33 грн., з яких «чистих внесків» - 25665,18 грн. проте, незважаючи на це, автомобіль ним отримано не було. У зв'язку з цими обставинами, за його заявою, угоду було розірвано, а тому відповідно до п. 13.1. угоди відповідач повинен повернути йому чисті внески за право отримання автомобіля за угодою, натомість останній відмовився повернути йому грошові кошти у вищевказаному розмірі. У подальшому позивачем було збільшено розмір позовних вимог та додатково заявлено вимоги про стягнення із відповідача 22806,07 грн. інфляційних витрат, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання у сумі 3824,43 грн. та 1500 грн. витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів та підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог від 06.09.2016. Представник відповідача до суду не з'явився надіслав до суду письмові заперечення проти позову, а також у прохальній частині заперечень заявив клопотання про слухання справи у його відсутність. Свої заперечення щодо позову представник відповідача мотивував, зокрема, ти, що за умовами угоди отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору. Ураховуючи те, що ТОВ "Авто просто" отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати правильним висновок про те, що така діяльність здійснюється товариством нелегітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми". Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 374745, предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто так», спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Форза» за ціною 80860,00 грн. угода укладена шляхом підписання сторонами угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами угоди /а.с. 6-10/. На виконання умов угоди позивачем [PERSON] фактично було сплачено 43266,33 гривень, що підтверджується копіями квитанцій /а.с. 11-17, 19-24, 26-31, 33-36/. 19 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив останнього про розірвання угоди та просив повернути сплачені ним внески, що підтверджується листом відповідача від 4 лютого 2015 року /а.с. 39/. Із відповіді ТОВ «Авто Просто» від 11 січня 2014 року вбачається, що відповідач розірвав угоду та повідомив позивача про те, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень статті 13, п.13.3 Додатку № 2 до угоди. Окрім того, в листі зазначено, що сплачені чисті внески, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків, будуть повертатися із Фонду для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. У відповідності до положень ст. 13 Додатку № 2 до угоди, «Авто просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п.13.5 цієї статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів /а.с. 38/. Із відповіді ТОВ «Авто Просто» від 22 липня 2016 року щодо повернення сплачених коштів, встановлено, що у відповідності до положень ст. 13 Додатку № 2 до угоди, товариство здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4.1-13.4.3 цієї статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів. Зазначено, що на момент підготовки відповіді перед позивачем існує черга із 8 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше, ніж позивачу. Із відповіді ТОВ «Авто Просто» також встановлено, що кількість учасників групи позивача становить 240 чоловік і є незмінною протягом функціонування групи. За період з грудня 2013 року по червень 2016 року до фонду для повернення коштів було перераховано 137248,52 гривень /а.с. 41-42/. Відповідно до ст. 2 угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою. Статтею 3 угоди передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 Додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «чисті внески» . Відповідно до розд. 1 Визначення термінів Додатку № 2 до угоди «Цілий чистий внесок це частина щомісячного повного внеску, який використовується для формування Чистого Фонду та Фонду для повернення коштів і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків. Половинний чистий внесок це половина цілого чистого внеску» Згідно з п. 2.6.ст. 2 Додатку № 2 до угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля. Таким чином в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Пунктом 13.1 статті 13 угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто Просто» у письмовій формі. Сума чистих внесків, що підлягає поверненню розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 цілих чистих внесків. Вирішуючи даний спір по суті суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40 цс 13, однак зауважує, що предмети спору у вказаних справах є різними, так у справі яка переглядалася Верховним Судом України предметом спору було визнання договору недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди, а підставою позову було порушення на момент укладення угоди положень ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас у справі яка розглядається Миронівським районним судом Київської області предметом спору є повернення коштів за угодою, а підставою позову невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, що суперечить положенням ст. 203, 509, 526, 653 ЦК України. З огляду на встановлені судом обставини посилання представника відповідача на вищезазначену постанову Верховного Суду України та висновки зроблені у ній, як на підставу для відмови у позові є необґрунтованими. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до п. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 13.1 ст. 13 додатку № 2 до угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто просто» у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за угодою. Відповідно до п. 13,3 Додатку № 2, сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі двох цілих чистих внесків. На даний час угода № 374745 з додатками, укладена між позивачкою та ТОВ «Авто просто» розірвана за заявою позивача від 19 грудня 2013 року, що підтверджується відповіддю відповідача від 4 лютого 2015 року. Відповідно до п. 13.3 ст. 13 угоди сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків. Відповідач в своїй відповіді від 11 січня 2014 року зазначає, що поверненню підлягають кошти в сумі 25665,18 грн. цю ж суму коштів позивач просить стягнути з відповідача. Отже, з врахуванням всього наведеного, суд вважає за необхідне у цій частині позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 25665, 18 грн. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11, ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину та зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною першою цієї статті передбачено,що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір індексу інфляції за період з вересня 2011 року (моменту коли у відповідача виник обов'язок повернути кошти) по липень 2016 року (часу коли позивач звернувся до суду) становить 188,86% /а.с. 65/. Таким чином сума проіндексованої заборгованості становить: 25665,18х188,86%=48371,25 грн. Відповідно розмір інфляційних втрат становить: 48371,25-25665,18=22806,07 грн. Розмір 3% річних від простроченої суми боргу становить: (3%х25665,18х1813)/365=3824,43 грн. З яких 25665,18-сума простроченого зобов'язання; 1813 - кількість днів прострочення зобов'язання у період з 21 вересня 2011 по 7 вересня 2016 року; 365- кількість днів у році. Аналізуючи зазначені вище положення ч. 1 ст. 11, ст. 177, ст. 203, ст. 625 ЦК України суд приходить до висновку про те, що стягнення з ТОВ «Авто просто» коштів сплачених позивачем у період з 21.09.2011 по 14.10.2013 на виконання угоди №374745 від 21.09.2011, чистих внесків у розмірі 25665,18, інфляційних втрат у сумі 22806,07 грн. та 3% річних від суми простроченого зобов'язання у розмірі 3824,43 є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 3 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійсню контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно із ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч. 3 вказаної статті Закону у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільняється від сплати судового збору за подання вказаного позову. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так до матеріалів справи залучено квитанцію про оплату послуг адвокату у розмірі 1500 грн. /а.с. 69/, тому вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України, у свою чергу доводи відповідача не можуть бути прийняті судом як підстава для відмови у задоволенні позову з огляду на їх необґрунтованість нормами чинного законодавства. Виходячи із викладеного та

Outcome: approved