Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником кімнати № [NUMBER] площею 17,2 кв. м в квартирі [ADDRESS] . Крім нього, в квартирі зареєстрований та є наймачем вищезазначеного житлового приміщення його син [PERSON] , який з 14.06.2017 року став повнолітнім, але з 14.06.2017 року по теперішній час не бере жодної участі у витратах на утримання зазначеного житлового приміщення та витратах на централізоване опалення, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач. На підставі вказаного просить стягнути з відповідача половину понесених ним витрат на утримання прибудинкової території у сумі 1605,81 грн. за період з 01.09.2017 року по січень 2020 року, за централізоване опалення квартири у сумі 5552,14 грн. за період з червня 2017 року по травень 2020 року включно, що становить 7157,95 грн. Представник позивача адвокат Карчевський С.О. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач, його представник в судове засіданні не з`явився, про слухання справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 09.02.2005, [PERSON] є власником 7/20 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . В приватну власність позивача перейшла кімната № [NUMBER] площею 17,20 кв.м., підсобні приміщення залишилися у спільному користуванні. Крім позивача за вказаною адресою з 24.10.2015 року зареєстрований син позивача [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування підстав позову [PERSON] вказує, що його син досягнувши повноліття [INFO] , у витратах на утримання житла та на централізоване опалення участі не бере. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЖК Української РСР установлює обов`язок громадян своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за користування житлом та за спожиті житлово-комунальні послуги. Такий обов`язок передбачений як щодо наймачів жилих приміщень, які ними користуються на підставі договору найму житлового приміщення (ст. ст. 64, 68 ЖК Української РСР), так і щодо громадян, яким житло належить на праві приватної власності (ст. 162 ЖК Української РСР). Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків", затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язань та відповідальність за їх порушення. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, у разі наявності заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг до наймачів або власників житла можуть бути пред`явлені позовні вимоги про їх стягнення в судовому порядку. Позивачем не надано жодних укладених ним договорів про надання комунальних послуг. У розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за 2019 рік по житловому приміщенню за адресою [ADDRESS] , складеному бухгалтером ОСББ «Зестафонська-20», зазначається, що між ОСББ «Зестафонська-20» і [PERSON] укладено договір, відображено всі сплачені внески на управління будинком за вказаний період, однак доказів того, що цей договір укладений з позивачем [PERSON] і що він здійснював їх оплату, суду не надано. Також позивачем не доведено належними та беззаперечними доказами здійснення ним платежів, відображених у акті звірки розрахунків. Особовий рахунок на оплату комунальних послуг Концерну «МТМ» №603071355 оформлений на [PERSON] як власника житлового приміщення. Оскільки саме позивач є власником житлового приміщення, а тому останній повинен оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому судом враховуються доводи позову, що син позивача лише зареєстрований за вказаною адресою, а відтак фактично не є споживачем комунальних послуг, що надаються, і те, що вартість послуг з централізованого опалення обчислюється пропорційно опалювальній площі квартири, а не кількості зареєстрованих осіб. За вказаних обставин, суд вважає необґрунтованими доводи позову і щодо розміру участі відповідача у витратах по утриманню житлового приміщення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження понесених ним витрат по утриманню житлового приміщення, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed