Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням поданої в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з ДП «Мирноградвугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39967,84 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] з 23.11.2018 року по 15.04.2019 року перебував в трудових відносинах з ВП «Шахта «Родинська» ДП «Мирноградвугілля», звільнений з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в зв"язку із скороченням чисельності працівників). З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу не надано остаточного розрахунку. Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.05.2019 року з ДП «Мирноградвугілля» в особі ВП «Шахта «Родинська» на користь [PERSON] стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 29818,24 гривень. Остаточний розрахунок роботодавцем з позивачем проведено лише 19.06.2019 року. За таких обставин, [PERSON] звернувся до суду за захистом порушених прав, оскільки за позицією позивача за затримку розрахунку при звільненні відповідач повинен понести відповідальність, тому заявляє вимогу стягнення - середнього заробітку, в порядку ст. 117 КЗпП України. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Представником Державного підприємства «Мирноградвугілля» Пустовгар А.О. (уповноважена довіреністю, надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю) на позовну заяву, в порядку ст. 274 ЦПК України, подано відзив,- відповідач вважає вимоги [PERSON] безпідставними, оскільки повний розрахунок з позивачем проведено 15.04.2019 року з компенсацією за порушення строків виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Також зазначено, що [PERSON] не вірно зазначено середньоденний заробіток, що вказує на невірність проведеного розрахунку. Визначивши позицію по суті позовної заяви, на виклик до суду представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні правовідносини. З трудової книжки серійний номер [NUMBER] вбачається, що сторони перебували в трудових відносинах, [PERSON] з 23.11.2018 року обіймав посаду майстра гірничого підземного з ВП «Шахта «Родинська» ДП «Мирноградвугілля» (а.с. 4). Згідно наказу ВП «Шахта «Родинська» № 190-К від 15.04.2019 року - [PERSON] звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства за скороченням чисельності працівників виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 5). Згідно претензії від 16.04.2019 року [PERSON] висунуто ВП «Шахта «Родинське» ДП «Мирноградвугілля» вимоги проведення розрахунку, а саме виплати заробітної плати за квітень 2018 року, компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України, оскільки належні суми виплачено в день звільнено не було (а.с. 8). 25 квітня 2019 року позивачем [PERSON] на адресу Управління Держпраці у Донецькій області надіслано скаргу за фактом невиплати ВП «Шахта «Родинська» ДП «Мирноградвугілля» належних при звільненні сум (а.с. 9). Згідно судового наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29.05.2019 року по справі № 235/3621/19 з ДП «Мирноградвугілля» в особі ВП «Шахта «Родинська» на користь [PERSON] стягнуто суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 29 818,24 гривень (а.с. 7). Повний розрахунок з позивачем проведено - 19.06.2019 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. За наданими відповідачем ВП «Шахта «Родинська» ДП «Мирноградвугілля» відомостями заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] відсутня. Згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату № 01-10/1666 від 31.10.2019 року ВП «Шахта «Родинська» ДП «Мирноградвугілля» на час звільнення 15.04.2019 року [PERSON] нараховано: - компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за січень 2019 року - 28,16 гривень; - компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за лютий 2019 року - 96,54 гривень; - оплату по окладу - 1738,86 гривень; - нічні години - 298,09 гривень, - вечірні години - 74,52 гривень, - оплату за пересування до місця роботи - 174,52 гривень, - оплату за простій - 3043,00 гривень, - компенсацію за невикористану відпустку - 6965,46 гривень, - допомога по скороченню - 17399,09 гривень, всього - 29818,24 гривень, з яких утримано податок на прибуток - 5367,28 гривень, військовий збір - 447,27 гривень; перерахування на особистий картковий рахунок здійснено - 19.06.2019 року в сумі 24003,69 гривень (а. с. 30) Таким чином, розрахунок належних при звільненні сум проведено - 19.06.2019 року. За позицією позивача [PERSON] дії відповідача ДП «Мирноградвугілля» по несвоєчасній виплаті нарахувань при звільненні є протиправними, в зв`язку з порушенням строків виплати відповідач повинен понести відповідальність. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України, абз. 4 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» позивач проводить наступний розрахунок суми середнього заробітку за період затримки. Судом прийнято висновок про слушність аргументів [PERSON] , наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з огляду на наступні норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Так, з матеріалів справи вбачається, що при звільненні позивача 15.04.2019 року відповідачем ДП «Мирноградвугілля» не виконано обов"язок проведення повного розрахунку, не виплачені нараховані складові заробітку за квітень 2019 року, компенсація за дні невикористаної відпустки, вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі виплачена - 19.06.2019 року (а.с. 30). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз ст. ст. 47, 116 КЗпП України, вказаних норм Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Допомога з тимчасової непрацездатності як раз і є однією з державних гарантій, яка включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Така правова позиція викладена в поставі Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-259цс17 від 13.03.2017 року (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» саме на роботодавця покладено оплата цієї допомоги у перші п`ять днів тимчасової непрацездатності. Зазначене свідчить про те, що всі суми, включаючи одноразову допомогу, допомогу по тимчасовій непрацездатності тощо, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Згідно роз`яснень п. 20, п. 25 Постанови Пленуму ВС України № 13 від 24.12.1999 року, - встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вказана обставина підтверджується також правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 03.06.2013 року по справі № 6-64цс13, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідач ДП «Мирноградвугілля», оформивши 15.04.2019 року звільнення позивача [PERSON] та видавши йому трудову книжку, - обов`язок проведення з працівником розрахунку не здійснив, та остаточний розрахунок проведено лише 19.06.2019 року. Враховуючи вказане, з огляду, що відповідачем у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, - підприємство має відповідати згідно за ст.117 КЗпП України. Відповідно до абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд проводить за правилами, встановленими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року. Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу 1 та 2 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки № 01-10/1666 від 31.10.2019 року, видана 31.10.2019 року ВП «Шахта «Родинська» ДП «Мирноградвугілля» - середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 869,95 гривень, що розрахована відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року: 16553,25 гривень (заробітна плата за лютий 2019 року) + 17374,97 гривень (заробітна плата за березень 2019 року) / 39 (кількість відпрацьованих днів за лютий, березень 2019 року) = 869,95 гривень. Позивачем [PERSON] при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати взято відомості розрахункових листів (табуляграм) за лютий 2019 року, березень 2019 року (а.с. 6). Так, згідно табуляграми за березень 2019 року [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 17374,97 гривень, складовими цієї суми є: код 108 - оклад - 9960,00 гривень, код 109 - нічні - 1693,20 гривень, код 144 - ходові 741,77 гривень, код 164 надбавка - 4980,00. Згідно табуляграми за лютий 2019 року [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 18959,44 гривень, при цьому складовими цієї суми є: код 108 - оклад - 9295,80 гривень, код 109 - нічні - 1911,33 гривень, код 144 - ходові 698,12 гривень, код 164 надбавка - 4648,00 гривень, код 356 - компенсація за несвоєчасну виплату (0,64 гривень), код 340 - оплата лікарняного за рахунок Фонду (343,65 гривень), код 342 - оплата лікарняного за рахунок підприємства (1718,25 гривень). Суд акцентує увагу, що відповідно до Порядку № 100 від 08.02.1995 року середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). За таких обставин, розмір заробітної плати позивача за лютий 2019 року, що підлягає врахуванню при визначенні середнього заробітку складає 16553,25 гривень. В постанові ВСУ у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 р. зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Суд визначає кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2019 року (наступний день за звільненням) по 19.06.2019 року (дата проведення повного розрахунку). З урахуванням роз`яснення Мінсоцполітики з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2019 рік (лист № 78/0/206-18 від 08.08.2018 р.), - суд зазначає, що кількість робочих днів, за які позивачу затримано виплату заробітної плати при звільненні складає 44 робочих дні (квітень 2019 року - 11 днів, травень 2019 року - 22 дні, червень 2019 року - 11 днів). Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 869,95 грн. (середньоденна заробітна плата) х 44 дні (кількість днів затримки розрахунку) = 38277,80 гривень. Саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи таке рішення, суд акцентує увагу на прийняту позицію відповідача щодо відсутності будь-яких заперечень, та не надання жодних пояснень по суті причин затримки виплати позивачу розрахункових сум у зв`язку із його звільненням з метою надання оцінки наявності / відсутності вини підприємства для підтвердження / спростування підставності застосування до спірних відносин сторін положення ст. 117 КЗпП України або застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд, надавши правову оцінку позовній заяві, ухвалюючи рішення про присудження до стягнення з ДП «Мирноградвугілля» на користь [PERSON] сум коштів (середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) - зазначає наступне. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів працівнику (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц). Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач в силу ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при подачі позову державне мито не сплатив. Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 1 п. 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Тобто, з позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в заявленому позивачем розмірі 39967,84 гривень підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Позовні вимоги майнового характеру задоволено частково на суму 38277,80 гривень (на 96 %), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави складає 737,66 гривень (768,40 грн. х 96 % : 100 %). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 9, 263, 617 ЦК України,

Outcome: partial