Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на 1\\4 частку квартири [ADDRESS] , мотивуючи свій позов тим, що ним втрачено оригінал правовстановлювального документу. В листопаді 2018 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права власності відповідача за зустрічним позовом на 1/4 частину вказаної квартири , сплату [PERSON] 155 001 грн компенсації вартості її 1/4 частини та визнання за ним право власності на 1/4 частку цієї квартири . Зустрічний позов мотивовано тим, що сторони у справі є рідними сином та батьком . [PERSON] , є власником 3\\4 часток спірної квартири, яка має загальну площу 48 кв.м. і є двокімнатною. У цьому році він уклав шлюб і проживає в цій квартирі разом з дружиною та її дорослою донькою. Ця квартира є його постійним місцем проживання та реєстрації , натомість відповідач за зустрічним позовом поствійно вже багато років проживає за іншою адресою разом зі своєю співмешканкою. Оскільки частка [PERSON] є незначною - лише 5,72 кв.м. житлової площі, тоді як найменша кімната має площк 9,8 кв.м., не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування квартирою є неможливим через те, що [PERSON] , хворіє на туберкульоз, зловживає спиртними напоями, у стані сп`яніння влаштовує гучні скандали, за 8 років жодного разу не приймав участь у сплаті комунальних послуг, не приймав участь у поточному ремонті квартири .Припинення права на частку не завдасть істотної шкоди, а тому вважає, що право відповідача на 1/4 квартири може бути припинено за рішенням суду зі сплатою грошової компенсації згідно з висновком спеціаліста, визначеним самим позивачем при подачі первісного позову. Протокольною ухвалою суду від 14.11.2018 року в підготовчому судовому засіданні прийнято зустрічну позовну заяву тп обєднано її в одне провадження з первісним позом. Ухвалою суду від 14.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом просив його позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити . Спірна квартира є єдиною власністю позивача, він не має іншого житла, відмовився від своєї частки у спадщині після дружини на користь сина. Вже не хворіє на туберкульоз, не зловживає спиртними напоями, на запропоновану суму неможливо придбати інше житло, отже припинення його права власності у таки спосіб завдасть йому істотної шкоди. Представник позивача за зустрічним позовом просив про задоволення зустрічного позову , наполягаючи на неможливості спільного проживання в одній квартирі сторін по справі. Вислухавши пояснення представників сторін,вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного та відхилення зустрічного позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житловаід 28.12.2007 року [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності 1\\4 частка квартири [ADDRESS] . По 1\\4 частці цієї квартири належало [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] В подальшому на підставі договору дарування від 23.03.2014 року [PERSON] отримав у власність ще 2\\4 частки вказаної квартири - отже на час звернення до суду з позовом він є власником 3\\4 часток даної квартири. Право власності позивача було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.10.2008 року. [PERSON] , зареєстрований за даною адресою з 1986 року, [PERSON] . - з 2004 року. Сторони в судовому засіданні визнали, що реальний розподіл вказаної квартири між співвласниками відповідно до належних їм часток не можливий, тобто, квартира у сенсі статті є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі 1\\4 частину такої без втрати можливості використовувати за його цільовим призначенням неможливо. Згідно технічного паспорту на квартиру, є двокімнатна, житлові кімнати відокремлені, площею 9,8 кв.м. та 18,8 кв.м. Згідно матеріалів спраив, [PERSON] , має на праві власності також житловий будинок в селищі Полігон Вітовського району Миколаївської області та земельну ділянку, площею 0,17 га для обслуговування цього житлового будинку. [PERSON] на праві власності іншої нрерухомості не має. Згідно Звіту № 362/07-18 про незалежну оцінку 1\\4 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] від 13.07.2018 року вартість 1\\4 частки цієї квартири становить 155 001 грн. Згідно відповіді Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 27.11.2018 року - [PERSON] перебував на обліку з 19.09.2003 року з діагнозом «зловживання алкоголем», 28.09.2004 року знятий з обліку в звязку з одужанням. Згідно відповіді від 28.11.2018 року Міського протитуберкульозного диспансеру - [PERSON]. був взятий на диспансерний облік у 2016 році , стаціонарно лікувався з діагнозом «інфільтртивний туберкульоз лівоїх легені» з 19 квітня по 30 червня 2016 року. Виписаний з позитивною динамікою, абацильований, порожнина рощпаду закрита. Щорічно проходить флюорографічне обстеження , останній раз 12.10.2018 року - профілактичного лікування не потребує. На тепершній час [PERSON] працює в Управлінні з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захтсту населення Миколаївської міської ради з 17 червня 2010 року на посаді водія. Отже наведене спростовує твердження позивача за зустрічним позовом про неможливість проживання в квартирі саме через хворобу [PERSON] та його алкоголізм. Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 392 ЦК України, в ласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Спір між сторонами виник щодо припинення права на частку у спільному майні - квартири у з підстав неможливості спільного ним володіння та користування, належна відповідачу частка є неподільною, та припинення права на частку не завдасть істотної шкоди відповідачу. Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є стаття 365 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння та користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Відповідно до статті 1 Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини зауважував, що стаття 1 Першого протоколу по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102) (справа « Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Перевіряючи доводи позовів, суд виходить з основних засад судочинства, зокрема, верховенства права, пропорційності (пункти 1, 6 частини третьої статті 2 ЦПК України) та з урахуванням установлених обставин справи враховує інтереси обох власників квартири , де [PERSON] , належить 1\\4 частини, його синові [PERSON] . - 3\\4 частини цієї квартири. Згідно із статтею 365 ЦК України припинення права на частку в спільному майні за умови, що спільне володіння та користування майном є неможливим, передбачає, що така неможливість лише стосується володіння та користування майном, а не його розпорядження.Отже при застосуванні статті 365 ЦК України слід надавати оцінку межам допустимого (розумного) втручання у права власника, а саме: чи завдасть істотної шкоди відповідачу припинення права власності на частку у спільному майні, забезпечити справедливий баланс інтересів обох сторін, надати оцінки, чи є виправданим (необхідним) втручання у право відповідача на майно за встановлених судами обставин, чи дотримано справедливого балансу щодо компенсації відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд виходить з того, що неможливість спільного проживання сторін не є доведеною належними та допустими доказами, позивача за зустрічним позовом сам троивалий час не користувався квартирою, здаючи її в найм, на відміну від відповідача має інше житло, 1\\4 частку квартири, загальною площкю в 48 кв.м. - не можна вважати незначною часткою, тому припинення права [PERSON] на частку в квартирі є несправедливим та таким, що не відповідає меті припинення права на частку та існує непропорційне втручання в право власності відповідача. При цьому суд не може прийняти до уваги твердження позиваач за зустрічним позовом як підставу для припинення права власності на частку у спільному майні про несплату [PERSON] . витрат на оплату комунальних послуг , а аткож проведення поточного ремонту квартири за кошти виключно [PERSON] .- оскільки, по-перше останній там дійнос не проживав , по-друге таке взагалі не є умовою, за якої можливо припинення спільної чатскової власності співвлаників, а стосується праовідносин сторін щодо порядку утримання спільного майна. До того ж суд врахову і те, що рішенням Європейського суду з прав людини було встановлено порушення національними судами ст. 1 зазначеного протоколу: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди Так, Європейський суд у п. 36 справи "Андрій Руденко проти України" (Заява N 35041/05, Страсбург, 21 грудня 2010 року) зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року). Втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (див. згадане вище рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" п. 49). Проте позивачем за зустрічним позовом за час розгляду справи не заявлялося суду відповідного клопотання про забезпечення позову шляхом надання дозволу ТУ ДСА в Миколаївській області на внесення на депозит суду 155 001 грн у якості компенсації за частку у спільному майні та не вжито жодних інших дій щодо попереднього внесення на депозит суду вартості цієї частки. Отже наведене, за будь-яких обставин унеможливлює вирішення судом позовних вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] права власності на його 1\\4 частку у праві спільної приватної власнсіт на спірну квартиру. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Що стосується вимог первісного позову, то оскільки відповідачем ен спростовано викладені [PERSON] обставини щодо втрати ним оригіналу правовстановлювального документу, то на підставі ст. 392 ЦК України, позовні вимоги є обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved