Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Пустомитівської сільської ради, в якому просить визнати в порядку спадкування за заповітом його право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які передавалися спадкодавцю у приватну власність згідно рішення Пустомитівської сільської ради народних депутатів Горохівського району Волинської області від 24.12.1993 року № 15/1, як на спадкове майно, що залишилося по смерті баби, [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивує свій позов тим, що [PERSON] померла [INFO] . Враховуючи, що позивач є її спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З заповіту, складеного 19 квітня 1997 року, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Пустомитівської сільської ради видно, що [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса від 24 грудня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] було відмовлено. Документами про родинні відносини стверджується, що позивач [PERSON] є внуком [PERSON] . З довідки Пустомитівської сільської ради від 13.12.2019 року №691 видно, що спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] є внук, [PERSON] . Спадкоємець вступив у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом спільного проживання. З спадкової справи після померлої [PERSON] видно, що [PERSON] після її смерті звертався з заявою про прийняття спадщини, є її спадкоємцем за заповітом. Судом встановлено, що [PERSON] після померлої [PERSON] прийняв спадщину, є спадкоємцем за заповітом. Відповідно до виписки з рішення Пустомитівської сільської ради від 24.12.1993 року №15/6, [PERSON] передано у приватну власність і користування земельну ділянку площею всього 0,85 га. Згідно п.7 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, на думку суду, до складу спадкового майна, яке утворилося після смерті [PERSON] входить вказана вище земельна ділянка. Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 4-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після померлої [PERSON] має право на спадкування її майна, прийняв спадщину в установленому порядку, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не має можливості належним чином оформити на себе спадщину та користуватися нею, а тому суд визнає за позивачем право на завершення приватизації вищевказаної земельної ділянки, а також право на реєстрацію права власності на цю земельну ділянку на його ім`я в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд звертає увагу позивача на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податокового кодексу України.

Outcome: approved