Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави в особі [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] та Голованівської селищної ради Кіровоградської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності, витребування земельної ділянки з незаконного володіння та повернення її на користь [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, посилаючись на те, що 05 вересня 2016 року за заявою [PERSON], приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON], було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку за кадастровим номером 35214808800:52:000:0014, площею 2 га., що розташована в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] сільської ради Голованівського району. За матеріалами реєстраційної справи встановлено, що право власності на земельну ділянку зареєстровано на підставі поданої [PERSON] заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, рішення шістдесят першої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області за №353 від 25.02.2015 року "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", однак таке рішення [PERSON] сільською радою Голованівського району Кіровоградської області не приймалось, проект рішення посадовими особами не готувався, на візування не подавався, засідання не проводилось. Прокуратурою 06.11.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України за фактом підробки у липні 2014 року рішень сесії [PERSON] сільської ради про виділення в с. Ясне Голованівського району 15-ти земельних ділянок загальною площею 30 га., тобто по 2 га. кожна, для ведення особистого селянського господарства, у тому числі рішення п'ятдесят п'ятої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради за №282 від 31.07.2014 року "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства". Заступник керівника прокуратури зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що вказане вище рішення є підробленим, [PERSON] з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки не звертався, дане питання до порядку денного не включалось, проект рішення депутатами не розглядався, відомості про проведення голосування відсутні, і 18.02.2015 року сесія [PERSON] сільської ради взагалі не проводилась. Заступник керівника прокуратури вказує, що [PERSON] достовірно знаючи, що рішення щодо затвердження документації із землеустрою та надання йому у власність земельної ділянки не приймалось, зареєстрував за собою право власності на зазначену земельну ділянку, що було здійснено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON]. Таким чином, всупереч вимог законодавства, в результаті неправомірних дій [PERSON], з комунальної власності [PERSON] сільської ради було незаконно вилучено земельну ділянку площею 2 га., яка вибула з володіння сільської ради не з її волі, за відсутності згоди та прийняття відповідного рішення про передачу в приватну власність земельної ділянки. Заступник керівника прокуратури звернувся до суду з даним позовом, оскільки орган місцевого самоврядування неналежним чином здійснює контроль за додержанням земельного законодавства на території [PERSON] сільської ради, не вжив заходів для повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння з 05.09.2016 року. У зв'язку з наведеним, враховуючи відмову від частини позовних вимог, заступник керівника прокуратури просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31227485 від 05.09.2016 року про право власності та запис про державну реєстрацію права власності, внесеного приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га., що розташована в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області за кадастровим номером 3521480800:52:000:0014; витребувати з незаконного володіння [PERSON] зазначену земельну ділянку та повернути її на користь [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області; стягнути з відповідача на користь прокуратури Кіровоградської області понесені судові витрати. 24 жовтня 2017 року закрито провадження в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] та Голованівської селищної ради Кіровоградської області, зазначених осіб залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Прокурор Голованівського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просила задовольнити позов, зазначила, що [PERSON] сільська рада Голованівського району не приймала рішення про передачу відповідачу у власність земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] сільської ради Голованівського району в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про те, що визнає позовні вимоги (а.с. 94). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 22.12.2017 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, заперечення на позов суду не подавав. Лише подавав клопотання про відкладення судового засідання 14.09.2017 року, у звязку з неможливістю зявитись в судове засідання. 24.10.2017 року знаходився в судовому засіданні. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, своїх заперечень суду не подав (а.с. 98). Представник третьої особи Голованівської селищної ради в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про те, що заперечень на позов не має, просить справу розглядати без його участі (а.с. 60). Суд, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Прокурор звернувся до суду з даним позовом та на підставі ст. 131-1 Конституції України, ч. 2 ст. 45 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення до суду) та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави, оскільки захист цих інтересів не здійснюється органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 2 статті 16 ЦК України). Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,\~зокрема із правочинів. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави та порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами встановлено Земельним кодексом України (далі ЗК України). За нормами частин 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша ст. 122 ЗК України). Отже, повноваження щодо розпорядження землями із земель комунальної власності та передачу їх у власність, закріплено за сільськими, селищними, міськими радами. Такі повноваження також закріплені статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", підпунктом 1 пункту «а» частини першої, якої, визначено, що підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, як власних (самоврядних) повноважень. Судом встановлено, що згідно копії заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та опису з реєстраційної справи, [PERSON] 05.09.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3521480800:52:000:0014, що розташована в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 25-27). 05 вересня 2016 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянка за кадастровим номером 3521480800:52:000:0014, площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області, номер запису про право власності 16218878, що підтверджується копією рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31227485 та копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно...> за №67521265 від 07.09.2016 року (а.с. 33-34). Підставою виникнення права власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] значиться рішення шостого скликання шістдесят першої сесії [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №353 від 25.02.2015 року. Як вбачається з копії довідки [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області №150 від 10.03.2017 року та копії протоколів засідань [PERSON] сільської ради від 06.02.2015 року та 16.02.2015 року (а.с. 12, 16-21), [PERSON] сільською радою засідання 25 лютого 2017 року не проводилося, рішення за номерами від 348 по 354 не приймались, тоді як 06.02.2015 року проводилось засідання шістдесят четвертої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради, 16.02.2015 року - шістдесят п'ятої сесії шостого скликання, а 03.03.2015 року - шістдесят шостої сесії шостого скликання. Згідно з копією витягу з журналу реєстрації рішень сесій [PERSON] сільської ради, жодного рішення від 25.02.2015 року не зареєстровано (а.с. 22-23). Окрім того, як вбачається з копії витягу з журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, з 13.02.2015 року по 25.02.2015 року, заяви від [PERSON] не реєструвались (а.с. 14-15). На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається заступник керівника прокуратури, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд встановив, що відповідач [PERSON] не звертався до [PERSON] сільської ради із клопотанням про надання йому у власність земельної ділянки в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] сільська рада не розглядала таке клопотання у місячний строк і не надавала дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не приймала рішення про надання земельної ділянки у власність [PERSON] Враховуючи викладене, земельна ділянка площею 2 га., розташована в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області, незаконно вибула з володіння [PERSON] сільської ради та незаконно (без відповідної правової підстави) перейшла у власність [PERSON] За нормами частин 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV\~ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в звязку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. В даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, оскільки він неправомірно заволодів земельною ділянкою, без волі органу місцевого самоврядування, який мав виключне право щодо надання земельної ділянки у власність громадян, і про таке заволодіння сільська рада не знала, рішень про надання земельної ділянки у власність [PERSON] не приймала. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не скористався своїм правом на подачу заперечення щодо позовних вимог та доведення правомірності набуття права власності, яке оспорюється та не надав жодних доказів на підтвердження цьому, що також не було здійснено його представником, а тому суд, за наявними доказами приходить до висновку про неправомірне набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 2 га., яка розташована в с. Ясне Голованівського району Кіровоградської області. З метою захисту права власності [PERSON] сільської ради, реєстрація права власності на земельну ділянку за [PERSON] має бути скасована, а земельна ділянка повернута до законного власника, тобто до [PERSON] сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з наданого платіжного доручення, прокуратурою Кіровоградської області за подання даного позову до суду, сплачено судовий збір в розмірі 3200 грн. (а.с. 1), що підлягає відшкодуванню. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову та стягнення на користь прокуратури Кіровоградської області судового збору в сумі 3200 грн., сплаченого при подачі позовної заяви до суду, виходячи з розміру, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved