Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно онука: [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років, незважаючи на неодноразові звернення до відповідачів щодо прийняття ними участі у вихованні сина, останні не виконували та не виконують своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина та не бажають їх виконувати, не вживають заходів щодо забезпечення свого сина достатнім матеріальним та життєвим рівнем, повноцінним життя, всебічним вихованням і розвитком, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавляться життям і навчанням своєї дитини, а також не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив чи заперечення проти позову не надала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської радив, в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів. В своїх поясненнях щодо позову підтримав позовні вимоги позивача у зв`язку з тим, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не приймають участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом його здоров`я, що відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав, а згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 24.03.2020 р. відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05.05.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що Відповідачі є наркозалежними особами та зловживають спиртними напоями, притягались до адміністративної відповідальності, що підтверджується листом Сумського ВП ГУНП в Сумській області від 29.05.2020 №9306, характеристиками з ДОП Сумського ВП ГУ НП в Сумській області складені на Відповідачів. В судовому засіданні [PERSON] зазначив, що наразі ніде офіційно не працює, заробляє тимчасовими підробітками, матеріально дитину не утримує, проживає де прийдеться, підтвердив що сином займається його мати він не цікавиться дитиною. Також відповідач підтвердив що мати дитини [PERSON] дитину покинула відразу після її народження, позбавлена соціальної допомоги на дитину, веде асоціальний спосіб життя, дитиною не цікавиться. Судом встановлено, що родина перебуває на обліку Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як родина що опинилась в складних життєвих обставинах з 2019 року. Родині надавався термін для вжиття активних заходів мінімізації наслідків складних життєвих обставин, а саме: забезпечення належних умов проживання, пройти обстеження та лікування, як особи, що мають алкогольну залежність, влаштувати дитину до ДНЗ. Рекомендації служб відповідачами були проігноровані, особи продовжують вести асоціальний спосіб життя. У зв`язку з незабезпеченням належних умов для повноцінного утримання та виховання сина [PERSON] було призупинено державну соціальну допомогу на дитину. Враховуючи отриману інформацію служба прийшла до висновку, що факт ухилення батьками від виконання їх батьківських обов`язків підтвердився. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] повністю перебуває на матеріальному утриманні бабусі [PERSON] , проживає разом з нею. Всі питання щодо виховання та навчання онука вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачів. З серпня 2019 року відповідачів взагалі не цікавить доля сина, де, як та за які кошти він живе, де навчається, чим займається у вільний від навчання час, чим харчується, у що вдягнений. Відповідачі, як покинули дитину навіть не намагались приїхати, зателефонувати та привітати зі святами, з днем народження, поспілкуватись з сином, жодного разу будь-яких перешкод позивач не чинила відповідачам. Відповідно до довідки Сумського дошкільного навчального закладу №32 "Ластівка" м. Суми [PERSON] відвідує цей заклад, оформленням документів вступу дитини в дошкільний заклад займалась бабуся [PERSON] . Позивач забезпечила онуку гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Між позивачем та онуком склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Спорів стосовно міста проживання дитини між позивачкою та відповідачами не було. Відповідачі без будь-яких перешкод свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому, що вони не піклуються про інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток сина, підготовку до самостійного життя, а саме: не намагалися забезпечити необхідної фінансової підтримки, необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною як того подоба для батьків, а саме в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до дитини тобто нехтують своїми батьківськими обов`язками протягом тривалого часу. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак всупереч вказаній нормі Закону відповідачі постійно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться його долею, життям, не відвідує його. Жодної участі відповідачі у вихованні сина не беруть та не мають бажання з ним бачитись, матеріально не підтримують взагалі. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Грошові кошти на життєво важливі потреби дитини відповідачі не надавали та не надають по даний час. Згідно з п. 16 постанови Пленуму ВСУ N 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова Пленуму ВСУ N 3 від 30.03.2007 р.) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, а саме: ст. 164 Сімейного кодексу України "Підстави позбавлення батьківських прав". Зважаючи на вищевикладені обставини, у відповідності з п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що позивачка проживає разом з онуком за адресою [ADDRESS] . Мають нормальні житлово-побутові умови, повністю утримує онука, займається його вихованням. Позивачкою створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини, життя та навчання. У сина є окреме місце для заняття та ігор, спальне місце. В помешканні є телевізор, книги, необхідні для всебічного розвитку дитини, іграшки. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак всупереч вказаній нормі Закону Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час. Діти постійно потребують харчування, одягу, відвідують різні секції. Усе це потребує значних коштів і сама Позивач змушена в повній мірі це забезпечити. У відповідності з ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Таким чином, протягом останніх трьох років відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина та не бажають їх виконувати, не вживають заходів щодо забезпечення сина достатнім життєвим рівнем, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту його законних прав і інтересів, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, хоча дитина має затримку мовлення, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавляться життям і навчанням дитини, а також не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування. За висновком Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради від 04.05.2020 року, вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що між сторонами склалися відносини, що регулюються нормами СК України. Ст. 150 СК України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 р., найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Це визначено ст. 150 СК України. В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 p., вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно положень вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків. Отже вищезазначене ставлення відповідачів до сина свідчить про небажання батька та матері займатися належним вихованням дитини, а саме відсутні будь-які дії, які б свідчили про намір батька змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на нормальне виховання сина. Стаття 18 Конвенції «Про права дитини» встановлює, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У випадку ж ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати (батько) можуть бути позбавлені батьківських прав, як це зазначено у п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Суд вважає, що під час судового засідання достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дочок, а саме - не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини і його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини. Оскільки, під час судового розгляду справи, знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, суд, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164, 165 СК України, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 165 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи вищевказане суд вважає необхідним стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання сина [PERSON] . [INFO] , до досягнення ним повноліття, та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання сина [PERSON] . [INFO] , до досягнення ним повноліття, бо відповідачі є його батьками і по закону зобов`язані матеріально утримувати дитину. Аліменти стягувати на користь [PERSON] . [INFO] , шляхом перерахування їх на особистий рахунок [PERSON] . [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати [PERSON] відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved