Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

18.02.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з наступними вимогами: стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі , який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05.05.2016 розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина нерегулярно, хоча має таку можливість, працює неофіційно. Ухвалою від 07.03.2019 відкрито провадження у справі, призначено розгляд у спрощеному провадженні. 12.04.2019 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового розміру для дитини відповідного віку, тобто у сумі 1013,50 грн. Вказав, що не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачем, оскільки не працює, будь-якого доходу не має. 19.04.2019 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн., що навіть менше за прожитковий мінімум, який станом на 01.01.2019 становить 1621 грн., оскільки він працює неофіційно на станції технічного обслуговування автомобілів (м. Харків, вул. Гончарівська, буд. 32), де займається також реалізацією дисків та коліс, про що свідчить подане ним із зазначенням номеру телефону оголошення в інтернет-мережі. Вона, в свою чергу перебуває на обліку як безробітна, отримує соціальну допомогу, тобто перебуває в пошуках роботи. Позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторонами визнаються та, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05.05.2016 розірвано; від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю [PERSON]; між сторонами відсутня домовленість щодо порядку надання матеріальної допомоги на утримання сина. Довідкою директора Зміївської районної філії Харківського обласного центру зайнятості Лисенко Н.В. підтверджується той факт, що [PERSON] перебуває на обліку, як безробітна з 18.09.2018. (а. с. 28). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід'ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов'язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18). Виходячи з того, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання та розвитку, суд приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі по 1500 грн щомісяця, є сумою необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини. На підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві, відповідачем не надано жодних доказів щодо неможливості сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. Разом з тим, позивачем надано докази того, що відповідач працює неофіційно, надає послуги з шиномонтажу, фарбування дисків, продажу нової гуми та б/у, про що розмістив оголошення в мережі Інтернет. (а. с. 27) За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved