Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] р. помер її чоловік [PERSON]. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за законом через нотаріальну контору. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після її чоловіка. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Натомість її представник [PERSON], уповноважений представляти інтереси останньої на підставі довіреності від 15.03.2018 р. (а.с. 6), надав через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути без його участі; позовні підтримує та просить їх задовольнити; витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем (а.с. 42). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання також не з'явились надавши через канцелярію суду заяви, відповідано до яких просять справу розглянути у їх відсутність. Позов визнають та не заперечують проти його задоволення (а.с. 43-44). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 17.12.2009 р.виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] помер [INFO] р., актовий запис № 46 (а.с.7). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області 31.12.1971 р. підтверджується наявність шлюбних відносин між позивачем [PERSON] та спадкодавцем (а.с. 8). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02.01.1987 р. Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області, встановлюється, що батьками відповідача [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON](а.с. 19). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02.11.1989 р. Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області, встановлюється, що батьками відповідача [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14.07.2013 р. виконавчим комітетом Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області пояснюється зміна прізвища відповідача із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 25). З довідки за № 97 від 18.01.2018 р. виданої Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області, вбачається, що [PERSON], 1946 р.н., який помер [INFO] р.був зареєстрований та проживав до дня смерті [ADDRESS] (а.с. 9). Довідкою Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, за № 99 від 18.01.2018 р. зазначається, що до дня смерті [PERSON], за ним рахувалось по земельно-кадастровій книзі № 4 - 1.08 га землі, в тому числі ріллі 0.96 га, багаторічних насаджень 0.10 га, та під будівлями і двором0.02 га. Дана земельна ділянка розташована в межах [ADDRESS] - 0,51 га, [ADDRESS] - 0, 07 га «за Шафрами» - 0,50 га. (а.с. 10). Довідкою за № 98 виданою 18.01.2018 р. Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області зазначається, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] рахується за [PERSON], 1946 р.н., який помер [INFO] р. (а.с. 11). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS], будинок побудовано у 1980 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., допоміжною 8, 6 кв.м, веранди літера «а.», ганку «.», погребу з шиєю «п/А», сараю «Б», сараю «Б1», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2, хвіртки № 3, огорожі 4, хвіртки № 5. Самовільні побудови відсутні. (а.с. 12-16). Листом за № 343/02-14 від 03.03.2018 р. нотаріус Літинської державної нотаріальної контори повідомляє позивачу, що вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], втім відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 17). Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці спадщину не прийняли (а.с. 17), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та рахується за [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняв спадкоємець за законом - дружина [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням сторони позивача (а.с. 42) слід залишити за [PERSON]

Outcome: approved