Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~У березні 2017 року ПАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є позивач, звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 08.12.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 18 140,09 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 08.12.2016 р. утворилась заборгованість на загальну суму 42420,80 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. Заочним рішенням від 31.05.2017 року позов ПАТ КБ ПриватБанк було задоволено у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не погодившись з ухваленим рішенням 13.04.2018 року звернулася до суду з заявою про перегляд вищезазначеного рішення. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.05.2018 року заочне рішення від 31.05.2017 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. 28.11.2018 року позивач АТ КБ ПриватБанк надав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що, станом на 16.11.2018 року, відповідач має заборгованість у розмірі 64 502.63 грн., яка складається з наступного: - 18140.09 грн. - заборгованість за кредитом; - 12129.52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 32475.75 грн. - заборгованість за пенею; - 1757.27 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме, заборгованість за кредитом у розмірі 18140.09 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6627,03 грн., що були нараховані на момент звернення позивача з даним позовом та штраф у сумі 1757.27 грн. В стягненні пені у розмірі 32475,75 грн. просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08.12.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18140.09 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідно до п.2.2 вказаної Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більш ніж на 32 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, відповідач сплачує банку штраф у розмірі 1757,27грн. Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором від 08.12.2014, у зв`язку із цим станом на 16.11.2018р. виникла заборгованість в сумі 64 502.63 грн., яка складається з наступного: 18140.09 грн. - заборгованість за кредитом; 12129.52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 32475.75 грн. - заборгованість за пенею; 1757.27 грн. - штраф, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Враховуючи положення, ст. ст.\~ст.\~526,\~546,\~549,\~610,\~625,\~629,\~1048-1050,\~1054,\~1055\~ЦК України, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 140,09 грн. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~ \~ \~ \~Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, суд встановив, що 08.12.2014 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 36 місяці, тобто до 31.12.2017 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 18140,09 грн. які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. \~ \~ \~ \~Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти у сумі 658,12 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування до 31.12.2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 08.12.2014 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) ). \~ \~ \~ \~З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 6 627,03 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги позивача про стягнення одночасно з відповідача пені та штрафів, як це передбачено пунктами 2.2, 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 14.01.2015 та пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та Правил надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. \~ \~ \~ \~Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. \~ \~ \~ \~Так, пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боргових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. \~ \~ \~ \~У той самий час, згідно із п.2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 08.12.2014, сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 32 день, по зобов`язанням, строк яких не настав. \~ \~ \~ \~Враховуючи однаковість підстав нарахування пені і штрафів та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення пені, передбаченої пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та Правил надання банківських послуг в сумі 32475,75 грн. задоволенню не підлягає із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08.12.2014 в сумі 26 524,39грн., з яких: 18140.09 грн. - заборгованість за кредитом; 6627,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; та 1757.27 грн. - штраф. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок сплати судового збору у пропорційному розмірі задоволених вимог.

Outcome: partial