Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в якій просив про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності, згодом уточнив позовні вимоги, в останній редакції яких просив суд скасувати запис № 10205206 про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: квартиру № 34, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, будинок 46, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», код ЄДРПОУ:38004195, індексний номер рішення: 22433002 від 26.06.2015, здійснений приватним нотаріусом [PERSON], визнати за ним, [PERSON], право власності на 3-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 квітня 2008 року ним був укладений договір іпотеки серія та номер 1738, предметом якого була 3-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 24 квітня 2008 року. Згідно вказаного договору Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» отримало право оформити на себе право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у разі не виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором 0310/0408/71-085. У 2012 році Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» почав ліквідаційну процедуру, були закриті його відділення, що унеможливило виконання позивачем обов'язків за кредитним договором 0310/0408/71-085. Однак, у 2013 році на адресу позивача надійшов лист від Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Вектор Плюс", згідно якого, начебто права вимоги за кредитним договором позивача було передано цій компанії на підставі договору факторингу. У позивача виникло логічне питання, а чи дійсно це так, у зв'язку із чим він написав декілька листів на ім'я відповідача з проханням надати йому докази зміни кредитора у зобов'язанні. У зв'язку із відсутністю відповіді відповідача позивач не став платити відповідачу, опасаючись шахрайства з його боку. 19 грудня 2013 року на адресу позивача надійшло повідомлення про переоформлення права власності на його квартиру на підставі укладеного договору іпотеки. Однак вказане повідомлення позивачем було проігнороване, оскільки він знав, що за договором факторингу право по договору іпотеки не передається. Крім того, зобов'язання, передбачені кредитним договором 0310/0408/71-085, він міг не виконувати, оскільки новий кредитор не виконав обов'язку щодо доведення переведення на нього прав кредитора. У липня 2015 року позивач із особистої цікавості звернувся до адвоката з проханням надати йому інформаційну довідку з приводу належного йому майна. Після отримання довідки з'ясувалось, що відповідач без будь-яких підстав переоформив на себе право власності на належну позивачеві 3-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними, а його право власника квартири було порушене, що дає йому підстави звернутись до суду із позовом про визнання права власності. Право передачі права власності у порядку, передбаченому законом про іпотеку, не може бути предметом договору факторингу, а отже передача належної позивачеві квартири відбулась незаконним шляхом. Однак, невиконання позивачем зобов'язання за кредитним договором було викликане незаконною поведінкою відповідача, що не давало відповідачу підстав набувати право власності на належну позивачеві квартиру. Позивач вважає, що після повернення у його власність квартири та пред'явлення йому доказів переходу прав кредитора за кредитним договором 0310/0408/71-085 вони з відповідачем повернуться до зобов'язальних правовідносин та повернуть свої взаємовідносини у законне русло. У зв'язку з вищезазначеним позивач звертається до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0310/0408/71-085, відповідно до якого [PERSON] отримав 50000,00 доларів США на строк з 24 квітня 2008 року по 23 квітня 2023 року з метою придбання 3-хкімнатноїквартири № 34, що знаходиться за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, будинок 46. З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2008 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку, було укладено Договір купівлі продажу нерухомого майна [PERSON] ВКК № 699918, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], згідно якого [PERSON] придбав квартиру № 34, яка знаходиться за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, будинок 46. З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 0310/0408/71-085-Z-1 [PERSON] ВКК № 699925, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], відповідно до якого забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору № 0310/0408/71-085. З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1738 від 28.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], було зареєстровано право власності на квартиру № 34 у будинку № 46 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса [PERSON] від 26.06.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Судом встановлено, що підставою для винесення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22433002 від 26.06.2015 року, стала заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 12078087, подана [PERSON], на підставі якої вирішено провести державну реєстрацію права власності квартири № 34, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, будинок 46. З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час, власником квартири № 34, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, проспект Леніна, будинок 46 є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22433002 від 26.06.2015 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] ЕЕР №837492від 26.06.2015 року. Судом встановлено, що згідно вищевказаного договору Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» отримало право оформити на себе право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у разі не виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором 0310/0408/71-085. В судовому засіданні встановлено, що у 2012 році Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» почав ліквідаційну процедуру, були закриті його відділення, що унеможливило виконання позивачем обов'язків за кредитним договором 0310/0408/71-085. Судом встановлено, що у 2013 році на адресу [PERSON] надійшов лист від Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Вектор Плюс", згідно якого права вимоги за кредитним договором позивача було передано цій компанії на підставі договору факторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Судом встановлено, що [PERSON] написав декілька листів на ім'я відповідача з проханням надати йому докази зміни кредитора у зобов'язанні. У зв'язку із відсутністю відповіді відповідача позивач не став сплачувати відповідачу кошти у погашення кредитних зобовязань, опасаючись шахрайства з його боку. Відповідно до ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Отже, оскільки позивачеві не надавались документи про заміну кредитора він міг не виконувати зобов'язання за кредитним договором до надання йому відповідних доказів. Оскільки позивач міг не виконувати зобов'язання за основним договором казати, то порушень ним умов кредитного договору не вбачається, виходячи з цього, не вбачається і підстав про право відповідача чи будь-кого на перехід права власності на зазначену квартиру за договором іпотеки. Згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку» - рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року на адресу позивача надійшло повідомлення про переоформлення права власності на його квартиру на підставі укладеного договору іпотеки. Однак за договором факторингу право власності по договору іпотеки не передається, крім того, зобов'язання, передбачені кредитним договором 0310/0408/71-085, він міг не виконувати, оскільки новий кредитор не виконав обов'язку щодо доведення переведення на нього прав кредитора. Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В судовому засіданні встановлено,що у липні 2015 року позивач із особистої цікавості звернувся до адвоката з проханням надати йому інформаційну довідку з приводу належного йому майна. Як вбачається з довідки відповідач без будь-яких підстав переоформив на себе право власності на належну [PERSON] 3-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., оскільки право передачі права власності у порядку, передбаченому законом про іпотеку, не може бути предметом договору факторингу, а отже передача належної позивачеві квартири відбулась безпідставно. Крім того, згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, невиконання позивачем зобов'язання за кредитним договором було викликане незаконною поведінкою відповідача, що не давало відповідачу підстав набувати право власності на належну позивачеві квартиру. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене суд вважає, що позов слід задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved