Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі також позивач, ПАТ "УкрСиббанк") звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] (далі також - відповідачі), посилаючись на те, що 27.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11122356000, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі в іноземній валюті в сумі 100 300 доларів США, зі сплатою 9,5% річних, строком до 27.02.2028 року. 27.02.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 98809, за умовами якого поручитель зобовязався солідарно з [PERSON] відповідати перед банком за виконання ним зобовязання по вказаному кредитному договору. Посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобовязання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 04.11.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 104 939,97 дол. США, з яких: 81 698,38 дол. США кредитна заборгованість; 23 241,59 дол. США заборгованість за відсотками; а також 83 517,19 грн. пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 83 517,19 грн. пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками, позивач ПАТ "УкрСиббанк" звернувся з вказаним позовом та з урахуванням неодноразового збільшення позовних вимог (а.с. 1-2, т. 2), остаточно просив стягнути з відповідачів утворену станом на 04.11.2016 року заборгованості у солідарному порядку. Представник позивача у судовому засіданні поданий позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просила його задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що банком неправомірно було збільшено розмір процентної ставки за кредитом без погодження з поручителем, а тому вказував, що порука припинилася, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11122356000, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі в іноземній валюті в сумі 100 300 доларів США, зі сплатою 9,5% річних, строком до 27.02.2028 року (т.1 а.с. 4-12). Цього ж дня на забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 98809, за умовами якого поручитель зобовязався солідарно з [PERSON] відповідати перед банком за виконання ним зобовязання по вказаному кредитному договору (т.1 а.с. 13-14). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 31 травня 2016 року, у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору № 11122356000 від 27.02.2007 року, відмовлено (а.с. 221-224 т.1). З 12.03.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» запровадив нову системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, яка полягала у нарахуванні банком з дати виникнення простроченої суми основного боргу підвищених процентів у розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу (а.с. 157 т. 1). Відповідно до абз. 10 п. 10.2 договору про надання споживчого кредиту, сторони погодили, що про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення поштою відповідного повідомлення банку за адресою позичальника, що вказана у розділі 13 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. Про зазначені зміни банк повідомив [PERSON] шляхом направлення рекомендованим відправленням листа №10432 від 22.02.2008 року на адресу позичальника, що зазначена у кредитному договорі: [ADDRESS], що стверджується наявним в матеріалах справи списком згрупованих рекомендованих відправлень за п. №№ 3, 4 (а.с. 168, 169 т. 1). Доказів повідомлення банку про зміну своєї адреси відповідачем не надано. Відповідно до абз. 10 п. 10.2 договору про надання споживчого кредиту, сторони домовились, що факт неподання позичальником на зазначену у договорі адресу банку у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою позичальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку. Доказів направлення позичальником банку повідомлення (відповіді) про незгоду із запровадженою банком новою системою нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наявних в матеріалах справи розрахунків вбачається, що [PERSON] взяті на себе кредитні зобов'язання виконала лише частково, певний час не погашала кредит та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 04.11.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 104 939,97 дол. США, з яких: 81 698,38 дол. США кредитна заборгованість; 23 241,59 дол. США заборгованість за відсотками; а також 83 517,19 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 83 517,19 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками. Згідно з ч. 1ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною першою ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Однією з підстав припинення поруки, передбаченою ч. 1 ст. 559 ЦК України, є зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Оскільки з урахуванням положень ст. ст. 628, 1048, 1054 ЦК України зміст кредитного договору становлять зобовязання банку-кредитора з надання позичальникові певної грошової суми як кредиту та зобовязання позичальника з повернення отриманої суми кредиту і сплати банку винагороди у вигляді процентів за користування кредитом, зміна розміру процентної ставки є зміною зобовязання. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Отже, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Відповідно до п. 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування змін до кредитного договору поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями тощо. При цьому, у кредитному договорі сторони лише передбачили можливість збільшення процентної ставки за певних умов, які можуть настати, а можуть і не настати, проте сам розмір збільшеної процентної ставки не погодили. Таким чином, збільшення нарахування процентної ставки за користування кредитом на прострочену суму основного боргу з 9,5 % до 19 % відбулося виключно за погодження банком і кредитором, проте згоди поручителя [PERSON] на таку зміну зобовязання у порядку, встановленому у п. 2.1 договору поруки, банком отримано не було. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що порука, що виникла на підставі договору поруки, укладеного 27.02.2007 року між банком та [PERSON] є припиненою в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, а тому відсутні підстави для покладення на поручителя солідарної відповідальності за невиконання боржником відповідних зобовязань за кредитним договором. Аналогічний висновок висловлений колегію суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних в ухвалі від 10 вересня 2014 р. у справі №6-17443св14. За таких обставин, суд вважає, що утворена станом на 04.11.2016 року заборгованість за кредитним договором № 11122356000 від 27.02.2007 року, а також нарахована пеня за несвоєчасне виконання умов договору по сплаті кредиту та відсотків, підлягає стягненню із боржника [PERSON] Враховуючи вимоги ст. ст. 192, 533, 1054 ЦК України не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, враховуючи, що саме вона надавалася за договором і позивач просив стягнути суму у валюті (а.с. 2 т.2), крім того, підлягають стягненню і проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки нараховані проценти є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує на користь позивача ПАТ «УкрСиббанк» за рахунок відповідача [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. 00 коп. (а.с. 42 т. 1).

Outcome: partial