Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

02.06.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2017 року і до повноліття дітей, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дітей, однак жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Інших дітей відповідач не має та утримань за виконавчими документами з нього не здійснюється. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте 08.08.2017р. подала до суду заяву, в якій підтримує уточненні позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач тричі в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 КПК України, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив та не подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2013р.), який рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17.05.2017р. розірвано. Рішення набрало законної сили 28.05.2017р. Від шлюбу у сторін є спільні малолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких вказаної відповідача (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.08.2013 року та серії [NUMBER] від 27.11.2015 року). Діти разом з позивачем проживають за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 2310 від 02.06.2017р. та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.06.2017р. Спору щодо проживання дітей біля позивача у сторін немає. Згідно довідок Комунального закладу "Врадіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Миколаївської області" № 3 та № 4 від 01.06.2017р. діти є здоровими. Позивач самостійно утримує дітей, які на момент розгляду справи потребують матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на утриманні позивача непрацездатних членів сім'ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд, встановивши вказані обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з у рахуванням вимог п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що у еквіваленті становить640 грн. 00 коп.

Outcome: approved