Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

В лютому 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . Згідно з рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №96/6 від 05.03.1964 року та договору забудови житлового будинку від 20.06.1969 року [PERSON] та [PERSON] була надана земельна ділянка у безтермінове користування для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , пізніше перенумерований на №44, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 12.11.2019 року №1070. [PERSON] залишив заповіт від 16.01.1996 року, зареєстрований в реєстрі за №2-167, посвідчений державний нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори на частину житлового будинку по [ADDRESS] на ім`я відповідачки [PERSON] . [PERSON] із спадкодавцем зареєстрована не була, з ним не проживала, до нотаріальної контори заяву у встановлений законом строк не подавала та вважається такою, що спадщину не прийняла. На час відкриття спадщини зі спадкоємцем проживала та була зареєстрована тільки його дружина, спадкоємець першої черги, [PERSON] , що підтверджується записом у будинковій книзі та вважається такою, що прийняла спадщину за законом, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , Ѕ частина якого належить померлій на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №96/6 від 05.03.1964 року і договору забудови житлового будинку від 1969 року та Ѕ частину якого вона прийняла після померлого чоловіка [PERSON] [PERSON] залишила заповіт від 24.01.1996 року, зареєстрований в реєстрі за №4-313, посвідчений державний нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, згідно якого Ѕ частку житлового будинку по [ADDRESS] заповіла позивачці [PERSON] . Осіб, які б мали право на обов`язкову долю у спадщині, не має. Тобто, частиною спадкової маси, яка не охоплена заповітом, є Ѕ частка житлового будинку по [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги на майно, яке не охоплене заповітом, є дочки померлої - позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Оскільки відповідачка на день смерті матері не була зареєстрована з нею за однією адресою та не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, то вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що будинок незавершений будівництвом, право власності не зареєстровано. Крім того, позивачкою не надане свідоцтво про укладання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , у зв`язку з чим неможливо встановити факт родинних відносин між нею та померлою матір`ю [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлено станом на 19.02.2021 року у графі «Рік спорудження / реконструкції» вказано, що житловий будинок літера «А» споруджений у 1977 році, а всі інші будівлі споруджені у період з 1969 року по 1990 рік. До 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, таким чином, на час побудови будинку не передбачалось прийняття його в експлуатацію та вважається завершеним будівництвом. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.34). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.35). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №96/6 від 05.03.1964 року та договору забудови житлового будинку від 20.06.1969 року [PERSON] та [PERSON] була надана земельна ділянка у безтермінове користування для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , пізніше перенумерований на №44, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 12.11.2019 року №1070 (а.с.11, 12). Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №36 від 06.02.2017 року житловий будинок з надвірними спорудами незавершеного будівництва готовністю 95% належить [PERSON] , [PERSON] на підставі договору забудови від 20.06.1969 року право власності не зареєстровано. Згідно адресного реєстру м.Ізмаїл, вищезазначений об`єкт нерухомості має юридичний адрес [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить вищезазначена частина житлового будинку. Як вбачається із заповіту від 16.01.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Богдан О.Н., зареєстрованого в реєстрі за №2-167, [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилося та в чому б воно не складалося, заповів дочці [PERSON] (спадкова справа №3/2017) (а.с.64). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58402809 від 20.11.2019 року заповіт чинний та не скасований (а.с.14). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.06.2021 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.1968 року (а.с.28). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.12.1989 року [PERSON] після укладення шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.29). Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] із спадкодавцем зареєстрована не була, з ним не проживала, до нотаріальної контори заяву у встановлений законом строк не подавала та вважається такою, що спадщину не прийняла, що з огляду на положення ст.82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що на день смерті разом із спадкодавцем [PERSON] була зареєстрована його дружина [PERSON] , що підтверджується записом у будинковій книзі та вважається такою, що прийняла спадщину за законом, однак юридично не оформила своїх спадкових прав (а.с.19-20). [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується записом акту про одруження №376 від 04.09.1961 року (а.с.9 спадкової справи №3/2017). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.21). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок. Як вбачається із заповіту від 24.01.1996 року, посвідченого державними нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфименко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за №4-313, [PERSON] половину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй та праві приватної власності та усе майно в ньому, заповіла [PERSON] (спадкової справи 3/2017) (а.с.63). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №58403038 від 20.11.2019 року заповіт чинний та не скасований (а.с.23). Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України, немає. [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.1968 року (а.с.28). Після реєстрації шлюбу із [PERSON] . 04.06.1993 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується відомостями паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області (спадкової справи 3/2017) (а.с.59). Частиною спадкової маси, яка не охоплена заповітом [PERSON] , є Ѕ частка житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.04.1964 року (а.с.25). Рішенням УССР від 05.10.1990 року розірвано шлюб [PERSON] ([PERSON]) із [PERSON] , зареєстрований 10.12.1982 року селищною Радою Красноярського району Астраханської області, актова запис №62 (а.с.26). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.06.1993 року після укладення шлюбу із [PERSON] . 04.06.1993 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.27); - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.1968 року (а.с.28). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.12.1989 року [PERSON] після укладення шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.29). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено відомостями будинкової книги (а.с.19-20), тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] , що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 12.01.2017 року, спадкова справа №3/2017 (а.с.24). В свою чергу, [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, що підтверджується матеріалами спадкової справи №3/2017, заведеної приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. після смерті [PERSON] [INFO] року, тому вважається такою, що фактично не прийняла спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України. Письмовою відповіддю від 23.02.2017 року №84/02-14 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. відмовлено [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами незавершеного будівництва, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власниками якого в рівних частках є [PERSON] , яка померла [INFO] і [PERSON] , який помер [INFO] (спадкоємцем якого є [PERSON] ) з наступних підстав: не надано свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , в зв`язку з чим неможливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власниками якого в рівних частках є [PERSON] , яка померла [INFO] і [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі договору забудови від 20.06.2019 року є незавершеним будівництвом, право власності на який не зареєстроване (а.с.30). Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно Договору забудови від 20.06.1969 року [PERSON] та [PERSON] була надана земельна ділянка у безтермінове користування для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 12.11.2019 року №1070 згідно Адресного реєстру м.Ізмаїла об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними спорудами, власниками якого є [PERSON] та [PERSON] на підставі договору забудови від 1969 року має самостійний адресний номер: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ) (а.с.18). Згідно технічного паспорту на спадковий житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначений будинок побудований у період 1964 - 1990 роки є завершений будівництвом та згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Держаного комітету будівництва архітектури та житлової політики України об`єкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають. Відповідно до листа Державної архітектурно будівельної інспекції України від 01.09.2011 року за № 4012- 2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року» житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають до здачі в експлуатацію. Внаслідок чого, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] є житловим будинком завершеного будівництва та не підлягає до здачі в експлуатацію. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із частини 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачка визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст.81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved