Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом про стягнення коштів з [PERSON] посилаючись на те, що відповідач [PERSON] отримавши від неї в позику грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, зобов'язався повернути їх до 01 квітня 2014 року, однак позичені гроші не повернув та ухиляється від виконання свого зобов'язання. В підтвердження існування боргу позивач представила суду письмову розписку відповідача на вказану суму, згідно якої відповідач повинен повернути гроші до 01.04.2014 року. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 116900 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот) гривень, відповідно до курсу гривні відносно долара США, та судові витрати понесені нею при подачі позову до суду. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити посилаючись на вказані обставини і пояснюючи, що між сторонами існували певні майнові відносини пов'язані із реалізацією автомобіля. В подальшому відповідач розрахувався за вказаний автомобіль але повернуті гроші в сумі 10 тисяч доларів США одразу ж позичив, написавши розписку, що поверне їх до 1квітня 2014 року. Відповідач і його представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали посилаючись на те, що [PERSON] у позивача гроші не позичав, а відносини пов'язані із написанням розписки носять майновий характер, оскільки стосуються автомобіля, який [PERSON] повинен був продати і половину грошей повернути позивачці, згідно їх попередньої домовленості про це. Письмову розписку він писав для того, щоб позивач не переживала, що гроші він їй не поверне, тобто вказана розписка є безгрошовою і до того ж написана не по місцю проживання позивача, як зазначає позивач, а по місцю своєї роботи. Наявність між ними не грошових, а майнових відносин доказано, на думку позивача і його представників, ухвалою Сторожинецького районного суду від 18.02.2015 року, якою скасовувалось заочне рішення суду від 13.01.2015 року, оскільки згідно вказаної ухвали суд встановив обставини що стосуються не позики, а інших цивільно-правових відносин. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, щодо обставин справи та доводів якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, а також дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, відповідно яких, суд переконався в необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так судом встановлено, що 14 січня 2014 року відповідач [PERSON] видав [PERSON] власноручно написану ним розписку (а.с.83), згідно якої зобов'язався повернути їй 10 тисяч доларів США, в строк до 01 квітня 2014 року, вказавши при цьому в розписці серію, номер та дату видачі свого паспорту. Зазначена в розписці сума, виходячи із довідки Державного Ощадного Банку України (а.с.14) є еквівалентною 116900 гривень. Обставини щодо факту написання відповідачем [PERSON] розписки та курсу долара США, в судовому засіданні сторонами визнавалися, а тому згідно положень ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 ЦК України визначає, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно пояснень сторін, з приводу укладення правочину позики, вбачається, що позивач підтверджує існування майнових відносин між ними до написання розписки і підтверджує отримання відповідачем у неї визначеної суми коштів в позику, а відповідач заперечує позику грошей, стверджуючи, що розписка безгрошова але підтверджує існування між ними, як до написання письмової розписки так і після, майнових відносин. Аналізуючи вказані пояснення і доводи, а також розписку як доказ та її зміст, суд вважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини пов'язані з позикою грошей. Відповідно до цих правовідносин позивач передала відповідачу 10 000 доларів США, що за офіційним курсом Нацбанку України на вказану дату становить 116900 (сто шістнадцять тисяч дев'ятсот) гривень, а відповідач зобов'язався повернути вказані кошти. При цьому між сторонами було погоджено і термін повернення грошей, а саме до 01.04.2014 року, про що зазначалося в письмовій розписці. Статтею 202 ЦК України встановлено, що двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином очевидним є те, що відповідач позичив і отримав від позивача визначену суму грошей та зобов'язався їх повернути але свої зобов'язання до виизначеного строку не виконав і борг не повернув про що свідчить наявна у позивача розписка. Виникнення і існування вказаних правовідносин, суд вбачає із тексту вказаної розписки та факту наявності самої розписки у позикодавця, оскільки виходячи із характеру дії, яка закладена в слові "повернути", яке відповідач застосував при написанні розписки, вбачається попередня дія "взяти" або "позичити". Заперечуючи проти позики грошей і настоюючи на майнових відносинах між ним та позивачем, відповідач крім дачі пояснень взагалі не довів суду і не надав доказів існування таких майнових відносин. Суд вважає, що не є доказом заперечень відповідача по справі і ухвала Сторожинецького районного суду від 18.02.2015 року (а.с.74), якою було скасоване заочне рішення суду від 13.01.2015 року по цій же справі, виходячи із такого. В мотивувальній частині вказаної ухвали, аналізуючи докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи на які відповідач посилався, як на підтвердження своїх доводів необхідності скасування заочного рішення, суд дотримуючись вимог ч.1 ст.232 ЦПК України, зазначив, що із пояснень сторін вбачаються не позичкові, а інші правовідносини, встановити які можна тільки в судовому засіданні при розгляді спору щодо цих відносин. Із вказаного вбачається, що суд у вказаній ухвалі, не встановлював жодних обставин, а тільки аналізував пояснення сторін, які вплинули на скасування ним свого ж судового рішення в суворій відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства України, що не може бути використане, як обставини визначені ч.3 ст.61 ЦПК України, на яку посилається позивач і його представники. Як встановлено судом, і сторонами це не заперечувалося [PERSON] повинен був продати автомобіль і половину вартості мала би належати позивачу, інших обставин цих відносин суду відкрито не було. Із пояснень сторін вбачається, що сторони приятелювали між собою, а тому, на думку суду, існування між сторонами, поряд із позичковими відносинами, також і інших майнових відносин в т.ч. і пов'язаних із придбанням, ремонтом та відчуженням автомобіля є нормальним, але до дійсного предмета спору вони відношення не мають. Відповідач не скористався своїм правом на оспорення договору позики у відповідності до ст.1051 ЦК України. Таким чином виходячи iз встановлених судом обставин та вiдповiдних їм правовiдносин та зважаючи на те, що позивачем на підтвердження укладення договору позики надано суду письмову розписку від 14.01.2014 року, а порушення зобов'язання сталося по винi вiдповiдача, який свої заперечення в суді не доказав суд знаходить, що позовнi вимоги являються обгрунтованими, доказаними i такими, що пiдлягають повному задоволенню.

Outcome: approved