Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , а саме - Свідоцтво про право власності на житло від 09 березня 1998 року виданого Органом приватизації житлового фонду АТ "Ефект" згідно з розпорядженням від 05 березня 1998р. №4 в якому прізвище співвласника зазначено як " [PERSON] " а також визнати за нею право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] який помер [INFO] . В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] помер [PERSON] який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] та доводився їй вітчимом. До цього, [INFO] померла його дружина та матір позивачки - [PERSON] . Спадок після її смерті прийняв чоловік - [PERSON] , оскільки на час смерті був зареєстрований та мешкав разом з нею. 31 січня 2003 року [PERSON] залишив заповіт на користь позивачки. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . У якості спадкового майна залишилась квартира розташована за адресою: [ADDRESS] яка належить на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 року виданого Органом приватизації житлового фонду АТ "Ефект" згідно з розпорядженням від 05 березня 1998р. №4 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Але 08 листопада 2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва на право власності позивачці було відмовлено в зв`язку неможливості визначення обсягу спадкового майна. Також у зв`язку з різними перекладами з російської мови прізвища « [PERSON] » в документах з`явився різний правопис українською мовою - в свідоцтві про право власності - [PERSON] , в свідоцтві про смерть - [PERSON] . Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 13.04.2018 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання. Ухвалою судді Теслікової І.І. від 16.07.2018 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. 05.03.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа надійшла у провадження судді Шелест І.М. 04.09.2018 ухвалою суду було задоволено клопотання позивача - залучено до участі у розгляді справи у якості третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 28.03.2019 ухвалою судді Шелест І.М. прийнято у провадження дану цивільну справу та призначений судовий розгляд. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ворожбіян М.М. у судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили задовольнити. Представник Відповідача - Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судове засідання не з`явились, з невідомих причин, про розгляд справи повідомлялись, від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з довідки виданої 13.12.17 № 1029058 КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради" станом на 31.12.012 згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності на двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 32,5кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 року виданого Органом приватизації житлового фонду АТ "Ефект" №4 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 року виданого Органом приватизації житлового фонду АТ "Ефект" згідно з розпорядженням від 05 березня 1998р. №4 квартира розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Зазначене Свідоцтво відповідним чином зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за № В-34596 10.03.1998 про що міститься відмітка на Свідоцтві про праві власності (а.с. 8). Згідно довідки адвоката [PERSON] від 07.02.2018р. в даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на сайті https://kap.minjust.gov.ua/ інформація про квартиру 5 за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с.27). Будь-якого договору між співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , не було, тому враховуючи положення ч. 2 ст. 370 ЦК України вважається, що частки у спільному майні співвласників квартири є рівними по 1/2 частині. Зі свідоцтва про одруження виданого російською мовою вбачається, що 21 січня 1983 року було укладено шлюб між « [PERSON] " та " [PERSON] " та після реєстрації шлюбу дружні присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с.15). Судом встановлено що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції 12 листопада 2005р. серія [NUMBER] (а.с. 16). Згідно довідки №16394/7/07.05 від 18.09.2014 наданої КП «Жилкомсервіс» яка міститься в матеріалах спадкової справи за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] з 23.07.1980 по день смерті [INFO] , знята з реєстрації 30.05.2007 та [PERSON] з 03.08.1983 року по день смерті [INFO] , знятий з реєстрації 30.05.2007 (а.с.64). Інформації щодо того, хто звертався до нотаріальної контори після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та чи залишала померла заповіт в матеріалах справи відсутня. Судом встановлено що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть виданим повторно міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції 15 травня 2007р. серія [NUMBER] (а.с. 17). Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №10886573 виданого Першою харківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 03.09.2007 року заведена спадкова справа № 43030877 (а.с. 56). На підтвердження прийняття спадщини позивач [PERSON] подала заяву 03.09.2007 до Першої Харківської державної нотаріальної контори (а.с. 53). 31.01.2003 року [PERSON] залишив заповіт посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Федяєвою Т.Д. реєстровий №228 на користь позивачки (а.с.58). З матеріалів справи вбачається що спадщину після смерті [PERSON] прийняла тільки [PERSON] . Відмови від спадщини не було. 08 листопада 2017 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Цукановою О.В. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку неможливості визначення обсягу спадкового майна (а.с. 80-81). Крім того, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 року виданого Органом приватизації житлового фонду АТ "Ефект" згідно з розпорядженням від 05 березня 1998р. №4 співвласником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть виданого повторно міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції 15 травня 2007р. серія [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вищенаведені розбіжності у документах є очевидним варіантом перекладу з російської мови, який не може бути належним чином виправлений без звернення до суду. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло [PERSON] має для позивачки юридичне значення, оскільки унеможливлює оформлення спадкових прав. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили що в [ADDRESS] в квартирі мешкали разом мати позивачки - [PERSON] та чоловік [PERSON] та вітчим позивачки відповідно - [PERSON] . Після смерті дружини [PERSON] продовжував мешкати в квартирі за адресою [ADDRESS] та ним до самої смерті опікувалась [PERSON] яка його і поховала. Суд приходить до висновку, що позивачем було надано достатньо доказів, які вказують на факт належності свідоцтва про право власності на житло померлому [PERSON] , що є підставою для задоволення позову в цій частині. Залучені до справи у якості третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] доказів на підтвердження родинних зв`язків з померлим [PERSON] не надали, як і доказів прийняття спадщини після його смерті та доказів як б підтверджували право на обов`язкову частку в спадщині. Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд виходить з наступного. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За приписом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно з ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 ЦК України зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р.№ 7 у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Виходячи з вищезазначених положень законодавства, враховуючи, що частки у житловій квартирі, які належали померлим [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначений, а не визначення часток не дає можливості сторонам реалізувати своє право на спадкування та визнання права власності, суд вважає можливим визначити частку [PERSON] у розмірі Ѕ частини спадкової нерухомості. В свою чергу, суд вважає що відсутні належні та допустимі докази щодо кола осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р.№7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно з вимогами ст. 79,80 ЦПК України, надані позивачами докази, суд визнає достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а також достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. На підставі викладеного згідно ст. ст. 16,328, 355, 368, 370, 372, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1267-1270,

Outcome: partial