Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

19 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди,заподіяної роботодавцю. Так, позивач просить стягнути з карболен [PERSON] , на свою користь 8669 грн 50 коп заподіяної шкоди В обгрунтування позовних вимог ( з ураухванням додаткових письмових пояснень від 21.10.2019 року та від 28.08.2021 року) посилався на те, що відповідно до договору про відкриття пенсійного рахунку та його розрахункове касове обслуговування від 17.10.2013, укладеного між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] , останньому було відкрито рахунок на зарахування пенсійних виплат. Позивач вказує, що в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року з вказаного рахунку було незаконно виплачено пенсійні кошти на загальну суму 101 271,17 грн. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2017 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва збитки в розмірі 101271 грн. 07 коп. Позивач вказує, що порушенням Банком договірних зобов`язань полягає в неналежній ідентифікації касовими працівниками невстановленої особи, яка в період з лютого 2004 по вересень 2016 року отримувала через касу Банку пенсію призначену [PERSON] , померлому [INFO] . Позивач вважає, що в даному порушенні наявна вина працівників банку, оскільки обов`язок ідентифікацї клієнтів та перевірки належності пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідності даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі покладається в рівній мірі, як на касирів так і на контролерів АТ «Ощадбанк». Так, відповідач здійснила касові операції з видачі готівки за рахунокм померлого пенсіонера без здійснення перед видачею готівки перевірки належності пред`явленого паспорта отримувачу коштів та без перевірки відповідності даних паспорта тим даним, що ззаначені в касовому документі. Тим самим відповідач порушила ст. 139 КЗпП України, п. 8р.І, п. 3.5 гл.3 Розділу ІУ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затв. Потснаовою правління НБУ від 01.06.2011 № 174, п.п. 1.3, 3.17, 3.18 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ "Ощадбанк", затв. постановою правління АТ "Ощадбанк" від 13.12.2012 № 693, Посадові інструкції старшого касира ТВБВ філії МИколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк", затверджені 11.07.2005 та 15.10.2011 року. Отже внаслідок порушення покладених на відповідача трудових обов`язків та вимог чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин запоідяну відповідачем Банку пряма дійсна шкода на суму загальну 8171 грн. Право регресної вимоги до відповвдіача виникло у Банку з часу виплати підприємтсвом цих сум третій оосбі. 22.02.2019 року відповідачем в особі представника адвоката Мезінова О.Г. надано відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, того що відповідач порушила свої трудові обов`язки при виплаті пенсійних коштів, крім посилання на рішення суду у господарській справі ( яке не має для ввідповідача преюдиційної сили, оскільки вона не була учасником процесу) та на нормативні документи щодо проведення банківських касових видаткових операцій, не надано. Отже не доведено наявності підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності. Так відповідачем при кожній виплаьті чітко дотримувалися приписів посадових інструкцій та нормативних актів в частині ідентифікації клієнта-отримувача коштів, зокрема [PERSON] , перевірялася особа отримувача за його паспортом. Можливі шахрайські дії третьої оосби , яка фактично отримувала кошти [PERSON] ( зокрема, наприклад, підроблення паспорту з переклеюванням фотографії) знаходилася поза межами контролю та відповідальності касира банку, адже відсутній обов`язок здійсненян експертизи та перевірки справжності паспортів отримувачів коштів. Крім тго таке начеб-то порушення було допущено 29-ма працівникми банку в різні періоди , що свідчить не про порушення своїх трудових обов`язків відповідачами, апро шахрайські дії невстановленої особи щодо підробки паспорту та введення в оману працівників банку. Тобто позиваем не ндоведено наявність вини у діях працівника та її протиправну бездіяльність, обгрунтування позову грунтується виключно на припущеннях. Ухвалою від 27.03.2018 року відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 18.10.2018 року роз`єднано позовні вимоги. Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Центрального районного суду м. Миколаєва [PERSON] . \~Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 28.12.2020 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 31.12.2020 прийнято до провадження справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" в особі філії - Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди,заподіяної роботодавцю. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові та заявах з процесуальних питань. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про відмову у задволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам, суд приходить до наступного висновку. 03.01.2006 між управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є позивач, та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», надалі перейменованим на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», укладено договір № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги. На підставі додаткових угод до договору та рішень конкурсних комісій з відбору банків, договір щороку пролонговувався та діяв на час виникнення спірних правовідносин. Матеріали справи свідчать, що на о,18.09.1979 р.н. згідно із особистою заявою пенсіонера, пенсія направлялась на виплату [PERSON] на банківський рахунок (на ощадну книжку) у відокремленому підрозділі відповідача, а саме: Філії Миколаївське обласне управління «Державний ощадний банк України», ТВБВ № 10014/187 (раніше - ТВБВ № 10014/0221). Згідно наказу № 33-к від 11.02.2005 [PERSON] прийнято на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 8351/0102 філії Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю . Згідно наказу № 597-к від 15.10.2011 [PERSON] прийнято на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0221 філії Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю. 11.02.2005 із старшим контролером-касиром ТВБВ № 8351/0102 [PERSON] укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким вона виконує роботу, пов`язану із зберіганням, обробленням , прийманням , видачею довірених установою банку цінностей та бере на себе зобов`язання по їх збереженню. В період з 09.07.2010 року по 23.10.2012 року [PERSON] оформлено 13 видаткових операцій за рахунком [PERSON] , що підтверджується випискою з рахунку та скріншотами з програмного забезпечення АБС та дублікатами заяви на видачу готівки, наявними в матеріалах справи. Судом досліджено рішення Господарського суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року, залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 липня 2017 року згідно якого стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва збитки в сумі 101271 грн. З даного рішення вбачається, що на обліку в Центральному об`єднаному Пенсійному фонді України з 16.12.2003 року перебував пенсіонер [PERSON] , пенсія якому направлялась у Миколаївське обласне управлінні «Державний ощадний банк України». 23 серпня 2016 року органом ПФУ отримано лист головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 5585/05.03 від 23.08.2016 щодо необхідності проведення перевірки достовірності персональних даних одержувачів пенсійних виплат, списки яких зазначені у додатках до цього листа, виявлених під час опрацювання Пенсійним фондом України інформації, наданої Міністерством фінансів України, оскільки, за інформацією Міністерства фінансів України, реєстраційні номери облікових карток платників податків вказаних громадян закриті компетентними органами у звязку із смертю. У Додатку 1 до цього листа були зазначені персональні дані пенсіонера [PERSON] .. В ході відпрацювання вказаних списків УПФУ отримана інформація про недійсність паспорта [PERSON] . Рішенням від 29.09.2016 № 71/1 УПФУ припинив виплату пенсії [PERSON] до з`ясування обставин. Листом від 03.10.2016 № 05.01/05-43/2937 Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив, що в архіві відділу зберігається актовий запис про смерть № 534 від 28.01.2004, складений на імя [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Таким чином, грошові кошти, які направлялись Пенсійний фондом банку на виплату пенсії [PERSON] виплачувались в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року третій особі, чим Пенсійному фонду України було завдано збитків на суму 101271,17 грн. З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що грошові кошти, які перераховувались позивачем відповідачу в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року для зарахування на поточний рахунок [NUMBER] та подальшої виплати пенсії її одержувачу, виплачувались відповідачем третій особі. Як встановлено господарським судом, видача Банком пенсійної виплати [PERSON] третій особі свідчить про невиконання відповідачем зазначених вище положень законодавства, а також положень договору № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги в частині недотримання обовязку з виплати пенсії саме одержувачу (параграф 2 статті 2 договору) та додержання чинного законодавства у відносинах з позивачем (параграф 1 статті 5 договору). Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням відповідача та збитками вбачається у наступному: у разі виконання відповідачем належним чином договірних обовязків та обовязків, покладених на нього чинним законодавством, а саме: у разі невиплати відповідачем пенсії [PERSON] третій особі, та, як наслідок, накопичення грошових коштів, що спрямовувались позивачем відповідачу для зарахування на поточний рахунок [PERSON] , на рахунку вказаного громадянина, це призвело б у дію механізм, передбачений пунктом 16 Порядку № 1596 (а саме: якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобовязаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку). За таких умов припинення перерахування відповідачу позивачем коштів (пенсійної виплати) для зарахування її на поточний рахунок [PERSON] відбулося б раніше. Отже, у разі дотримання відповідачем умов договору та чинного законодавства, збитків Пенсійного фонду та, як наслідок, порушення прав застрахованих осіб, можна було б уникнути. Вина відповідача (Банку), як банківської установи, уповноваженої на виплату пенсій одержувачам, полягає у тому, що останній в своїй діяльності припустився порушень договірних положень та норм законодавства, що спричинило завданню шкоди Пенсійному фонду, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Зокрема, в інституті цивільної відповідальності закріплені дві основоположні засади принцип повного відшкодування завданої шкоди та презумпція вини особи, яка порушила зобовязання (частина 2 статті 614, стаття 623 ЦК України). Відповідачем(банком) не надано належних та допустимих доказів виявлення ним необхідної турботливості і обачливості при виконанні своїх зобовязань за договором. Судом досліджено висновок службового розслідування від 16 березня 2018 року з якого вбачається, що відповідач [PERSON] ( пункт 5) з 15.10.2011 року прийнято на посаду старшого контролера-касира ТВБВ № 10014/0191 Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» з повною індивідуальною матеріальної відповідальністю. З висновку вбачається, що Пенсійному фонду України спричинено матеріальні збитки в розмірі 101271,17 грн. внаслідок неналежної ідентифікації особи-отримувача готівкових коштів через касу Банку. Комісія дійшла висновку про заподіяння [PERSON] шкоди за проведення 13 касових операцій в порушення вимог п.17 посадової інструкції від 15.10.2011 ( здійснення ідентифікації клієнтів), з якою була ознайомлена під особистий підпис того ж дня. Нормативно-правовими актами, що регулюють порядок видачі готівки з поточних рахунків одержувачів та були чинними у спірний період, встановлено обовязок відповідача перевіряти особу одержувача грошових коштів за предявленим документом, що посвідчує його особу. Зокрема, пунктом 5 глави 3 «Порядок видачі готівки з каси банку» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14.08.2003 № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за N 768/8089, чинної з 01.02.2004 року по 15.07.2011 року, визначено, що у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача. Пунктом 3.5. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528, яка набрала чинності з 15.07.2011 і є чинною на дату розгляду справи, передбачено, що банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє, поміж іншого, належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі. Відповідно до п. 1.3 розділу I глави ІІІ Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк» під час здійснення касових операцій установи Банку мають забезпечувати ідентифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Згідно п. 17 посадової інструкції старшого контролера- касира територіально відокремленого безбалансового відділення філії Миколаївське обласне управління № 10014/0187-0223 АТ «Ощадбанк» м. Миколаєва від 15.10.2011 року до обов`язків старшого контролера- касира належить здійснення ідентифікації клієнтів при встановленні взаємовідносин з банком згідно програми ідентифікації та вивчення клієнтів АТ "Ощадбанк" та реалізовує інші програми проведення фінасового монтіорингу згідно програм АТ "Ощадбанк" під час здійснення ними операцій, що підлягають фінансовому моніторингу. Старший контролер-касир несе повну матеріальну відповідальність за неналежне виконання своїх функціоналтьних обов`язків ; за правопорушення, скоєні в процесі виконання своїх обов`язків; за порушення вимог інструкцій , інших нормативних, розпорядчих та методичних документів, які регламентують роботу банківських установ; за безпеку збереження, заподіяну з його вини тощо. Повинен знати нормативно правові акти ( в т.ч. інструкції) з питань банківської діяльності, правила приймання, видачі та обліку і зберігання готівки тощо. Відповідно дост.130 КзПП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з Переліком посад і робіт, що суміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування в процесі виробництва, посади старшого контролера касира та контролера касира належать до посад, за якими можуть бути укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен встановити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практикув справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд зобовязаний встановити, зокрема, якими неправомірними діями працівника заподіяно шкоду роботодавцю, та чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди. Також згідно з позицією, викладеною у постанові ВСУ від 26.11.2014 року у справі № 6-139цс14, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, відповідальність може настати тільки за наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. На підставі належним чином оцінених судом доказів, вина [PERSON] у виникненні інкримінованих їй збитківі, наявність прямої дійсної шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювачів шкоди, Банком не доведена. Крім того, надані позивачем висновок про результати службового розслідування від 16.03.2018 та рішення господарських судів не є допустимими, достовірними та достатніми доказами, в розумінні ст. ст. 78-79 ЦПК України, оскільки вони не дають змогу дійти висновку про наявність в діях відповідача порушення посадових обов`язків та завдання нею прямої дійсної шкоди позивачу. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач порушила свої трудові обов`язки в частині ідентифікації особи, яка отримувала кошти за клієнта банку [PERSON] .. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що відповідач не здійснила необхідних дій щодо ідентифікації клієнта, в результаті чого видала кошти банку третій особі. Так, такі дій вчинювалися 29 працівниками Банку протягом більше 10 років , що свідчить, на думку суду, про те, що доводли відповідача про те, що поза межами компетенції касирів була можливість визначити справжність чи підролбку паспорта особи, яка отримувала кошти. Тим більше, щона неправильність оформлення вказанихї касових операцій чи невідповідність їх проведення відповідним інструкціям - позивач не посилався і про такі не зазначав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо встановлення вини відповідача рішенням Господарського суду Миколаївської області, оскільки відповідач не була стороною того процесу і суд встановив лише вину банку як фінансової установи у завданні шкоди Пенсійному фонду України, а не вину конкретного працівника банку. Позивач не надав суду доказів того, що відповідач як працівник банку був обізнаний та мав певні професійні навички (тобто пройшов відповідне навчання та відповідну практику) для проведення ідентифікації особи з різними типами документів (підроблених паспортів). Позивач також не надав доказів того, що відповідач як працівник банку мав у своєму розпорядженні певні методи (методики) та певне відповідне обладнання для можливості здійснити відповідну перевірку (ідентифікацію) особи клієнта банку. Враховуючи вищевикладнене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задводлення позову через недоведеність позовних вимог ( вини працівника у заподіянні вказаної шкоди банку). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Outcome: dismissed