Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивачка 18.10.2019 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в уточненій позовній заяві просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . За змістом позову позивачка є відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] після смерті діда [PERSON] , який вселився до вказаної квартири на підставі ордера на житлове приміщення. Разом із нею у вказаному житловому приміщенні зареєстрований та мешкає її рідний дядько [PERSON] . Під час підготовки документів на приватизацію квартири, позивачка дізналась про те, що у ній зареєстрована й її зведена сестра [PERSON] , [INFO] . За місцем проживання позивачки, разом із дідом та бабцею, була зареєстрована також її матір [PERSON] , яку рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/692/15-ц від 25.03.2015 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її сестри [PERSON] , яка в подальшому була усиновлена. З вказаних підстав, із посиланням на ч.3 ст. 405 ЦК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки зняття з обліку дитини за місцем реєстрації необхідно для здійснення приватизації житлового приміщення, позивачка просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою від 29.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.12.2019 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Ухвалою суду від 21.02.2020 судовий розгляд справи відкладений для надання стороною відповідача особистих пояснень у судовому засіданні. Повторно судовий розгляд справи відкладений на підставі ухвали суду від 27.02.2020 у зв`язку із неявкою позивача. Зустрічної позовної заяви відповідач не подав. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, згідно із заявою позивачка просить розглядати справу без її участі. Представник відповідача Онищенко Л.А. в судовому засіданні присутня не була, належним чином повідомлена про час та місце проведення розгляду справи, згідно з письмовими поясненнями просить розглядати справу за відсутності сторони відповідача, ухвалити рішення на розсуд суду із урахуванням наявних в матеріалах цивільної справи доказів. Також, наголошує, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, із посиланням на розпорядження голови районної адміністрації від 08.11.2013 №633р "Про закріплення права користування житлом за малолітньою [PERSON] , 2008 р.н.", яким за дитиною закріплено право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до програмного комплексу "Приватизація житла", як зазначає сторона відповідача, вказана квартира не приватизована, занедбана, наявна заборгованість зі сплати комунальних послуг. Біологічна мати дитини [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2013 у цивільній справі №336/5624/13-ц. У травні 2015 року [PERSON] усиновлена іншими батьками, змінила прізвище, ім`я та по батькові. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку із таким. Предметом позову відповідно до заявлених вимог є захист права позивачки на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стала, як вказує позивачка, наявність перешкод у користуванні нею вказаним нерухомим майном, що полягають у реєстрації за місцем проживання [PERSON] її зведеної сестри [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що у копії паспорту громадянки України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Шевченківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 29.07.2009, міститься запис про реєстрацію її місця проживання з 29.07.2009 за адресою: [ADDRESS] . Також, у копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.02.1996, міститься запис про реєстрацію його місця проживання з 20.04.1995 за адресою: [ADDRESS] . Інших доказів щодо підтвердження адреси реєстрації та фактичного місця проживання позивачки та третьої особи у справі не міститься. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 19.05.1998, копія якого наявна у справі, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , про що внесено відповідні відомості до графи "мати". Згідно з даними копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 12.02.2009, у графі "мати" міститься запис про [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 336/5624/13-ц, пр. № 2/336/2482/2013 від 07.10.2013 позов Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав задоволено, позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , передано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , на опікування органу опіки та піклування Районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Рішення суду набрало законної сили 18.10.2013 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/34109043). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/692/15ц, пр. 2/336/899/2015 від 25.03.2015 позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившою право користування житловим приміщенням задоволено, визнано [PERSON] , [INFO] , втратившою право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Заочне рішення суду набрало законної сили 07.04.2015 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/43260561). Вказаним судовим рішенням встановлено та відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, що на підставі ордера № 6981 від 05.11.1980, виданого [PERSON] на сім`ю у складі чотирьох осіб, у користування позивачів [PERSON] , його дружини [PERSON] , сина [PERSON] та відповідачки [PERSON] надана квартира [ADDRESS] , яка є власністю територіальної громади м.Запоріжжя, знаходиться на балансі МКП «Основаніє». Копія цього ордера наявна в матеріалах справи. Крім того, згідно з копією розпорядження заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №633 р від 08.11.2013 "Про закріплення права користування житлом за малолітньою [PERSON] , 2008 р.н.", за дитиною закріплено право користування житловою площею квартири [ADDRESS] . Також, надано розпорядження МКП "Основаніє" та ВП КП ВРЕЖО №3 взяти під збереження права користування житлом за цією адресою [PERSON] , а також не виконувати дій щодо відчуження (обміну, продажу, дарування тощо) від її імені або зняття її з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Так, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, наданими на запит суду 23.12.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 29.05.2013 по теперішній час. Інші докази, надані позивачкою, що містяться у справі, не відносяться до предмету позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує й ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. За змістом п.2 ч.1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно зі ст. 71 ЖК України визначено поняття збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. За нормою ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п.11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. При цьому, позивачка у якості підстави для задоволення позову вказує на норму ч.3 ст. 405 ЦК України. Проте, зазначена норма містить лише дві частини, крім того, врегульовує право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом, тобто, на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки судом встановлено на підставі наявних письмових доказів, що приватизації житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , не здійснено, що визнається й [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Суд при розгляді справи застосовує також норму ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", якою передбачено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Виходячи із закріпленого ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1,2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі наведеного, оскільки вказаним вище розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району за [PERSON] закріплено право користування житловою площею квартири [ADDRESS] , яке має бути збереженим на виконання ст. 71 ЖК України, ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", при цьому, на збереження цього права не впливає факт усиновлення дитини. Крім того, позивачкою не доведено, та, відповідно, судом не встановлено порушення житлових прав [PERSON] , а спосіб захисту, який вона просить застосувати, безпосередньо порушує законні права та інтереси малолітньої дитини, тому судом встановлено підстави для відмови у задоволенні позову. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у сумі 768,40 гривень, необхідно залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed