Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача та визнання кредитного договору №014/05/704 від 25.06.2008р. припиненим у зв`язку з повним його погашенням внаслідок ухвалення рішення суду від 09.09.2010р. та його примусовим виконанням. Ухвалою суду від 09.03.2021р. відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до судового розгляду. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п. 8 ЦПК України було надано, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки банк має право нараховувати відсотки по кредиту до моменту його фактичного погашення. Крім того, в зв`язку з коливанням курсу долару США, станом на день виконання рішення суду, позичальник повинен був погасити суму заборгованості за курсом долару США, який діяв на момент фактичного виконання рішення суду. Представник позивача адвокат Ковалюк М.Г. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачі «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» в судове засідання на розгляд справи не з`явилися. Відповідач ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» надав суду відзив на позов, в якому просив здійснювати розгляд справи у відсутності його представника. У відзиві позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем кредитні зобов?язання виконані не у повному обсязі та позивач пропустив строк позовної давності. Відповідач «Райффайзен Банк Аваль» надав суду відзив на позов, в якому просив здійснювати розгляд справи у відсутності його представника. У відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем кредитні зобов?язання виконані не у повному обсязі та позивач пропустив строк позовної давності. Позивач надав суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що рішенням Вижницького районного суду по справі №713/190/18 від 09.09.2010р. строк виконання зобов?язань перед банком змінився з на 28.05.2010р. Після зміни строку виконання зобов?язань усі наступні платежі, передбачені графіком, не мали правового значення оскільки а рішенням від 09.09.2010р. [PERSON] зобов?язаний повернути кредит у повному обсязі. Така позиція відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.03.2018р. по справі №44/9519/12. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2008 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/05/704 про надання кредиту. Пунктом 9.1. вказаного договору зазначено, що договір діє до моменту повного виконання позичальником кредитної заборгованості (кредиту, процентів за користування, штрафів та пені). Жодних інших виплат договором не передбачено. В той же день, 02.07.2008р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (який відступив право вимоги відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та [PERSON] укладено договір іпотеки №014/05/70/512 В 2010 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовною заявою про стягнення заборгованості по неповернутому кредиту, відсотків за користування кредитом та пені. 09.09.2010 р. рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області по справі №2-565/10 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості по неповернутому кредиту, відсотків за користування кредитом та пені та стягнуто з позичальника всю суму заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 83615,37 грн. Рішення суду набрало чинності 20.09.2010 р., сторонами не оскаржувалось. В період з 20.09.2010 р. по день звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до суду з позовами щодо стягнення іншої суми заборгованості, - не звертався. 29.05.2015 р. позичальником [PERSON] було виконано рішення суду від 09.09.2010 р. Вказане підтверджується листом ДВС від 19.07.2017р. (а.с. 11, 12), з якого вбачається, що виконавче провадження згідно виконавчого листа по справі 2-565/2010р. закрито у зв?язку зі сплатою боргу. 29.03.2019р. між «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги №114/73 згідно якого «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором до [PERSON] . Статтею 129 Конституції України закріплено засади обов`язковості рішень суду. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною другою статті 25, статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачене добровільне виконання рішення суду боржником. Пунктом 7 ч. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки позивач в добровільному порядку виконав рішення суду, за яким банк стягнув з нього заборгованість за кредитним договором, яка існувала станом на 28.05.2010 р., то зобов`язання за кредитним договором були виконані позичальником в повному обсязі, згідно ст. 598-599 ЦК України. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином Частиною другою статті 25, статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачене добровільне виконання рішення суду боржником. Постановою КСЦ Верховного суду від 17.10.2018 р. по справі №308/10886/15 зазначається, що особи -зокрема позивальник та поручитель належним чином виконали свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим таке зобов`язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Постановою КЦС Верховного суду від 20.02.2019 №758/13462/15-ц зазначається, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивачів не заявлялись. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України "Про іпотеку"). Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У відповідності до ст. 17 Закону, Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Враховуючи те, що [PERSON] рішення суду про дострокове стягнення з нього суми заборгованості за кредитним договором виконано повністю, а з приводу стягнення інших сум заборгованостей в т.ч. і компенсаційних за ст.625 ЦК України, відповідачі з відповідними позовами до суду не звертались, тому суд вважає, що зобов`язання за кредитним договором є припиненим у зв`язку з фактичним його виконанням зобов`язання, що відповідно, свідчить про припинення зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору. Крім того, суд погоджується з позицією позивача, що у даному випадку має місце триваюче правопорушення з приводу відмови у визнанні договору іпотеки припиненим, тому відсутні підстави для застосування строків позовної даності до позовних вимог.

Outcome: approved