Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення пасіки, облаштування паркану між земельними ділянками, стягнення моральної та матеріальної шкоди. В обгрунтування позову зазначила, що проживає разом з сім`єю в [ADDRESS] , має на утриманні неповнолітню доньку-інваліда [PERSON] , 2003 р.н. Поруч з їх домоволодінням по [ADDRESS] проживає [PERSON] , який на території свого подвір`я тривалий час утримує пасіку. Однак, при утриманні пасіки відповідач не дотримується санітарних норм, в зв`язку з чим бджоли залітають на подвір`я позивачки та кусають неповнолітню доньку-інваліда, через щодо виникає потреба в лікуванні. Вказує, що добровільно відповідач не приводить пасіку у відповідність до санітарних вимог, хоча на цьому йому наголошували при обстеженні відповідні служби, а він лише переніс частину вуликів далі від забору. Вказує, що в зв`язку з такими діями відповідача не може залишити на подвір`ї доньку інваліда, що, разом з укусами, завдає матеріальної та моральної шкоди їй та доньці. Враховуючи вказане, просила суд : - стягнути з відповідача на її користь нанесену ним позивачці та дочці моральну шкоду в розмір 50 000 грн., - стягнути з відповідача на її користь матеріальні битки в сумі 88,50 грн., - зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні їх земельною ділянкою шляхом перенесення пасіки на відстань не менше, ніж це встановлено державою згідно встановлених санітарних норм та «Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл», яка затверджена наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001 № 9 та зобов`язати встановити огорожу між їх земельними ділянками (позивача та відповідача) згідно встановлених державою санітарних норм. Ухвалою суду від 21.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі. 27.01.2021 відповідачем надано відзив на позов, у якому він проти позову заперечив у повному обсязі. Вказав, що позивачка заявила вимоги в своїх інтересах та інтересах доньки, хоча родинні зв`язки між ними не підтверджені, доказів того, що саме бджоли з пасіки відповідача кусали доньку позивачки не надані, пасіка розміщена не на присадибній ділянці, а на ділянці для ведення особистого селянського господарства, тому вимога про обладнання огорожі висотою 2,5 метри не поширюється на такі випадки. Вказав, що позивачка не є власником суміжної ділянки, остання належить виключно її чоловіку, тому її права не порушуються. Просив відмовити в задоволені позовних вимог. 05.02.2021 третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Головним управлінням Держпродспоживслужби в Житомирській області надано пояснення на позов, у яких зазначено, що працівниками управління розглядались звернення [PERSON] щодо утримання пасіки її сусідом, за результатами розгляду яких було встановлено порушення відповідачем правил ведення пасіки, [PERSON] було зобов`язано облаштувати місце розташування пасіки парканом, висотою 2,5 м. В ході розгляду повторно звернення в червні 2020 було встановлено, що пасіка переміщена на 40-45 м від межі, територія пасіки частково огороджена парканом, а частково металевою сіткою, висотою 1,2 м. [PERSON] було зобов`язано загородити територію пасіки парканом, висотою 2,5 м. Вказали, що на законодавчому рівні не визначено розмір санітарно-захисних зон щодо пасіки на земельних ділянках житлової забудови, вказали на норми законодавства, яке регулює відносини щодо утримання пасіки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у ньому. Додатково вказала, що проблеми через переліт бджіл наявні вже кілька років, частина вуликів дійсно перенесена відповідачем далі від будинку, але кілька розташовані безпосередньо перед її домоволодінням, огорожа стоїть з металевої сітки, яка не захищає від бджіл. Через це не може залишати на подвір`ї доньку, яка є інвалідом та потребує догляду, вимушена наймати няньку, постійно лікує від укусів бджіл, так як донька має алергічну реакції на укуси. Вказала, що неодноразово зверталась і до відповідача, і до служб, однак досі пасіка не приведена у відповідність. Вказала, що складала акт з сусідами, з якого вбачається, що вулики розміщені в подвір`ї відповідача, не огороджені, в її подвір`ї літають бджоли. Все це завдає страждань їй та донці, тому просить стягнути моральну шкоду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, вказав, що дійсно утримує пасіку на своїй дачній ділянці, яка розташована по сусідству з домоволодінням, де живе позивачка з сім`єю. Пояснив, що купував ділянки в гр. [PERSON] . Його пасіка не є стаціонарна, на літо вулики вивозить в нішу місцевість, вулики стоять на городі, за більш як 25 метрів від ділянки позивачки, огороджені забором з трьох боків, а з одного - парником і насадженнями. Поблизу забору біля ділянки позивачки вуликів нема, там стоять пусті ящики, де не живуть бджоли. Заперечив щодо укусів доньки позивачки саме бджолами з його пасіки, так як поруч ще є пасіки, і бджоли можуть літати і від них. Підтвердив, що не має паспорту пасіки, однак вказав, що він не є обов`язковим, бо його пасіка є не невеликою, до 10 вуликів. Також вказав, що про огляді комісією не був присутній. Представник відповідача адвокат Нестеренко М.М. проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві. Додатково вказав, що у справі немає підтвердження, що саме бджоли з пасіки відповідача залітають до двору позивачки, та що пасіка знаходиться безпосередньо на прибудинковій території поблизу домоволодіння позивачки, тому вимоги про її перенесення та огородження ділянок є безпідставними. Заперечив щодо вимог про стягнення маральної та матеріальної шкоди, так як не доведено завдання жодних негативних наслідків для позивачки чи її доньки від дій відповідача щодо утримання пасіки, також вказав, що позивачка не є власником сусіднього з відповідачем домоволодіння, не надано документів, які б підтверджували право позивачки звертатись з повними вимогами в інтересах нині повнолітньої доньки. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Головне управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явились. звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, тому суд розглядає справу без їх участі на підставі ст. 223 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно договору дарування від 16.10.2000, [PERSON] набув у власність будинок по [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно копій державних актів від 05.05.2005, [PERSON] має у власності дві земельні ділянки по [ADDRESS] , площею 0,2257 га - для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,15 га - для обслуговування житлового будинку. В планах ділянок, їх східна сторона межує з ділянками гр. [PERSON] (а.с.20, 22). Відповідно копій державних актів від 09.06.2011, [PERSON] придбав дві земельні ділянки, належні [PERSON] по [ADDRESS] , площею 0,1457 га - для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,15 га - для обслуговування житлового будинку. В планах ділянок, їх західна сторона межує з ділянками гр. [PERSON] (а.с.24,25, 48, 49). Відповідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 29.04.1998 року, свідоцтва про народження дитини від 17.02.2009, позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] та є матір`ю [PERSON] (а.с.5-7,70). Відповідно довідки № 128/1 від 18.10.2010, та консультаційного висновку від 19.01.2021, [PERSON] , 2003 р.н., має статус дитини-інваліда, має ознаки непрацездатності, рекомендовано направити на МСЕК (а.с. 8). Відповідно довідки до акут огляду МСЕК, [PERSON] , 2003 р.н., має групу інвалідності з 11.02.2021, є інвалідом з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, потребує стороннього догляду (а.с.87). Відповідно листа № 3713 від 25.06.2019, ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області позивачці повідомило, що територія пасіки гр. [PERSON] огороджена сіткою, висотою 1,2 метри, що є порушенням відповідної інструкції, власника зобов`язано огородити парканом, заввишки не менше 2,5 метри в термін 14 днів (а.с.12,16). Відповідно заяви, надісланої 04.03.2020, позивачка зверталась до ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області зі скаргами на неналежне утримання пасіки відповідачем, невиконання ним санітарних вимог до пасіки (а.с.15). Відповідно до заяви від 01.06.2020, позивачка зверталась до Брусилівської селищної ради зі скаргами на неналежне утримання пасіки відповідачем (а.с.17). Відповідно листа № 101 від 18.06.2020, Брусилівська селищна рада повідомила позивачці, що за результатами здійсненого обстеження території по [ADDRESS] комісією було встановлено, що [PERSON] частково виконав надані раніше рекомендації та переніс пасіку на відстань 35 метрів від межі та встановив паркан, висотою 2,5 метри з однієї сторони (а.с.10). Відповідно листа від 02.07.2020, ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області на її звернення повідомило позивачці, що обстеженням було встановлено, що пасіка переміщена на відстань близько 40-45 метрів від межі, територія пасіки частково огороджена парканом, а частково - сіткою, власника пасіки зобов`язано облаштувати пасіку згідно вимог законодавства, а саме - по межі з сусідкою огородити територію парканом, висотою 2,5 метри (а.с.18), Відповідно довідок КНП «Брусилівська лікарня» від 16.05.2020 та 29.05.2020, [PERSON] , 2003 р.н., зверталася за допомогою до лікаря-педіатра з діагнозом «Алергічна реакція на укус бджоли», приписано ліки (а.с.13, 14). Згідно фіскального чеку від 29.05.2020, придбано ліки, зазначені в мед. довідках, на суму 88,50 грн. (а.с.14). Відповідно акту обстеження земельної ділянки від 26.01.2021, комісія у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зафіксували, що пасіка на ділянці відповідача знаходиться на відстані 14 метрів від ділянки з кадастровим номером 1820955100:01:002:0644 та за 22 метри від межі з сусідньою ділянкою, що належить [PERSON] (а.с.47). Відповідно акту обстеження земельної ділянки від 19.06.2020, відповідною комісією з участю представників РУ ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області, органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів в ході обстеження було встановлено, що пасіка відповідача переміщена на відстань близько 40-45 метрів, територія пасіки частково огороджена парканом висотою 2,5 м., а частково сіткою висотою 1,2 м., ветеринарний паспорт відповідач не пред`явив. Зобов`язано [PERSON] облаштувати пасіку відповідно вимог чинного законодавства - по довжині облаштування двору огородити територію пасіки парканом, висотою не менше 2,5 м (а с.61). Відповідно акту обстеження місцезнаходження пасіки від 03.02.2021, вісім осіб зафіксували, що пасіка на ділянці [PERSON] фактично знаходиться на землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, вулики розташовані по всій території домоволодіння, яка огороджена сіткою, найближчі вулики розташовані на відстані 8 метрів від межі з [PERSON] (а.с.69). Відповідно доданих позивачкою фотознімків, на них зображено огорожу, за якою знаходяться люди та предмети, схожі на вулики, парник, однак відомостей про місце, яке зображено на фотознімках та дату фотозйомки не зазначено (а.с.73,74). Також наявний фотознімок обличчя дочки позивачки зі слідами укусу комах (а.с.75). В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що працює лікарем в ЦРЛ, добре знайома з позивачкою та її сім`єю, є кумою позивачці. Вказала, що в останні три роки позивачка звертається за допомогою після укусів бджіл, так як донька має алергічну реакцію на укуси. При зверненні надавалась відповідна допомога. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачкою та її сім`єю, проживає поблизу. Вказала, що літом бджоли від сусіда залітаються в двір позивачки, неодноразово бачила обкусану дитину позивачки. Пояснила, що між домоволодіннями сторін стоїть сітка, частково - паркан, про що складався акт від 03.02.2021, при цьому міряли без заходу на територію відповідача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідачем, допомагав йому по господарству, зокрема - перевозити вулики з домоволодіння по [ADDRESS] . Вказав, що відповідач на літо вивозить вулики, заперечив, що складав якийсь акт щодо пасіки. Вказав, що біля межі з сусідами у відповідача в дворі є вулики, але вони пусті, там бджіл немає, сама пасіка розташована далі від домоволодіння на городі. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідачем, допомагав йому по господарству. Вказав, що пасіка у відповідача розміщена подалі від будинків на городі з правої сторони ділянки, за теплицею, огороджена бляхою від сусідів, а від дому - теплицею. Раніше вулики стояли і біля забору позиваки, а зараз відповідач їх переніс на город. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України (ст. ст. 386 - 394) регулюється захист права власності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику с правах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, суд має виходити із такого: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім`ї. Згідно зі статтею 293 Цивільного кодексу України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання тощо. Згідно зі ст. 282 ЦК України фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю. Статтею 1163 ЦК України передбачено, що фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. Таким чином, підставою виникнення зобов`язань є факт створення загрози цивільним правам та інтересам інших осіб. Загроза може бути створена як діями, так і бездіяльністю іншої особи. Бездіяльність має правове значення у випадках, коли боржником не виконуються обов`язки створення безпечних умов, покладені на нього законом. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України , власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК України). Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов`язки громадян, які пов`язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов`язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян. Правила розведення, використання бджіл регулюються Законом України Про бджільництво, Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001року, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996р № 173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000року. Згідно ст. ст. 11, 12 Закону України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується. Відповідно до ст.15 цього Закону фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил. Суд зауважує, що тримати пасіку на власній земельній ділянці, яка належить особі на праві приватної власності, при відсутності прямої законодавчої заборони на таке тримання, відповідає положенням ст.ст. 21, 41 Конституції України, ч. 1 ст. 316 ЦК України. Ураховуючи те, що сам по собі факт утримання відповідачем пасіки не є порушенням права позивача на безпечні й здорові умови проживання та користування земельною ділянкою, позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо своєї пасіки можуть бути задоволені судом виключно у разі доведення належними доказами порушення прав позивача в зв`язку з утримання відповідачем пасіки на своїй ділянці. Вирішуючи позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою суд зазначає наступне. Згідно п. 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001р. № 9, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.02.2001р. за №131/5322, - територію стаціонарної пасіки обгороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку, розраховують, що на одну бджолину сім`ю потрібно 30-35 кв.м., залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї), огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл. Згідно Наказу Головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 30.01.2001 року № 9 "Про затвердження Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл", а саме Розділу 1 «ВИМОГИ ЩОДО РОЗМІЩЕННЯ І ОБЛАШТУВАННЯ ПАСІК» визначено, що територію стаціонарної пасіки огороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку розраховують, що на одну гадану бджолину сім`ю потрібно 30 - 35 кв.м., залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвір`ї) огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл. Відповідно до положень п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. При цьому, висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за адресою по [ADDRESS] має у власності дві ділянки, одна з них - з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, інша - для ведення особистого селянського господарства. За вказаною адресою відповідач утримує пасіку, дана обставина відповідачем визнається. Водночас, позивачем не було доведено факт утримання пасіки саме на ділянці для обслуговування житлового будинку, впритул до межі з домоволодінням позивачки, як це нею зазначено в позові та в ході судового засідання. Так, на підтвердження вказаних обставин позивачкою не надано висновків експертів, належних актів огляду ділянки з участю спеціалістів чи належних безсумнівних фотознімків, а акт обстеження від 03.02.2021, складений сусідами, суд до уваги не бере, оскільки огляд здійснений з вулиці, без участі власника - відповідача, не оформлений графічно чи з фотозображенням, містить відносні й не конкретні дані. Так само суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] з приводу розташування вуликів саме біля межі з домоволодінням позивачки, оскільки вони надані особою, яка перебуває в дружніх відносинах з позивачкою та спростовуються іншими доказами і справі. Так, з акту обстеження від 19.06.2020, листів від 18.06.2020, 02.07.2020 вбачається, що пасіка була переміщена відповідачем на істотну відстань від дороги та межі з сусідами, тобто ці письмові докази підтверджують пояснення свідків та позицію відповідача, що пасіка розміщена саме на ділянці для ведення особистого селянського господарства, а не впритул до домоволодіння позивачки на присадибній ділянці. Це також вбачається і з доданих позивачкою фотознімків, на яких місце пасіки зафіксовано на відстані від її ділянки та частково огороджене. Тобто суд констатує, що пасіка дійсно розміщена саме на ділянці відповідача для ведення особистого селянського господарства № 1820955100:01:002:0643 і жодних належних доказів на підтвердження розміщення пасіки в безпосередній близькості до домоволодіння, де живе позивачка - суду не надано. Як наслідок, суд враховує, що в Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001р. № 9 (на яку посилається позивачка для обгрунтування свого позову) вимоги про огорожу заввишки 2,5 метри ставиться саме перед пасіками, розміщеними на присадибній ділянці (подвір`ї). Оскільки пасіка відповідачем розміщена не на присадибній ділянці, а на ділянці з іншим призначенням і розташуванням, то суд констатує, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача встановити огорожу між земельними ділянками (позивача та відповідача) згідно встановлених державою санітарних норм не підлягають задоволенню, так як Інструкція № 9 не передбачає вимог до власника пасіки огороджувати всю земельну ділянку (чи кілька земельних ділянок, як у даній справі), на якій пасіка розміщена, тим паче - на ділянці, з цільовим призначенням, відмінним від присадибної ділянці (подвір`я). Також вимога про облаштування паркану на межі земельних ділянок висотою 2,5 м. суперечить вимогам до паркану між ділянками, зазначеними в п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011. Крім того, сама пасіка відповідачем часткового огороджена 2,5 м. забором, зокрема - з боку домоволодіння, де мешкає позивачка (що підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] та фотознімками, наданими самою позивачкою), тому також і з цієї причини вимога про зобов`язання відповідача додаткового огородження по межі земельних ділянок не підлягає задоволенню як безпідставна та така, що втручається в права відповідача як власника на вільне володіння власним майном. Відповідно до п. 2 Додатку № 5 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 розмір санітарно-захисної зони від бджільницьких підприємств до житлової забудови встановлений у 300 метрів, однак такі вимоги на індивідуальну пасіку відповідача не розповсюджуються, так як зазначена пасіка відповідача не є бджільницьким підприємством. Суд констатує, що норми Закону України «Про бджільництво», Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб та отруєння бджіл, затвердженої наказом №9 від 30.01.2001 року, а також норми "Порядку видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки" та "Порядку реєстрації пасік", затверджених спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Української академії аграрних наук від 20 вересня 2000 року №184/82, не містять обмежень у відстані розміщення пасіки від жилих будівель та заборони її розташування на присадибних ділянках. Також і Земельним Кодексом України, Законом України «Про бджільництво», «Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл», Законом України «Про ветеринарну медицину», наказом №182/82 Міністерства аграрної політики України, Української академії аграрних наук, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.10.2000. за №736/4957 «Про затвердження нормативно-правових актів з питань розвитку бджільництва», яким затверджені такі документи - План народного районування бджіл; Порядок видачі ветеринарно-санітарного паспорта пасіки; Порядок реєстрації пасік; Правила ввезення в Україну та вивезення за її межі бджіл і продуктів бджільництва не передбачено, на якій відстані повинні бути розміщені пасіки на присадибних земельних ділянках від суміжних земельних ділянок та житлової забудови та прирівняних до неї об`єктів, тобто на законодавчому рівні не визначений розмір санітарно-захисної зони в метрах. Враховуючи вказане, позовна вимога в частині «зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення пасіки на відстань не менше, ніж це встановлено державою згідно встановлених санітарних норм та «Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєння бджіл», яка затверджена наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001 № 9» - не може бути задоволена судом як безпідставна, оскільки позивачем не наведено та судом не встановлено положень законодавства, які б регулювали відстані до пасіки, які не дотримано відповідачем при розміщенні пасіки у даній справі. Та обставина, що відповідною комісією в 2019 та 2020 роках було констатовано порушення утримання пасіки не призводить автоматично до висновку по наявність порушення прав сусідніх землекористувачів. Так, зокрема, відсутність паспорту пасіки чи огорожі з одного боку подвір`я її власника не вказує на порушення прав інших осіб. Так, наявність чи відсутність санітарно-ветеринарного паспорта пасіки жодним чином не є взаємопов`язаною з можливим порушення прав сусідніх з нею землекористувачів чи мешканців, оскільки згідно ст. 13 Закону України «Про бджільництво», ветеринарно-санітарний паспорт видається саме з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів. З огляду на наведене вбачається, що паспортизація пасіки необхідна не в зв`язку з можливим впливом на оточуючих чи небезпеки порушення їх прав, а стосуються саме створення належних умов для здоров`я бджіл, обліку пасік та безпеки продуктів бджільництва. Тобто, відсутність паспорту на пасіку відповідача автоматично не презюмує порушення прав оточуючих. Ураховуючи те, що сам по собі факт утримання відповідачем пасіки не є порушенням права позивачки на безпечні й здорові умови проживання та користування земельною ділянкою та будинком, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. Вказана правова позиція закріплена в Постановах Верховного Суду № 676/1052/14-ц та №452/1121/15-ц від 23 травня 2018 року. Крім того, як на окрему підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд зауважує, що з даною позовною вимогою звернулась позивачка, однак власником ділянок, суміжних з ділянками відповідача та відповідного домоволодіння, є не позивачка, а [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку та державних актів на земельні ділянки. Даний власник ділянки з самостійними вимогами не звертався, з клопотаннями про його залучення до справи сторони не звертались, тому суд вважає, що вирішення питання про облаштування забору між ділянками, як того просить позивачка, без участі власника цих ділянок не може вважатися законним та справедливим. Крім того, норми законодавства, які регулюють спірні у даній справі питання утримання пасіки, вказують на обов`язкове огородження (за умов, зазначених в Інструкції № 9) саме пасіки, а не всієї ділянки, на якій вона розміщена, тоді як позивачка заявила вимогу про покладення на відповідача обов`язку встановити відповідну огорожу саме між земельними ділянками, належними її чоловіку та відповідачу. Відтак, суд констатує, що хоча зобов`язання відповідача привести у відповідність утримання пасіки і може вважатися справедливим та обугрунтованим за доведення наявності відповідних підстав, однак вимоги по зобов`язання облаштувати огорожу між кількома ділянками (а не самої території пасіки) виходять за межі захисту прав позивачки чи власника ділянки та є втручанням у право власності відповідача. Окремо суд констатує, що так як позивачка не є власником ніяких ділянок по сусідству з ділянками відповідача і позовна вимога не деталізує огорожу між якими саме ділянками (а їх є по дві в кожного з сусідів) позивач просить зобов`язати відповідача огородити («зобов`язати встановити огорожу між нашими земельними ділянками (позивача та відповідача)», то вбачається, що позовна вимога сформована не конкретно та не чітко і у разі її задоволення вона не може бути реалізована. В ході судового розгляду позивачкою свої позовні вимоги не уточнювала і не змінювала. Враховуючи вказане, а також те, що згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи саме в межах заявлених вимог і не може самостійно корегувати, уточнювати чи деталізувати позовні вимоги, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та про відмову в задоволенні позову в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про бджільництво" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про бджільництво, відшкодовується в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд констатує, що на час звернення до суду донька позивачки була неповнолітньою, тому [PERSON] як її мати та законний представник має право звертатися до суду з позовом про захист інтересів доньки, з якою разом проживають в сусідньому з відповідачем домоволодінні. Водночас, моральна та матеріальна шкода може стягуватися виключно у разі наявності складу правопорушення та у випадку передбачених чинним законодавством чи договірними правовідносинами сторін. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення її прав чи прав її доньки саме відповідачем, у тому числі - щодо вчинення відповідачами правопорушень чи завдання ним моральної шкоди чи матеріальної шкоди. Зокрема, не доведено належними доказами, що дитину позивачки покусали саме бджоли з сімей, які утримує відповідач на своїй пасіці, адже в судовому засіданні встановлено, що по вулиці, де мешкають сторони, є інші пасіки. Та обставина, що відповідач утримує пасіку по сусідству автоматично не презюмує завдання ним сусідам шкоди, адже не доведено причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами, інший висновок був би лише припущенням. Також суд зауважує, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди не конкретизована в якому саме розмірі завдано шкоду позивачці та її донці з загальної суми в 50 000 гривень, не розмежовано вказану суму між двома особами (позивачкою та донькою). Вимога про стягнення матеріальної шкоди не підтверджена належними доказами, адже сама довідка про алергічну реакцію на укус бджоли та квитанція про придбання ліків на суму 88 грн. не підтверджує те, що відповідач причетний до укусу комахою доньки позивачки. Враховуючи вказане, а також те, що позивачем не доведено фактів завдання відповідачем моральної чи майнової шкоди їй чи її донці відповідачем, суд відмовляє в задоволенні вказаної позовної вимоги. Як вбачається з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Всупереч вказаним вище вимогам, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що утримання пасіки відповідачем завдало їй та її донці моральної чи матеріальної шкоди та що утримання відповідачем пасіки на земельній ділянці по сусідству чинить позивачці перешкоди в користуванні земельною ділянкою, усунення яких можливе в обраний позивачем спосіб. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати у виді судового збору покладаються на державу. Заяв про розподіл інших судових витрат від сторін не надійшло. На підставі викладеного, ст.ст. 103, 104, 152 ЗК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про бджільництво», п. 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001р. № 9, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.02.2001р. за №131/5322,

Outcome: dismissed