Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач у січні 2017 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 09.03.2006 р. між АППБ «Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено крдитний договір №014/06-11/1208, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 10 000,00 дол. США, терміном до 09.03.2012 р., зі сплатою 12,5 % річних. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 15.12.2005 р. між банком та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки за №014/06-11/173, №014/06-11/174. Відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують, у зв'язку з чим, станом на 30.11.2016 р. утворилась заборгованість в розмірі 14 646,16 дол. США, (374 945,33 грн.), з яких: поточна заборгованість за кредитом - 6 868,43 дол. США (175 827,51 грн.), відсотки - 7 778,23 дол. США (199 117,82 коп). Представник позивача в судове засідання не з'явився, який неодноразово викликався в судове засідання з метою надання додаткових пояснень. В матеріалах справи на а.с. 40 наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відстуність (а.с. 40). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, 11.05.2017 р. подали письмові заперечення на позов та одночасно просили суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог Банку (а.с. 63-64). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.03.2006 р. Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено крtдитний договір №014/06-11/1208 (а.с. 11-12). В силу п. 1.1 якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 10 000 дол. США. Кредит надається по 09.03.2012 р. (п. 1.2). Процентна ставка за користування кредитом складає 12,5 % річних (п. 1.4 договору). Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпеченості, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1 договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що кредитор зобов'язується на умовах цього договору відкрити позичальнику позичковий рахунок та надати позичальнику кредитні кошти, за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 15.12.2005 р. Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» та [PERSON], [PERSON] уклали договір поруки №014/06-11/173, №014/06-11/174 (а.с. 15-18), відповідно до п.1.2 якого сторони встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №014/06-11/120 від 09.03.2006 р. в повному обсязі цих зобов'язань. Сторони договору визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (п. 2.1 договору). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в сумі 10 000 дол. США, що підтверджується випискою по рахунку (а. с. 19). В порушення наведених положень кредитного договору, [PERSON] неналежно виконував умови кредитних зобов'язань та не погашав кредит згідно затвердженого графіку (а. с. 13), у зв'язку з чим станом на 30.11.2016 р. року утворилася заборгованість в розмірі 87 6600,42 дол. США, (2 244 051,88 грн.), з яких: заборгованість за кредитом - 6 868,43 дол. США (175 827,51 грн.), відсотки - 7 778,23 дол. США (199 117,82 коп), пеня 73 013,76 грн. дол. США (1 869 106,55 грн.) (а.с. 6-10). В судовому засіданні встановлено, що останній платіж відповідачами здійснено 29.01.2009 р., при цьому, позивач починаючи з січня 2009 р. жодної письмової вимоги відповідачам щодо наявності заборгованості не напрвляв. При цьому, суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи лист Банку від 27.04.2016 р., який направлений відповідачу [PERSON] через сім років після здійснення останнього платежу, крім того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем даного листа. Факт неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань та неповернення кредитних коштів підтверджується наданими банком розрахунком. Проте, в даному спорі відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). В силу п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 13 висловлено наступну правову позицію: відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, в даному випадку у відповідність із постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі у справі № 6-116цс13. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено: враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки судом встановлено сплив строку позовної давності до основної вимоги, суд приходить до висновку, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), а тому положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог Банку. Враховуючи правову позицію, висловлену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі у справі № 6-116цс13, а також роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом і заявлених додаткових вимог щодо платежів, по яких минув строк позовної давності. Позивач звернувся до суду 03.01.2017 р., останній платіж відповідачами здійснено 29.01.2009 р. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, тобто, банком пропущено строк позовної давності, а тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи подання заяви про застосування строку позовної давності, роз'яснення постанови пленуму та правову позицію Верховного Суду України.

Outcome: dismissed