Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі чверті частини від заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 08.06.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участь в утриманні дитини приймає не регулярно, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Додатково зазначила, що останнього разу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини у січні 2021 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначає, що у добровільному порядку надавав кошти на утримання дитини, однак позивач перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Проти сплати аліментів не заперечує, однак вважає, що вони повинні сплачуватись з дня постановлення судом рішення,а не з дня пред`явлення позивачем позову до суду. Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] . Згідно з довідками № 03-05264-2021, № 03-05262-2021 від 04.03.2021 року, виданими головним спеціалістом відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Абалдовою О.С., судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання дитини, що регулюються нормами Конвенції про права дитини та приписами Сімейного кодексу України. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред`явлення даного позову (з позовом до суду позивач звернулась 11.03.2021 року) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно. Доводи відповідача щодо стягнення аліментів з дня ухвалення рішення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суперечать приписам ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, суд зауважує, що вимоги щодо розміру аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку згідно з положеннями ч. 5 ст. 183 СК України стосуються стягнення аліментів на підставі судового наказу, і не застосовуються у разі стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач згідно Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved