Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», в особі представника юридичної компанії «Лігал Вей» [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Зазначені вище вимоги мотивують тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати заподіяну шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участі транспортного засобу «ЗАЗ» держаний номерний знак [NUMBER]. 10 грудня 2013 року відповідач, керуючи зазначеним вище транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої водію транспортного засобу «Mercedes Benz» заподіяно шкоду в розмірі 5396 грн. 59 коп. За умовами страхового Полісу, на підставі страхового акту №00132379 та зібраних документів сума страхового відшкодування становить 4497 грн. 16 коп. Таким чином, позивачем в повному обсязі виконані умови договору щодо відшкодування страхового випадку. У свою чергу відповідач [PERSON] здійснив дорожньо-транспортну пригоду в ставні алкогольного спяніння та не повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про страховий випадок належним чином. Отже, на підставі наведеного, позивач вважає наявні всі підстави для зворотної вимоги до відповідача про відшкодування сплаченої суми 4497 грн. 16 коп. та судового збору в розрізі 243 грн. 60 коп. Сторони в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про дату, час та місце судового розгляду. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовільнити. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.10, ч. 2 ст. 27 і ст. 60 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Наданими суду доказами встановлено, що 26 червня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] було укладено договір 2 із 3 (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати заподіяну шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участі транспортного засобу «ЗАЗ» держаний номерний знак [NUMBER]. Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року відповідач [PERSON], керуючи зазначеним вище транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої водію транспортного засобу «Mercedes Benz» заподіяно шкоду в розмірі 5396 грн. 59 коп. На виконання укладеного між сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами страхового Полісу, на підставі страхового акту №00132379 та зібраних документів позивачем сплачена сума страхового відшкодування, яка становить 4497 грн. 16 коп. Постановою суду від 31 грудня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Крім того, втсанволено, що дане адміністративне правопорушення вчинено 10 грудня 2013 року о 18 годині 00 хвилин по вулиці І.Франка в селі Вільхівка Мукачівського району. З метою врегулювання спору в досудовому порядку представником позивача було надіслано відповідачу вимогу про добровільне відшкодування завданого збитку в порядку регресу, яку останній отримав 25 серпня 2015 року. Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). До відносин, які виникли із страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застосовується стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а до тих, які виникли із добровільного страхування - стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування". Згідно статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, п. 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно підпунктів 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. 3 із 3 У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-1цс14, яка в силу частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для виконання, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання дорожньо-транспортної пригоди. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим. Як встановлено судом, позивачем відшкодовано шкоду, завдану іншою особою, тому його вимоги до відповідача, як особи, винної у заподіянні шкоди, про стягнення в порядку регресу суми виплаченого відшкодування, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, зважаючи на те, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення в стані алкогольного спяніння та не виконав покладений на нього обовязок повідомити страховика про страховий випадок не пізніше трьох робочих днів з дня його настання. Відповідно до статті 88 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення понесених ним судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп. є підставним и та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved