Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 10 травня 2018 року між ТОВ "Сімпл Мані" та [PERSON] укладено кредитний договір №SM-00016575. 29 травня 2019 року між ТОВ "Сімпл Мані" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20190529, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги від [PERSON] у сумі 26116.25 грн., з яких: 14612.5 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6833.64 грн. - заборгованість за комісіями (щомісячний процент), 0,11 грн. - заборгованість за процентами, 4670 грн. - заборгованість за пенею. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість у розмірі 26116.25 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у визначений строк відзив до суду не направила, у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому, у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін. Вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 10 травня 2018 року між ТОВ "Сімпл Мані" та [PERSON] укладено кредитний договір №SM-00016575, згідно п.п.2.1, 2.7, 2.9 якого, сума кредиту становить 10000 грн., річний процент - 0,001% річних виходячи із залишку заборгованості по кредитку, починаючи з дати видачі кредиту та встановлюється у розмірі, періоду часу один рік, але нараховуються щомісячно, щомісячний процент 3,99 % та обчислюється від загальної суми наданого кредиту за договором та нараховується щомісячно (а.с.5-6). Відповідно до п.3.1 вказаного договору, кредит надається строком на 36 фактичних місяців. Дата повернення кредиту 10 травня 2021 року включно. Проте, відповідач, всупереч взятим на себе зобов`язанням, порушила в односторонньому порядку умови договору у зв`язку з чим станом на 29 травня 2019 року у неї виникла заборгованість перед ТОВ "Сімпл Мані" у сумі 26116.25 грн., з яких: 14612.5 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6833.64 грн. - заборгованість за комісіями (щомісячний процент), 0,11 грн. - заборгованість за процентами, 4670 грн. - заборгованість за пенею(а.с.23). 29 травня 2019 року між ТОВ "Сімпл Мані" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20190529, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги від [PERSON] у сумі 26116.25 грн.(а.с.20-22). На підставі ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 07 червня 2019 року ТОВ "Сімпл Мані" направлено на адресу відповідачки повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від 10 травня 2018 року за №SM-00016575(а.с.18). Того ж дня на адресу відповідачки направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"(а.с.19). Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п.1 ст.11, ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. На підставі ч.2 ст. 1054 ЦК України, положення статей 1048 та 1050 ЦК України застосовуються до правовідносин, що виникають за укладеним сторонами договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Статтею 525 ЦК України, передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачка порушила взяті на себе по кредитному договору зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки 26116.25 грн. заборгованості підлягають повному задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат по справі в розмірі 2102 грн., так як стягнення вказаних витрат передбачено ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved