Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів їй та померлій її матері [PERSON]. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка 28 вересня 1971 року склала заповіт на випадок своєї смерті, в якому празвище спадкодавця зазначено помилково "[PERSON]", замість правильного "[PERSON]". Крім того, у свідоцтві про розірвання шлюбу заявниці її прізвище також зазначено "[PERSON]" замість правильного "[PERSON]". Вказана помилка не дає заявниці можливості належним чином оформити своє право на спадщину, а тому вона змушена була звернутись до суду із відповідною заявою. У судове засідання заявниця не з'явилась, направивши до суду заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, вимоги зазначені в заяві підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Представник Золотоніської міської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти задоволення вказаної заяви заперечень на направив. Представник відділ ДРАЦСу по м. Золотоноша міськрайонного управління юстиції в Черкаській області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.08.2015 на прізвище заявниці після розірвання шлюбу змінено із "[PERSON]" на "[PERSON]". Як вбачається із паспорта заявника, серії [NUMBER], виданого Золотоніським МРВ УМВС України в Черкаській області 27.09.2000, прізвище заявниці зазначене як "[PERSON]", що стверджується також свідоцтвом про народження останньої, серії [NUMBER] від 14.09.1948, в якому її матір`ю зазначена [PERSON], довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера. Таким чином, суд вважає, що при оформленні та видачі свідоцтва про розірвання шлюбу була допущена помилка та з невідомих причин прізвище дружини після розірвання шлюбу було помилково вказано як "[PERSON]", замість правильного - "[PERSON]". За таких обставин у суду не виникає жодних сумнівів щодо власника свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 серпня 2015 року, яким є [PERSON]. У заповіті від 28.09.1971, посвідченому державним нотаріусом Золотоніської державної контори Марчук К.П. за реєстровим № 3386, прізвище заповідача зазначено як "[PERSON]", проте відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.09.1948 персональні дані дружини зазначені як "[PERSON]", у свідоцтві про смерть (серії [NUMBER] від 19.04.2011) прізвище, ім`я та по-батькові померлої також зазначено як "[PERSON]". Таким чином, суд вважає, що при оформленні заповіту працівником нотаріальної контори була допущена помилка та з невідомих причин прізвище заповідача було помилково вказано як "[PERSON]", замість правильного - "[PERSON]". Суд дійшов висновку, що заявник звернувся із заявою до суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів з метою усунення перешкод у оформленні спадщини. Встановлення даного факту не пов'язується з іншим вирішенням спору про право. Оскільки невідповідність в написанні прізвищ у правовстановлюючих документах перешкоджає реалізації заявнику права на оформлення спадщини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] у повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved