Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

20.10.2014 року представник КП «Харківські теплові мережі» Зуєва Д.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання в сумі 6126 грн. 48 коп. В обґрунтування позову представник позивача вказала, що позивач надає послуги з центрального опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п. 18 Правил, оплата за надані послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, однак за період з 01.10.2009 р. по 30.09.2013 р. відповідачі проводили розрахунки не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 6126 грн. 48 коп. В судовому засіданні представник позивача Зуєва Д.С. наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Заперечувала проти застосування позовної давності, оскільки відповідачі частково сплачували заборгованість, в зв'язку з чим строк позовної давності неодноразово переривався. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов, однак просила застосувати строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України та стягнути з них заборгованість за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Суд зазначає, що згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. № 1875-IV споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору і оплачувати послуги у строки встановлені договором або законом. Між відповідачами і позивачем склалися фактично договірні відносини, оскільки позивач надавав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі користувалися зазначеними послугами, від них не відмовлявся. Позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІУ від 24.06.2004 року, "Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 та "Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів споживання. Відповідно до статті 67 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, тепловаенергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як убачається з розрахунку заборгованості, за відповідачами в період з 01.10.2009 р. по 30.09.2013 р. утворилася заборгованість у розмірі 6126 грн. 48 коп. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідач під час розгляду справи по суті просив застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як убачається з довідки щодо заборгованості, відповідачами починаючи з жовтня 2008 року неодноразово здійснювалися оплати за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води з потреб гарячого водопостачання, тобто такими діями відповідачі фактично визнавали наявність у них боргу перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення суду не минули строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, а тому відсутні підстави для її застосування. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частках.

Outcome: approved