Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інтер-Поліс" (далі - ПрАТ "СК "Інтер-Поліс") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON], про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 листопада 2014 року на вул. Оболонській в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля TOYOTA Camry, д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля KIA Sportage, д.р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] Як стверджував позивач, винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди є водій [PERSON] Позивач зазначив, що відповідачем не сплачено страховий платіж за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 13 жовтня 2013 року №АС/9100243, укладеного між ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" та власником автомобіля KIA Sportage, д.р.н. [NUMBER], [PERSON], а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 983, 988 ЦК України просив суд визнати недійсним зазначений договір страхування. У судове засідання представник позивача не з'явився, позивач про дату, час та місце розгляду належним чином повідомлявся, представник позивача надіслав до суду факсом заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що на виконання умов договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 13 жовтня 2013 року №АС/9100243 він сплатив страховику страховий платіж, що підтверджується відміткою у полісі. Крім того, [PERSON] зазначив, що несплата страхового платежу за договором страхування не свідчить про його недійсність. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як і будь-яке зобов'язання, страхове зобов'язання може виникати з договору або з інших підстав, які передбачені законом. Поняття договору страхування закріплено в ст. 979 ЦК України, ст. 354 ГК України та в ст. 16 Закону України "Про страхування". Так, згідно з наведеною статтею Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, договір страхування є двостороннім, оплатним, строковим, консенсуальним. Його також можна віднести до договорів про надання послуг та на користь третьої особи. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України). Ст. 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2013 року між ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9100243. Предметом договору є майнові інтереси, які не суперечать закону та пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля KIA Sportage, д.р.н. [NUMBER] (або особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом) (а. с. 4). Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000,00 грн, майну - 50000,00 грн, франшиза за договором - 0 грн. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса (а. с. 4). Як стверджував позивач, відповідачем [PERSON] не сплачено страховий платіж за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 13 жовтня 2013 року №АС/9100243, а тому на підставі ст. ст. 203, 215, 983, 988 ЦК України цей договір слід визнати недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ч. 2 ст. 998 ЦК України визначені додаткові підстави для визнання недійсним договору страхування. Так, за змістом цієї норми договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Ст. 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 998 ЦК України, для визнання недійсним договору обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 13 жовтня 2013 року №АС/9100243. Законодавець у ст. 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення" договору і "набрання ним чинності". Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. У випадку, що розглядається, моментом укладення договору не є момент набрання ним чинності, оскільки він був укладений 13 жовтня 2013 року, а набрав чинності з 19 жовтня 2013 року, що визначено умовами договору. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Отже, невиконання страхувальником взятого на себе за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів зобов'язання щодо сплати страхового платежу не може слугувати правовою підставою для визнання такого договору недійсним. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" у задоволенні його позову. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 203, 206-208, 638, 979, 980-984, 998 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16-18 Закону України "Про страхування",

Outcome: dismissed