Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивачем до суду подано позов, де просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ в сумі 7259,12 гривень. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що відповідач, будучи побутовим споживачем природного газу, здійснювала оплату за постачання газу несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у вказаному розмірі, що стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушених прав та інтересів. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 08.07.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням сторін (а.с. 42). В подальшому, ухвалою суду від 06.08.2021 року здійснено перехід до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 66). У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також останній не заперечував щодо заочного розгляду справи (а.с. 98). Підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи (а.с. 93-97). Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. У своїй діяльності по постачанню природного газу ТОВ "Житомиргаз збут" керується нормами Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила № 2496), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 (далі Типовий договір постачання природного газу), Цивільним кодексом України. Підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу. Відповідач вважається такою, що прийняла пропозицію позивача щодо укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам, положення якого затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500. Крім цього, відповідно до довідки ТОВ "Житомиргаз збут", останнє надавало послуги з постачання природного газу відповідачу; станом на 05.04.2017 року газопостачання припинено (а.с. 9). Згідно п. 2 глави І Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 року №2496 на постачальників, споживачів природного газу- фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС розповсюджуються "Правила постачання природного газу", затверджених вказаною постановою. Відповідно розділу ІІІ зазначених Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору. В період з 1.01.2016 року по 01.05.2021 року оплата за надання послуги з газопостачання здійснювалась відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 7259,12 гривень, що підтверджується розрахунком споживання природного газу (а.с. 8). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Положенням ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідач подала відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки по-перше: позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки борг виник з 01.01.2016 року, по-друге: 12.08.2014 року відповідач та члени її родини в рамках виконавчого провадження №42231644 були виселені з житлового приміщення за адресою реєстрації та проживання: [ADDRESS] , а вказана квартира була опломбована (а.с. 47). До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено постанову про відкриття виконавчого провадження №42231644 від 26.02.2014 року, акт державного виконавця від 12.08.2014 року, складений в рамках виконання такого виконавчого провадження та постанову старшого державного виконавця від 28.08.2014 року про закінчення виконавчого провадження №42231644 (а.с. 48-50). Відповіддю на відзив представник позивача заперечив проти обставин, викладених у відзиві. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено наступне. У травні 2017 року позивач звертався до Житомирського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ у сумі 7254,54 гривень, яка виникла за період з 01.02.2016 року по 04.04.2017 року. Судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 25.05.2017 року видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість, яка утворилась за період з 01.02.2016 року по 04.04.2017 року за спожитий природний газ в сумі 7254,54 гривень (а.с. 36). Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.03.2021 року [PERSON] поновлено строк для подання заяви про скасування судового наказу №278/1087/17 від 25.05.2017 року, а вказаний судовий наказ скасовано (а.с. 37-38). У зв`язку із скасуванням вказаного судового наказу 02.04.2021 року Житомирський РВ ДВС прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому, відповідачем взагалі не було погашено заборгованості за спожитий природний газ. Скасування судового наказу стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою. Представник позивача зазначає, що у зв`язку з тим, що зазначений судовий наказ був скасований майже через чотири роки, в цей проміжок часу (з моменту його видачі до моменту скасування) ТОВ "Житомиргаз збут" не потребувало захисту порушених прав з боку [PERSON] , а тільки з моменту скасування такого судового рішення - наказу розпочався перебіг позовної давності, відтак, строк позовної давності позивачем не пропущено. Щодо заперечень в частині невикористання природного газу відповідачем представником позивача зазначено наступне. Доводи [PERSON] про те, що вона не користувалася природним газом за місцем реєстрації у зв`язку з виселення та тим, що фактично не проживає у такій квартирі, не підтверджені жодними доказами. За приписами п. 19 Розділу ІІІ діючих Правил відповідач зобов`язана була повідомити позивача про звільнення приміщення не пізніше ніж за 21 день до такого звільнення. Відповідач не повідомляла позивача про припинення користування природним газом та про звільнення квартири у зв`язку з виселенням, здійснювавши фактичне спаживання природного газу, а тому у відповідності до зазначеного пункту Правил зобов`язана здійснити оплату за договором постачання природного газу, виходячи з умов договору (а.с. 54-57). До відповіді на відзив долучено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №268588303 від 2.08.2021 року, з якої вбачається, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 58). На квартиру на підставі договору іпотеки накладено обтяження у вигляді арешту, що підтверджується витягом з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 59-60). Але даний факт нічого як не доводить, та не спростовує в частині заперечення щодо позовних вимог з боку відповідача. Заперечень на відповідь на відзив від відповідача не надходило, остання не спростувала обставин, викладених представником позивача у відповіді на відзив. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію: Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати). Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі№ 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Відповідно до п. 19 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року у разі звільнення займаного приміщення (остаточного припинення користування природним газом) побутовий споживач зобов`язаний повідомити про це діючого постачальника не пізніше ніж за двадцять один день до дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно з ним розрахуватись за договором на постачання природного газу до вказаного споживачем дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем діючого постачальника про звільнення приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату за договором на постачання природного газу, виходячи з умов договору. При цьому договір постачання природного газу з новим споживачем укладається після розірвання договору на постачання із споживачем, який звільняє приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак - задоволенню позову, виходячи з наступного. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов публічного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Відповідачем не дотримано зобов`язань по оплаті спожитого природного газу. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Твердження відповідача в обґрунтування відмови у задоволенні позову спростовані викладеними у відповіді на відзив обставинами представника позивача. Суд погоджується з викладеними у відповіді на відзив обставинами як в частині спростування пропуску строку позовної давності, так і в частині спростування відсутності зобов`язань відповідача перед позивачем по сплаті заборгованості за спожитий природний газ, а тому на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, наданих позивачем доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних як доведених позивачем. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним та документально підтверджений судовий збір в сумі 2270, 00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved