Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернувся [PERSON], посилаючись на те, що 07 лютого 1994 року у КСП «Прогрес» він придбав ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено секретарем Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області Мельник О. С. за реєстром №6. Рішенням №31 від 28 листопада 1996 року виконавчого комітету Іванівської сільської ради відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року передано у приватну власність громадянам, в тому числі йому, земельну ділянку загальною площею 0,34 га, з яких: для обслуговування житлового будинку -0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,09 га по [ADDRESS]. Цим же рішенням передано у власність [PERSON], земельну ділянку загальною площею 0,35 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку -0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,10 га по [ADDRESS] (порядковий [NUMBER]). Порядок виникнення права власності на земельні ділянки визначався статтями 22, 23 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ, який діяв на той час. Зокрема, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте, дія статті 23 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ була зупинена щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 від 26.12.92 "Про приватизацію земельних ділянок", а саме громадян України, яким були передані приватну власність земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки одержані ними до 01 січня 2002 р. у власність. Тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Як він дізнався при зверненні за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, 12 грудня 2000 року складений акт про встановлення та погодження межі земельної ділянки на місцевості, згідно з яким передано на зберігання [PERSON] межові знаки в кількості 3 штуки. У вказаному акті його підпис було підроблено. Рішенням №99 від 27 лютого 2001 року 15 сесії 23 скликання Іванівської сільської ради затверджено матеріали технічної документації на землю та передано безкоштовно в приватну власність земельні ділянки жителям села Богатирка, в т.ч. [PERSON] площею 0,3704 га. На підставі вказаного рішення 27 травня 2001 року гр. [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю на бланку серії І-КВ №045200 на земельну ділянку розташовану в селі Богатирка Ставищенського району Київської області площею 0,3704 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку -0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,1204 га. [INFO] в селі Богатирка Ставищенського району Київської області [PERSON] померла. Спадкоємцею за заповітом, яка прийняла спадщину, подавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна є [PERSON]. Слід зазначити, що вказане рішення суперечило законодавству, оскільки технічна документація виготовлена невірно, а саме: межа земельної ділянки проходила через земельну ділянку, яка перебувала в його користуванні, і не відповідала черговому кадастровому плану. У нього залишилося лише 0,0916 га, що підтверджується викопіюванням з проекту формування території. Позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення №99 від 27 лютого 2001 року 15 сесії 23 скликання Іванівської сільської ради в частині затвердження матеріалів технічної документації на землю та передачі безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки розташованої в селі Богатирка Ставищенського району Київської області, площею 0,3704 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку -0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,1204 га, та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю виданий 27 травня 2001 року на бланку серії І-КВ №045200 на ім'я [PERSON] на земельну ділянку розташовану в селі Богатирка Ставищенського району Київської області, площею 0,3704 га, в тому числі 0,2500 га для обслуговування житлових будівель та господарських споруд та 0,1204 га для ведення особистого підсобного господарства, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №145. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. причинисвоєї неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в інтересах позивача підтримала, підтвердила обставини, на які позивач посилається в позовній заяві. Представник відповідача - Іванівської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду з сільської ради надійшла заява, в якій позовні вимоги вона визнає, просить справу розглядати без участі її представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, розглянувши матеріали справи, заяви про визнання позову відповідачами, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 07 лютого 1994 року [PERSON] у КСП «Прогрес» придбав ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено секретарем Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області [PERSON] за реєстром №6, що підтверджується договором купівлі-продажу (а. с. 11-14, 34-35). Рішенням №31 від 28 листопада 1996 року виконавчого комітету Іванівської сільської ради відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року передано у приватну власність громадянам, в тому числі позивачу, земельну ділянку загальною площею 0,34 га, з яких: для обслуговування житлового будинку -0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,09 га по [ADDRESS]. Цим же рішенням передано у власність [PERSON], земельну ділянку загальною площею 0,35 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку -0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,10 га по [ADDRESS] ( порядковий [NUMBER]) (а. с. 16). Порядок виникнення права власності на земельні ділянки визначався статтями 22, 23 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ, який діяв на той час. Зокрема, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте, дія статті 23 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-ХІІ була зупинена щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 від 26.12.92 "Про приватизацію земельних ділянок", а саме: громадян України, яким були передані приватну власність земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. У відповідності з пунктом 1,7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Земельного Кодексу України від 21.10.2001 року цей Кодекс набирає чинності з 1січня 2002 року. Громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки одержані ними до 01 січня 2002 р. у власність, тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Пунктом 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України (від 21.10.2001 року) встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. При зверненні за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки позивач дізнався, що 12 грудня 2000 року був складений акт про встановлення та погодження межі земельної ділянки на місцевості, згідно з яким передано на зберігання [PERSON] межові знаки в кількості 3 штуки (а. с. 9). У вказаному акті підпис позивача було підроблено, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 16 грудня 2013 року (а. с. 15). Рішенням №99 від 27 лютого 2001 року 15 сесії 23 скликання Іванівської сільської ради затверджено матеріали технічної документації на землю та передано безкоштовно в приватну власність земельні ділянки жителям села Богатирка, в т.ч. [PERSON] площею 0,3704 га (а. с. 7-10). На підставі вказаного рішення 27 травня 2001 року гр. [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю на бланку серії І-КВ №045200 на земельну ділянку розташовану в селі Богатирка Ставищенського району Київської області площею 0,3704 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку -0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,1204 га. [INFO] в селі Богатирка Ставищенського району Київської області [PERSON] померла, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №12013100280000346. Спадкоємцею за заповітом, яка прийняла спадщину подавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна є відповідач по справі - [PERSON]. Вказане рішення суперечило законодавству, оскільки технічна документація виготовлена невірно, а саме межа земельної ділянки проходила через земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача, і не відповідала черговому кадастровому плану. У [PERSON] залишилося лише 0,0916 га, що підтверджується викопіюванням з проекту формування території (а. 17). Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно пункту 4 частини першої статті 268 Цивільного Кодексу України на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не поширюється. У відповідності з пунктом 1 розділу IX Прикінцеві положення "Земельного Кодексу України" від 21.10.2001 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2002 року. Пунктом 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України (від 21.10.2001 року) встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно частини 1 статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно статті 79 Земельного Кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що рішення №99 від 27 лютого 2001 року 15 сесії 23 скликання Іванівської сільської ради в частині затвердження матеріалів технічної документації на землю та передачі безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки розташованої в селі Богатирка Ставищенського району Київської області, площею 0,3704 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку -0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,1204 га та виданий [PERSON] на підставі цього рішення державний акт на право приватної власності на землю на бланку серії І-КВ №045200 не відповідають вимогам законодавства України, суд дійшов висновку, що їх слід визнати недійсними, а рішення №99 від 27 лютого 2001 року 15 сесії 23 скликання Іванівської сільської ради в зазначеній частині підлягає скасуванню. Оскільки відповідачі до пред'явлення даного позову і в судовому засіданні не оспорювали позовних вимог, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved