Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

16 травня 2018 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідача, в якому зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], в якому зареєстрована відповідач, але в ньому ніколи не проживала та більше 10 років мешкає за іншою адресою. Наявність реєстрації останньої в житловому будинку перешкоджає позивачу у повній мірі розпоряджатися своїм житлом. Позивачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та погодилася на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, заяви про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власницею житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] на підставі рішення місцевого Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстрованого Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 13 березня 2006 року, за реєстраційним номером 9212083, номер запису 1647 в книзі 9 (а.с.5,6). В зазначеному будинку зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 05 лютого 2018 року та копією будинкової книги № 2539 (а.с.7,8-12). Однак, з акту обстеження місця проживання від 12 листопада 2018 року убачається, що відповідач зареєстрована, але в даному будинку не проживає і фактичне місце її проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.38). Відповідач порушує право позивача тим, що не знялася з реєстрації як така, що не проживає і не користується жилим приміщенням. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 72 зазначеного Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень пунктів 33,35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Враховуючи те, що відповідач не проживає у житловому приміщенні понад шість місяців з моменту реєстрації, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їй користуватися житловим приміщенням, відсутність права власності на житловий будинок, суд приходить до висновку, що відповідач може бути визнана такою, що втратила право користування житловим будинком, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач на підставі п."г" ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved