Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 13 грудня 2001 року на Павлоградській товарній біржі та зареєстрованого за № 12/26-НД; встановити факт, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 13 грудня 2001 року на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 13 грудня 2001 року між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої в будинку [ADDRESS] . Вказаний договір укладений в Павлоградській товарній біржі (реєстраційний номер № 12/26-НД) та зареєстрований в КП «Павлоградське МБТІ». Враховуючи зміни у законодавстві, вищевказаний договір не є дійсним і в даний час позивач позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір та розпорядитися квартирою на свій розсуд. На момент укладення договору для встановлення особи позивач подавала документ паспорт громадянина Російської Федерації, в якому на російській мові зазначено ім`я « [PERSON] ». При укладенні договору працівники Павлоградської товарної біржі самостійно здійснили переклад ім`я позивача на українську мову як « [PERSON] ». Після переїзду до України, позивач отримала паспорт громадянина України, в якому зазначено її ім`я « [PERSON] ». У зв`язку з вищевказаними обставинами, позивач змушена була звернутися до суду для того щоб встановити належність їй договору купівлі-продажу квартири, визнавши його дійсним. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності або відзиву на позов не подавали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 3 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 13 грудня 2001 року, продавець [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м. за 6360 грн. Пунктом 4 даного договору засвідчено, що зазначене нерухоме майно до цього часу нікому не продано, не подаровано, у спорі та під арештом не знаходиться (а.с.7). Вказаний договір зареєстровано в КП «Павлоградське МБТІ», що підтверджується копією довідки від 19.11.2019 № 7446 (а.с.8). Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Павлоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03 червня 2016 року, позивач після реєстрації шлюбу змінили прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.4). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Враховуючи давність укладення договору купівлі-продажу, у вказаний документ неможливо внести виправлення особою, яка його посвідчувала. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 01.03.2016 поизвачу присвоєно прізвище " [PERSON] ". Згідно свідоцтва про шлюб від 03.06.2016 [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] ". З матеріалів справи вбачається, що різні написання імені позивача викликані різними перекладом з російської мови на українську. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved