Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

22 грудня 2020 року до Дарницького районного суду міста Києва від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надійшов позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертаючись із позовом до суду позивач зазначає, що 16 жовтня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2327 від 16 жовтня 2007 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 77 000 доларів 00 центів США зі сплатою 12, 5% (відсотків) річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 16 жовтня 2017 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору 16 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено іпотечний договір для задоволення вимог ВАТ «Державний ощадний банк України». У зв`язку із невиконання умов кредитного договору та рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2011 року про стягнення заборгованості, банк звернувся із цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2020 року цивільну справу № 753/21915/20 передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду від позивача 14 січня 2021 року надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі. призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 лютого 2021 року на 10:30 год. 11 лютого 2021 року відповідачкою до суду було подано заяву про закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що 12 лютого 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 3 червня 2019 року, а отже на час відкриття провадження у цій справі вже існувало рішення суду між тими ж сторонами, стосовно того ж предмету спору, з тих самих підстав. 11 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах є по суті визнання права власності за банком на земельну ділянку та будинок на ній, а тому не можу розглядатись судом, оскільки такий спосіб звернення передбачено умовами іпотечного договору. Також вказала, що будинок, який знаходиться на земельній ділянці, що була передана в іпотеку не був предметом іпотеки, а тому на нього не може бути звернуто стягнення. Зауважила, що в цьому випадку необхідно застосувати ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки садовий будинок, на який просить позивач звернути стягнення є єдиним місцем проживання відповідачки, його загальна площа не перевищує 250 кв.м. 18 лютого 2021 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 11 березня 2021 року 11:00 год. 18 лютого 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій не погодився з доводами відповідачки стосовно обраного способу захисту прав, зауважив, що позивачем враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року та обрано спосіб захисту порушеного права (звернення стягнення на предмет іпотеки), який не можна ототожнювати із позасудовим способом захисту порушеного права. Вказав, що оскільки відповідачкою садовий будинок на земельній ділянці, що була передана в іпотеку, було збудовано після укладання договору іпотеки, з урахуванням норм ЗУ «Про іпотеку», садовий будинок розташований на такій земельній ділянці нерозривно пов`язаний з предметом іпотеки. Стосовно застосування норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначив, що норми цього закону не підлягають застосуванню, оскільки садовий будинок, на який позивач просить звернути стягнення, не є житловим будинком, оскільки не відповідає установленим нормативам, крім того, відповідачка має у власності інше майно. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року підготовче засідання відкладено на 6 квітня 2021 року, а 6 квітня 2021 року підготовче засідання відкладено на 26 квітня 2021 року у зв`язку з неявкою представника позивача. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 22 червня та 11 серпня 2021 року позивач підтримав свої доводи, надав додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог та просив позов задовольнити в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення заборгованості перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії від 16 жовтня 2007 року № 2327 у розмірі 88778,16 доларів США, з яких: 71378,97 дол США загальна сума заборгованості, 8587,42 дол США загальна сума прострочених нарахованих відсотків, 1610,55 дол США загальна сума пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом, 6418,26 дол США загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу за період з 17 вересня 2017 року по 17 вересня 2020 року, 782,96 дол США загальна сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по відсоткам за період з 17 вересня 2017 року по 17 вересня 2020 року, звернути стягнення на предмети іпотеки за іпотечним договором від 16 жовтня 2007 року № 5175, укладеним міжАкціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., зареєстрованим в реєстрі за № 381, а саме на земельну ділянку площею 0, 0613 га, кадастровий номер 8000000000:90:962:0006, що має цільове призначення - ведення садівництва та розташована за адресою: [ADDRESS] , зі всіма невід`ємними її приналежностями, яка на праві власності належить [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ № 144667, виданого Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 03 червня 2003 року, та розташованій на цій земельній ділянці садовий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 139,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку", за ціною, визначеною в рамках виконавчого провадження на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримала доводи, викладені у відзиві на позов, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зауважила, що вказаний садовий будинок є єдиним місцем її проживання. Третя особа - [PERSON] в судове засідання повторно не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, які повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, та за погодженням сторін. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи та докази, надані учасниками справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2327 від 16 жовтня 2007 року, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 77 000 доларів 00 центів США зі сплатою 12, 5 % (відсотків) річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 16 жовтня 2017 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.19-20). У якості забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 16 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем укладено іпотечний договір для задоволення вимог ВАТ «Державний ощадний банк України», що виникли на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № 2327 від 16 жовтня 2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] про отримання в кредит грошових коштів в сумі 77 000 доларів 00 центів США, за умовами якого відповідач передала в іпотеку земельну ділянку 32 (тридцять два), що має цільове призначення - ведення садівництва, та яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0, 0613 га, оцінену в сумі 782 200 грн. 00 (нуль) коп., належить відповідачу на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ №144667, виданого Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 03 червня 2003 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 10-7-00382, кадастровий номер земельної ділянки - 8000000000:90:962:0006 (а.с. 21-27). Позивач виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредитні кошти в повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує умови договору, станом день звернення із позовом до суду загальна заборгованість його перед банком становить 88 778 доларів 16 центів США, яка складається з наступних складових: 71378,97 доларів США загальна заборгованість, 8587,42 дол США загальна сума прострочених нарахованих відсотків, 1610,55 дол США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків, 6418,26 дол САША - 3% річних від простороченої суми заборгованості по основному боргу та 782,96 дол США - сума 3% річних від простороченої заборгованості по відсоткам. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2011 року позов АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 77 787 доларів 74 центів США, що еквівалентно на дату винесення рішення 620 084 грн. 97 коп.. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За наслідками постановленого рішення суду позивачем отримано виконавчий лист та звернуто його до виконання в межах процедури виконання рішення суду, наразі який перебуває на виконанні у виконавчій службі за територіальністю. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (частини перша статті 572 ЦК України). Частиною першою статті 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). [PERSON] відповідно до умов договору іпотеки засвідчила, що всі умови договору їй зрозумілі, й вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердила свою здатність їх виконувати своїм підписом. Відповідно до пункту 6.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку якщо в момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка х гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності за цим договором виявиться недійсною. При цьому у разі порушення зобов`язання та/або умов цього договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він від`ємний від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. Положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду у будь-який час за захистом свої\\х порушених прав у встановлено законом порядку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи позичальник [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені договором позики, тобто не повертає отримані в кредит кошти. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На час розгляду страви загальна заборгованість третьої особи - позичальника [PERSON] перед позивачем становить 88 778 доларів 16 центів США (а.с.9-10). Таким чином, судом встановлений факт неналежного виконання зобов1язань позичальника за договором позики. Відповідачка під час розгляду справи не оспорювала факт наявності заборгованості за кредитним договором, а також не заперечувала розмір такої заборгованості. При цьому пояснила, що не зверталась до державних виконавців та не запитувала стосовно розміру заборгованості за кредитним договором, яка є на цей час. Зауважила, що на погашення заборгованості вносились незначні кошти, вона хотіла самостійно продати будинок та землю для погашення заборгованості, але покупці не погоджувались на запропоновану нею суму. Позивачем при зверненні до суду дотримані вимоги статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким іпотекодержатель надіслав іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначений стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Так, іпотекодержатель листами від 8 липня 2016 року, надсилав на адреси боржника та іпотекодавця (відповідача у справі) повідомлення про усунення порушень основного зобов`язання, що підтверджується наданими суду документами та зворотними повідомленнями, які повернулись на адресу банку. Крім того, 8 липня 2016 року банк надсилав відповідачу письмове повідомлення в порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку», у якому зокрема зазначалось, що оскільки боржником не виконано умови кредитного договору, банк на підставі п. 6.6 договору іпотеки вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки. (а.с 193-200). Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Матеріали даної справи містять підтверджуючі документи, що боржник отримав вказане повідомлення (зворотне поштове повідомлення з особистим підписом). Проте, дана вимога ним залишена без задоволення, борг ним не погашений, тому іпотекодержатель/позивач правомірно розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного Закону. Згідно із статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частини третя статті 33 вказаного закону). Згідно із частиною першою статті 34 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як вбачається із іпотечного договору земельна ділянка № [NUMBER] , що має цільове призначення - ведення садівництва та яка розташована на [ADDRESS] й має площу 0, 0613 га, на праві власності належить відповідачу [PERSON] , на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ № 144667, виданого Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 03 червня 2003 року, й зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 10-7-00382, кадастровий номер земельної ділянки - 8000000000:90:962:0006. Судом встановлено, що позичальник (третя особа) допустив порушення вимог кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, іпотека не припинена. З врахуванням наведеного АТ «Державний ощадний банк України» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку» , якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У спірному випадку іпотекодержатель на власний розсуд обрав судовий спосіб свого захисту звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», що відповідає вимогам закону. Приймаючи до уваги те, що звернення стягнення має відбуватись у межах процедури виконавчого провадження, то, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, а тому незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11 цс 18). Доводи відповідача про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів зводяться до визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, і такий спосіб звернення не може бути предметом розгляду суду, спростовується встановленими вище обставинами та зазначеними нормами ЗУ «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору. Доводи відповідача про те, що позивачем обрано позасудовий спосіб задоволення вимог, спростовується правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 205/578/14-ц від 12 червня 2019 року, відповідно до яких, зокрема судом було зазначено, що: «Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду(стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону». Під час звернення позивача до суду із цим позовом, ним обрано спосіб захисту порушеного права шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, що, з урахуванням вказаної вище правової позиції Верховного Суду є судовим способом захисту порушених прав, а отже не може ототожнюватись із позасудовим та, відповідно, такий спосіб захисту порушеного права може бути предметом розгляду суду. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку кадастровий номер - 8000000000:90:962:0006, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Стосовно вимоги банку про звернення стягнення на садовий будинок, що розташований на цій земельній ділянці суд зазначає таке. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , з додатковими спорудами, розташованими на земельній ділянці кадастровий номер - 8000000000:90:962:0006 на праві власності зареєстрований за [PERSON] 11 липня 2017 року (а.с. 33). Як було встановлено судом, реєстрація вказаного садового будинку здійснювалась працівниками банку на підставі довіреності, яка була видана [PERSON] 8 грудня 2016 року та відповідно до якої, остання надавала право особам, зазначеним у довіреності, зокрема, вирішувати питання пов`язані з оформленням, замовленням та отриманням будь-яких документів, необхідних для продажу належного їй нерухомого майна - земельної ділянки, оформленням, замовленням та отриманням на її ім`я документів про право власності на садовий будинок, розташований на земельній ділянці кадастровий номер - 8000000000:90:962:0006. Зауваження відповідачки про те, що вона відмінила дію довіреності від 8 грудня 2016 року, а тому будинок не міг бути зареєстрований за нею на праві власності вказаними особами, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки відповідачкою не надано суду доказів вказаного, а також не зазначено дату відміни довіреності, а відповідно до відомостей із з Державного реєстру речових прав станом на 15 жовтня 2020 року садовий будинок зареєстрований за відповідачкою (підстава: технічний паспорт, серія, номер б/н від 9 червня 2017 року). Доводи відповідачки стосовно того, що садовий будинок не може бути реалізований на прилюдних торгах, оскільки не є предметом іпотеки, спростовуються таким. Відповідно до пункту 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка [ADDRESS] та має площу 0,0613га зі всіма невід`ємними її приналежностями. Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 5 ЗУ «Про Іпотеку» нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Як зазначила у судовому засіданні відповідачка, вона не пам`ятає коли саме був побудований будинок, проте вказала, що такий був збудований після укладання договору іпотеки, за дозволом на цього будівництво, в тому числі до іпотекодержателя, вона не зверталась. Судом було встановлено на підставі наданих представником позивача належних та достатніх доказів, що будинок на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, був на праві власності зареєстрований за відповідачкою 11 липня 2017 року, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав вказаний будинок не є об`єктом житлової нерухомості, крім того, цільове призначення земельної ділянки: ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби. Отже, земельна ділянка, що була передана відповідачем позивачу в іпотеку та розташований на ній садовий будинок, є нерозривно пов`язаними об`єктами нерухомості, а тому вимоги банку про звернення стягнення на земельну ділянку разом із садовим будинком на ній є обґрунтованими. Стосовно застосування до вказаного садового будинку положень норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає таке. Відповідно до положень вказаного закону, з урахуванням ЗУ «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Протягом дії цього Закону: не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Відповідно до пункту 14.1.129.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки; Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень; Пунктом 14.1.129.2 визначено, що садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків. Як зазначалось, будинок на земельній ділянці, переданій в іпотеку, зареєстрований на праві власності за відповідачкою саме як садовий будинок, в тому числі з урахуванням цільового призначення земельної ділянки, отже до вказаних вимог позивача не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, допустимими та достатніми доказами у справі заявлені позивачем вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 37436,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved