Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: 21.03.2017 року керівник Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що заочним рішенням Черкаського районного суду від 20.04.2015 року у справі № 707/581/14-ц позов прокурора задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 06.11.2007 року „Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради" в тому числі, в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер 7124982500:03:001:0045.Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 104390 від 14.05.2008 на право власності на земельну ділянку площею 0,1105 га, виданий [PERSON] та скасовано державну реєстрацію вказаної земельної ділянки. Витребувано у [PERSON] спірну земельну ділянку на користь ДП „Черкаське лісове господарство", як лісову земельну ділянку. Вказане рішення суду набрало законної сили 01.05.2015 року. Під час виконання вказаного рішення суду Черкаською місцевою прокуратурою встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4767 від 30.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. Рішенням державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Старовойтова О.С. № 18489454 від 30.12.2014 року за відповідачем зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82571112 від 16.03.2017 року спірна земельна ділянка площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер 7124982500:03:001:0045 відчужена на користь відповідача. Ринкова вартість земельної ділянки становить 55 140 грн. відповідно до п.3 Договору купівлі-продажу та Звіту про оцінку майна виданого ТОВ «Контакт-Сервіс» від 22.12.2014. З огляду на подальше відчуження незаконно переданої у приватну власність земельної ділянки, інтереси постійного лісокористувача в особі Державного підприємства «Черкаське лісове господарство» залишились не захищеними - спір щодо її витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку Так як земельна ділянка загальною площею 0,1105 га, розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, за кадастровим номером 7124982500:03:001:0045 вибула з користування ДП „Черкасилісгосп" не з його волі, остання має бути витребувана із незаконного володіння [PERSON] , як добросовісного набувача на користь держави в особі постійного лісокористувача. Враховуючи те, що незаконність передачі у приватну власність спірної земельної ділянки за кадастровим номером 7124982500:03:001:0045 була встановлена у рішенні Черкаського районного суду від 20.04.2015 року у справі № 707/581/14-ц, яке набрало законної сили, а також те, що законом визначено спеціальний порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав, підлягає скасуванню в судовому порядку рішення державного реєстратора, в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. № 18489454 від 30.12.2014 року, на підставі якого за відповідачем зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку, а згідно листа ДП „Черкаське лісове господарство» № 1036/03/10 від 19.10.2016 спірна земельна ділянка, залишається незайнятою та вільною від забудови і огородження. Прокурор, просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим номером 7124982500:03:001:0045, загальною вартістю 54 140 грн. за [PERSON] , винесене 30.12.2014 року державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., індексний номер: 18489454; витребувати у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1105 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за кадастровим номером 7124982500:03:001:0045, загальною вартістю 54 140 грн., яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу № 4767 від 30.12.2014 року на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство»; стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 4000 грн. Стислий виклад відзиву відповідача: 15.01.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. У 2014 році у відповідача з`явився намір придбати земельну ділянку. В листопаді згаданого року, знайшовши відповідне оголошення, [PERSON] звернувся за номером телефону вказаним в оголошенні про продаж земельної ділянки. Продавець, чоловік похилого віку [PERSON] показав йому ділянку, яка розташована на околиці села Геронимівка Черкаського району. Ділянка площею 0,1105 га використовувалась власником для городництва. Близько десяти сусідніх ділянок також були зайняті під городи, деякі з них були переорані, інші мали залишки незібраного врожаю. Ділянки межують з промисловим підприємством огородженим бетонним парканом. [PERSON] також показав відповідачу державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 104390 від 14.05.2008 року і пояснив, що використовує ділянку більше десяти років. Шість років тому оформив на неї право власності. Нині вимушений її продати через скрутне матеріальне становище, оскільки кошти необхідні для лікування. Оглядаючи ділянку [PERSON] не міг навіть уявити, що вона колись могла належати до земель лісогосподарського призначення. Ніяких лісонасаджень на земельній ділянці не було. В державному акті зазначалось цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Приватний нотаріус Старовойтов О.С. до якого відповідач з [PERSON] звернулись, здійснив перевірку і запевнив [PERSON] , що всі документи на ділянку [PERSON] законні і немає ніяких перешкод для її продажу. 30.12.2014 року було укладено договір купівлі-продажу і право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] , як до добросовісного набувача. Отже він не тільки не порушив жодного закону, а й не мав намірів цього робити. Тобто відповідач розумів, що на законних підставах набуває земельну ділянку і не знав та не міг знати про будь-які порушення. Попередній власник земельної ділянки [PERSON] також є добросовісним набувачем, який маючи намір отримати у власність земельну ділянку повністю покладався на легітимність добросовісних дій державних органів. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Позов заявлено в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство». Однак керівництво вказаного підприємства не зверталось до Черкаської місцевої прокуратури з проханням представляти його інтереси в суді і не надавало представникам позивача ніяких на це повноважень. Крім того категорично заперечує проти позову, про що в письмовій формі було повідомлено суд. Не зверталась з цього приводу до прокуратури і місцева територіальна громада. Позивач намагається повернути земельну ділянку у власність ДП «Черкаське лісове господарство» проти їх волі при тому, що вказане підприємство ніколи не мало ніяких правовстановлюючих документів на цю землю. Ні на момент її передачі у власність [PERSON] у 2008 році, а ні на сьогоднішній день. Так як у Черкаського лісового господарства ніколи не було документа, який би підтверджував право користування землею, то земельна ділянка не може бути витребувана на його користь. Жодним рішенням суду, першого набувача ділянки [PERSON] , не зобов`язували повернути вказану земельну ділянку на користь ДП «Черкаське лісове господарство», або будь кого іншого. На момент розгляду Черкаським районним судом цивільної справи № 707/581/14-ц [PERSON] не був власником вказаної ділянки. Прокуратура взагалі не пред`являла позовних вимог про повернення державі вказаної земельної ділянки. Крім того слід зазначити, що у власності [PERSON] ніколи не перебувала земельна лісова ділянка. Земельна ділянка площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, кадастровий номер 7124982500:03:001:0045, що належала йому на праві приватної власності за цільовим призначенням відносилась до земель житлової забудови, що було чітко зазначено в державному акті на право власності - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також слід зазначити, що неможливо повернути ДП « Черкаське лісове господарство» земельну ділянку яка відноситься до земель житлової забудови, оскільки в користуванні вказаного підприємства можуть знаходитись виключно землі лісогосподарського призначення. В судовому рішенні на яке спирається позивач йдеться про допущення «помилки»» державою Україна, а саме «помилки» допущеної невстановленими посадовими особами Черкаської районної адміністрації при передачі у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки. Вказуючи на порушення закону прокуратура і суд так і не встановили винних. Прокуратура намагаючись виправити минулу «помилку» держави непропорційним чином втручається в нове право, набуте особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державних органів. Стислий виклад відповіді на відзив: 04.03.2019 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури подав відповідь на відзив у якій вказав, що заочним рішенням Черкаського районного суду від 20.04.2015 року у справі № 707/581/14-ц позов прокурора задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасоване розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 109 від 06.11.2007 „Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради" в тому числі, в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер 7124982500:03:001:0045. Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 104390 від 14.05.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,1105 га, виданий [PERSON] та скасовано державну реєстрацію вказаної земельної ділянки. Витребувано від [PERSON] спірну земельну ділянку на користь ДП „Черкаське лісове господарство", як земельну лісову ділянку. Вказане рішення суду набрало законної сили 01.05.2015 року. Разом з тим, в ході виконання зазначеного рішення суду Черкаською місцевою прокуратурою встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4767 від 30.12.2014 року. Як наслідок, з огляду на подальше відчуження незаконно переданої у приватну власність земельної ділянки, інтереси постійного лісокористувача в особі Державного підприємства „ Черкаське лісове господарство" залишились не захищеними - спір щодо її витребування від нового власника підлягає вирішенню в судовому порядку. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 Цивільного кодексу України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 Цивільного кодексу України полягає в тому, що майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування обмежуються, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику про визнання правочинів недійсними" визначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи яка, не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Так, Верховний Суд України зазначив, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Звернення Черкаською місцевою прокуратурою до суду з даним позовом, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з державної власності у приватну та повернення постійному лісокористувачу земельної ділянки, яка незаконно вибула з його користування, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, безпосередньо на березі морської зони а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Стислий виклад відзиву (заперечення) третьої особи: 06.06.2019 року від третьої особи - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що він є ветераном Великої Вітчизняної війни та інвалідом війни 1-ї групи. Земельна ділянка біля села Геронимівка Черкаського району єдине , що він отримав від держави Україна за яку воював. Землю йому дали «безкоштовно». А фактично на оформлення земельної ділянки він витратив великі кошти. Чимало коштував проект, який до того ж проходив погодження у різних державних установах і за кожний отриманий висновок виставлялись рахунки. Гроші довелось платити і за експертизу та реєстрацію. Всього оформлення земельної ділянки обійшлось [PERSON] у 12600 гривень, що у 2007 році було серйозною сумою. Ділянку йому надали за рахунок землі, яка ніколи не була зайнята деревами, а оброблялась робітниками держлісгоспу як город. Проект погодили в ДП «Черкаське лісове господарство» та керівники у Черкаському обласному управлінні лісового та мисливського господарства. Далі проект перевіряли юристи державної адміністрації та експерти обласного земельного управління. Отримавши в решті акт на землю, [PERSON] сім років використовував ділянку під город. В 2014 році лікарі знайшли у [PERSON] пухлину сечового міхура і він вирішив продати ділянку щоб заплатити за лікування. Готуючи документи до продажу нотаріус Старовойтов О.С . провів перевірку і ніяких перешкод для продажу не виявив. Заочним рішенням Черкаського районного суду від 20.04.2015 не зобов`язано жодну із сторін до вчинення будь яких дій, а реєстраційна служба не приймала участі в судовому процесі. Ще до судового розгляду реєстрацію було змінено оскільки ділянка перейшла у власність [PERSON] . Після пред`явлення позову про витребування земельної ділянки, до [PERSON] подзвонив новий власник ділянки [PERSON] і повідомив, що буде захищатись в суді, але в разі його програшу [PERSON] повинен буде повернути йому кошти. [PERSON] проживає на пенсію в 4000 гривень, інших доходів не має, як і не має ніякої можливості повернути покупцеві кошти, тому що витратив їх на лікування. [PERSON] зазначив, що держава надала йому земельну ділянку і при цьому вже понад десять років він потерпає від моральних знущань, а тепер йому погрожують ще і матеріальними збитками. Прокурор подав позов про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння і в той же час вказує, що земельна ділянка набута добросовісним набувачем і намагається її витребувати від добросовісного набувача. На думку [PERSON] добросовісний набувач не може бути одночасно незаконним власником. Категорично не згоден з твердженнями прокурора, що земельна ділянка яку він отримав у власність вибула з володіння власника не з його волі. Крім того позивач витребовує земельну ділянку, що належить [PERSON] на користь держави в особі постійного лісокористувача. Однак вказана земельна ділянка за кадастровим номером 7124982500:03:001:0045 має цільове призначення « для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земля з таким цільовим призначенням не може бути в користуванні ДП «Черкаське лісове господарство», оскільки підприємство користується землею виключно лісогосподарського призначення. Крім того позивач намагається передати спірну земельну ділянку ДП «Черкаське лісове господарство» проти їх волі. Вказане підприємство не зверталось до Черкаської місцевої прокуратури з проханням представляти їх інтереси в суді і не надавало представникам позивача на це повноважень. Така діяльність Черкаської прокуратури направлена виключно на здобуття фіктивних показників в роботі. При цьому можновладців ніхто не чіпає. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі: 07.11.2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Тептюком Є.П. після її надходження на новий розгляд з Верховного Суду. 12.12.2018 року від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. надійшов лист про розгляд справи без його участі та врахування пояснень, наданих ним у листі від 21.11.2018 року. 15.01.2019 року від директора ДП «Черкаське лісове господарство» надійшов лист в якому останній повідомляє, що їх підприємство не зверталось до Черкаської місцевої прокуратури з проханням представляти їх інтереси в суді і не надавало представникам позивача таких повноважень. Задоволення позовних вимог не забезпечить повернення спірної земельної ділянки попередньому землекористувачу та порушить права [PERSON] . Крім того директор ДП «Черкаське лісове господарство» просив проводити розгляд справи без участі їх представника. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 04.03.2019 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті. Пояснення сторін у судових засіданнях: В судовому засіданні прокурор підтримав позов з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві, але окремо наголосив, що його довірителеві [PERSON] під час купівлі спірної земельної ділянки не було відомо, що вона відноситься до земель лісогосподарського призначення, оскільки продавець [PERSON] його про це не повідомив, лісові насадження на ділянці відсутні і з лісом вона не межує. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав зазначених у відзиві та пояснив, що він є ветераном Великої Вітчизняної війни та інвалідом війни 1-ї групи. Земельна ділянка біля села Геронимівка Черкаського району єдине , що він отримав від держави Україна за яку воював. Землю йому дали «безкоштовно». А фактично на оформлення земельної ділянки він витратив великі кошти. Чимало коштував проект, який до того ж проходив погодження у різних державних установах і за кожний отриманий висновок виставлялись рахунки. Гроші довелось платити і за експертизу та реєстрацію. Всього оформлення земельної ділянки обійшлось йому у 12600 гривень, Ділянку йому надали за рахунок землі, яка ніколи не була зайнята деревами, а оброблялась робітниками держлісгоспу як город. Проект погодили в ДП «Черкаське лісове господарство» та керівники у Черкаському обласному управлінні лісового та мисливського господарства. Далі проект перевіряли юристи державної адміністрації та експерти обласного земельного управління. Отримавши в решті акт на землю, [PERSON] сім років використовував ділянку під город. В 2014 році лікарі знайшли у [PERSON] пухлину сечового міхура і він вирішив продати ділянку щоб заплатити за лікування. Готуючи документи до продажу нотаріус Старовойтов О.С . провів перевірку і ніяких перешкод для продажу не виявив. Коштів, щоб повернути їх [PERSON] він не має. Про те, що ділянка належала до лісового господарства він [PERSON] не повідомляв. Встановлені судом обставини: Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області, постановленим в заочному порядку 20.04.2015 року по справі № 707/581/14-ц позов прокурора Черкаського району задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області №109 від 17.04.2008р. «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради» в частині припинення права користування та надання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1105га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту. Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ №104390 від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105га, виданий [PERSON] , кадастровий №7124982500:03:001:0045. Стягнуто з [PERSON] на корить держави судові витрати по справі в сумі 60,90грн. Рішення зокрема мотивовано наступним: «Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України» (Т.1, а.с. 12-17). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2017 року вбачається, що земельна ділянка, площею, 0,1105 га, що розташована на території Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7124982500:03:001:0045 належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:4767 від 30.12.2014 року. Відомості про даний правочин вніс до державного реєстру - приватний нотаріус Старовойтов Олександр Сергійович. Номер запису про право власності: 8321155. Попередній власник земельної ділянки - [PERSON] ( Т .1, а.с. 18-20). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2014 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,01105 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Черкаської районної адміністрації Черкаської області від 17.04.2008 року №109. Продаж вчинено за 56000 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Щодо земельної ділянки відсутні судові спори. Якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу земельної ділянки, пред`явить до покупця позов про її витребування, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця (Т.1,а.с.21-23). Відповідно до листа ДП «Черкаське лісове господарство» від 19.10.2016 року №1036/03/10 адресованого заступнику керівника Черкаської місцевої прокуратури, державне підприємство повідомляє, що не вживатиме заходи представницького характеру щодо витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки №7124982500:03:001:0045 у зв`язку з відсутністю відповідних повноважень. Проти заявлення позовів в інтересах ДП «Черкаське лісове господарство» щодо витребування вказаних земельних ділянок не заперечує. Додатково повідомляє, що згадана земельна ділянка згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року виключена із державного лісового фонду підприємства. Ділянка вільна від забудови та огорожі, її фактичне користування сторонніми особами не здійснюється (Т.1, а.с.24). У листі приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Старовойтова О.С. від 21.04.2017 року №285 останнім зазначено, що 30.12.2014 року ним проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку. Під час здійснення реєстрації нотаріусом було проведено усі передбачені законом перевірки і встановлено відсутність будь-яких обтяжень, арештів, або заборон вчиняти реєстраційні дії або інші правочини щодо спірної земельної ділянки. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку є дійсним, державну реєстрацію спірної земельної ділянки від 14.05.2008 року не скасовано, обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровано (Т.1, а.с. 44-45). З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] звертався до голови Черкаської обласної державної адміністрації та до Головного управління Держкомзему в Черкаській області з проханням не скасовувати розпорядження ЧРДА (Т.1, а.с.100-102). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18.10.2017 року в задоволенні позову керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» до [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації відмовлено, з наступним мотивуванням: «сам факт скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, не тягне за собою юридичних наслідків для відповідача у даній справі, а позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно без відповідної компенсації суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та порушує статтю 1 Першого Протоколу до Конвенції, а тому за таких обставин суду вважає позов таким що задоволенню не підлягає в повному обсязі» (Т.1, а.с. 113-117). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21.11.2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (Т.1, а.с. 170-174). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Основні мотиви рішення суду «Незаконність набуття у власність спірної земельної ділянки встановлена заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2015 року, яке набрало законної сили та в силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року має преюдиційне значення для вирішення даної справи. Однак суди попередніх інстанцій не дослідили поведінку набувача під час придбання земельної ділянки, не перевірили та не надали цьому належної правової оцінки, зокрема чи розумів (міг розуміти) набувач незаконність передачі йому спірної земельної ділянки у приватну власність, що належала до земель лісогосподарського призначення. Без з`ясування зазначених обставин, що мають істотне значення неможливо ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення» (Т.2, а.с. 67-74). З відповіді ДП «Черкаське лісове господарство» на адвокатський запит від 11.01.2019 року №30/10 вбачається, що 26.12.2007 року від [PERSON] надійшла заява про погодження виділення йому земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель ДП «Черкаське лісове господарство». Запитувана земельна ділянка розташована у квадраті 65 в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області і згідно таксаційного опису являє собою відкриті простори без дерев (рілля). Проект землевідводу вказаної земельної ділянки та заява [PERSON] пройшли погодження в Черкаському обласному управлінні лісового та мисливського господарства. ДП «Черкаське лісове господарство» надало позитивний висновок № 1559-03 від 29.12.2007 року. Також за №1173/02 був наданий позитивний висновок Черкаським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Вказані висновки не відкликались. Земельна ділянка надана у власність [PERSON] у користування ДП «Черкаське лісове господарство» не поверталась, оскільки цільове призначення даної земельної ділянки змінено і віднесено до земель житлової забудови. Державного акту на право постійного користування землею на земельну ділянку передану у власність [PERSON] в 2008 році ДП «Черкаське лісове господарство» не мало. Позов Черкаської місцевої прокуратури про витребування земельної ділянки та скасування її державної реєстрації ДП «Черкаське лісове господарство» вважає необґрунтованим і не підтримує(Т.2, а.с.126). Суд не досліджує наступні докази: розпорядження Черкаської РДА від 17.04.2018 року (Т.1, а.с. 54), список громадян, яким передаються земельні ділянки (Т.1, а.с. 55), висновок ДП «Черкаське ЛГ» про попереднє погодження земельної лісової ділянки [PERSON] (Т.1, а.с. 68), висновок управління лісового та мисливського господарства про попереднє погодження відведення земельної ділянки [PERSON] (Т.1, а.с. 70), проект відведення земельної ділянки [PERSON] (Т.2, а.с. 190-204), погодження ДЗ «Черкаська районна санітарно-епідеміологічної станція (Т.2, а.с.207), висновок служби охорони культурної спадщини (Т.2, а.с.208), висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області (Т.2, а.с. 209-210), висновок відділу містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації (Т.2, а.с.211), висновок відділу земельних ресурсів у Черкаському районі Черкаської області (Т.2, а.с.212), висновок державної експертизи землевпорядної документації (Т.2, а.с.217), оскільки вони були предметом розгляду у справі № 707/581/14-ц і суд надавав оцінку вказаним доказам. З фототаблиці на який зображена спірна земельна ділянка вбачається, що фотозйомка проходила в теплу пору року, у світлий час доби. На земельній ділянці наявні насадження у виді продуктів городництва. Земельна ділянка не має огорожі, її контури позначені стежкою із скошеної трави. За земельною ділянкою знаходяться зелені насадження у виді кустарників та дерев. Неподалік земельних ділянок, які зайняті під городництво розташована будівля (Т.1, а.с.98-99). Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що він працював лісничим у ДП «Черкаське лісове господарство» (Дахнівське лісництво) з 1994 року по 2017 рік, спірна земельна ділянка відносилася до Дахнівського лісництва, але завжди використовувала під городи працівниками лісництва та іншими громадянами. На даній земельній ділянці за час його роботи в лісництві постійно були відсутні лісові насадження і ця земельна ділянка ніколи не насаджувалася лісом і не обліковувалася як ліс. Норми права, що підлягають застосуванню: Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначено у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року по справі № 372/2366/15-ц захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпний перелік підстав, в разі наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Відповідно до ч.1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року (провадження№ 14-76цс18) викладено такий правовий висновок: відшкодування завданих збитків, зокрема, на підставі статті 661 ЦК України або статті 1 Першого протоколу перебуває у безпосередньому зв`язку із поведінкою особи під час набуття такого майна, наявності прямих заборон у законодавстві на набуття у власність відповідного майна та інших факторів, і не є абсолютним. Таким чином, встановлення порушення статті 1 Першого протоколу, виправданість втручання у право власності та надання відповідної компенсації напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється. Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. При розгляді цієї справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. Разом із тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. З огляду на викладене принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За обставинами цієї справи, враховуючі усі наведені вище принципи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та повноті, та заслухавши пояснення сторін та свідків, суд дійшов висновку, що витребування на користь держави в особі ДП «Черкаське лісове господарство» із володіння [PERSON] земельної ділянки буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки прокурором не доведено, що таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів. Суд вважає встановленим, що [PERSON] придбавши у [PERSON] спірну земельну ділянку, проявивши розумну обачність, не міг знати, що остання належала до земель лісового фонду і не законно вибула з користування ДП «Черкаське лісове господарство», оскільки під час укладання договору-купівлі продажу земельної ділянки державний акт на право власності на землю був чиним. Крім того та найголовніше продавець в особі [PERSON] та покупець в особі [PERSON] під час укладання договору оглядали земельну ділянку, і на ній були відсутні будь-які лісові насадження, остання також не межувала з лісовим масивом, а тому не було ніякої вірогідності, що ця земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду. Даний факт підтверджується показами свідка [PERSON] , який працював лісничим у ДП «Черкаське лісове господарство» (Дахнівське лісництво) з 1994 року по 2017 рік, і який вказав, що спірна земельна ділянка ніколи не відносилась до земель лісового фонду, на ній були відсутні лісові насадження. За викладених обставин суд дійшов висновку, що намагання виправити допущену в минулому органом виконавчої влади (Черкаською РДА) «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову сausa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірний індивідуальний тягар на вказаних третіх осіб, а отже, порушить справедливий балансу інтересів сторін. Зокрема, витребування земельної ділянки у [PERSON] призведе до того, що останній буде вимагати грошову компенсацію за завдані збитки у [PERSON] , як продавця земельної ділянки. [PERSON] , який є ветераном війни, пенсіонером за віком та інвалідом 1 групи загального захворювання не має змоги повернути [PERSON] отримані від продажу земельної ділянки кошти, оскільки витратив їх на операцію. Доходів, крім пенсії, останній не має. Компенсація збитків покупцю поставить [PERSON] у складне матеріальне становище і держава фактично знехтує нормами моралі перед особою, яка є ветераном війни і захищала ціною життя та здоров`я свою державу, органи влади якої надали особі земельну ділянку, а потім через допущену помилку вимагають її повернути, незважаючи на добросовісну поведінку [PERSON] . Крім того, [PERSON] під час виготовлення технічної документації на земельну ділянку витратив кошти, і компенсувати дані витрати він вже не має змоги. Отже допущена в минулому органом виконавчої влади «помилка» не повинна створювати негативні наслідки для [PERSON] та [PERSON] , які проявивши розумну обачність не могли передбачити, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а тому правомірно сподівалися на мирне володіння своїм майном. Оцінюючи співвідношення порушених інтересів держави, за захистом яких звернувся прокурор, та наслідки втручання у право на мирне володіння майном не одного громадянина, суд дійшов висновку, що з метою дотримання справедливого балансу інтересів сторін у цій справі відсутня легітимна мета втручання у право власності на землю, а тому в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити. Оскільки попереднім складом суду першої інстанції, апеляційним судом та касаційним судом, під час розгляду справи, не ставились під сумніви повноваження прокурора щодо представництва інтересів держави в суді, суд приходить до висновку, що останній мав усі повноваження на звернення з позовом до суду. Звернення ДП «Черкаське лісове господарство» до суду, з зазначенням про відсутність повноважень прокурора представляти їх інтереси в суді, оскільки вони не надавали такі повноваження, є необґрунтованим, оскільки останнє не є органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, а є користувачем земель, які перебувають у державній власності. Судові витрати: Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою суду у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести за рахунок Черкаської місцевої прокуратури.

Outcome: dismissed