Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання двох дітей, просить стягувати з відповідача 2218,00 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття з часу подання позовної заяви до суду. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем шлюб розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17.03.2014 року.Від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02.11.2018 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частки заробітку доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набранням рішенням законної сили, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач зазначає, що вона знаходиться у скрутному фінансовому стані, а відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дітей, його не цікавить у що діти одягнуті, нагодовані, хто сплачує комунальні платежі, за школу. Аліменти, які сплачує відповідач у розмірі 1000 гривень не забезпечують належне утримання і виховання дочок. Позивач вказує, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу, тому вона повинна звертатися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Додаткових доказів до суду надавати не буде. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. До суду надав відзив, в якому проти позову заперечує, вважає його безпідставним, адже він сплачує аліменти відповідно до рішення Малинського районного суду в розмірі 1/3 частки заробітку доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на сьогоднішній день становить 2318 гривень на двох дітей. Він офіційно працевлаштований, має невеликий дохід у розмірі 4518 грн з відрахуванням податків. Позовні вимоги позивачки перевищують його доходи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17.03.2014 рокубуло розірвано. Позивачка вдруге вийшла заміж і змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 15) Від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, батьками в яких вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8). Відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області від 02.11.2018 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частки заробітку доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набранням рішенням законної сили, до досягнення найстаршою дитиною повноліття ( а.с. 13-14). Також судом встановлено, що діти зареєстровані та проживають по [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.22, 23). В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ «МЕГАПОЛІСБУД» машиністом бетононасоса і за період з квітня по вересень 2020 року нарахований йому дохід складає 33000 грн, загальна сума доходу за винятком аліментів становить 19392,82 грн ( а.с. 42) Згідно наданих відповідачем роздруківки фільтрованої виписки АТ КБ " Приватбанк" за період 01.10.2018 по 28.10.2020, останній щомісячно переказує на утримання обох дітей від 1600,00 грн. до 2318,00 грн (а.с.43) Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Нормою частини 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи наведене, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров`я платника чи одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мотивуючи заявлені позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що відповідач має постійне місце роботи, його заробітки є постійними, інших дітей він на утриманні не має, аліменти у розмірі 1000 гривень, які він сплачує не забезпечують належне утримання та виховання дочок, у такому випадку має можливість сплачувати аліменти в межах прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рекомендованого платежу аліментів у сумі 2218 гривень. Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються випискою наданою відповідачу АТ КБ " Приватбанк" за період 01.10.2018 по 28.10. 2020, з якої вбачається, що він сплачує аліменти станом на жовтень 2020 року у розмірі 2318 грн, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку сумарно на двох дітей. З даною довідкою позивачка ознайомлена при отриманні копії відзиву і заперечень щодо її змісту суду не надала. Разом з тим, за приписами частини 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Натомість, у межах розгляду даного спору суд має з`ясувати про зміни матеріального або сімейного стану відповідача чи позивача, або стану їх здоров`я. Матеріали справи не містять жодних доказів про отримання будь яких додаткових доходів відповідачем, за виключенням заробітної плати, а також про набуття у власність майна після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, у тому числі доходів від передачі майна в оренду, надані позивачкою докази до позовної заяви не доводять покращення майнового стану позивача та/або стану його здоров`я, що слугувало б підставою для необхідності збільшення розміру аліментів. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дітей, його не цікавить у що діти одягнуті, нагодовані, хто сплачує комунальні платежі, за школу. Такі доводи відносяться до стягнення додаткових витрат на дитину, що не є предметом спору заявленому у цьому провадженні. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Outcome: dismissed