Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 50 % вартості навчання доньки [PERSON] на філологічному факультеті за 2020-2021 навчальний рік у розмірі 4260,50 грн. одноразово. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2000 року по 07.08.2006 року позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, навчається в Уманському державному педагогічному університеті ім. П.Тичини на спеціальності «014.01 Середня освіта (Українська мова і література. Історія)», заочна форма навчання, основа навчання - контракт, термін навчання - з 01.09.2019 року по 30.06.2022 рік, строк надання освітньої послуги - 2 роки 10 місяців, загальна вартість освітньої послуги - 25563,00 грн. 26.08.2020 року позивачем була сплачена вартість навчання за 2020-2021 навчальний рік в сумі 8521 грн. На неодноразові звернення доньки відповідач не виявив бажання сплатити 1/2 вартості навчання, тому позивач змушена звернутись до суду. Зазначила, що крім цього, у неї на утриманні є онкохвора матір, яка потребує постійного лікування та нагляду, а також, що рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2020 року в справі № 385/1442/19 на її користь з відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання повнолітньої дочки і стягнуто Ѕ сплаченої суми на навчання дочки за 2019-2020 рр. Справа призначалася до розгляду на 09.11.2020 року та 23.11.2020 року, від позивача надійшли заяви про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання на 09.11.2020 року та 23.11.2020 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, яка призначалася до розгляду. 23.11.2020 року на електронну адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог позивача та про розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Згідно із ч.8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи в електронній формі. Заяву [PERSON] було направлено на електронну пошту суду, яка не містить електронного цифрового підпису, у відповідності до згаданих норм ЦПК України та ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», де визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Оскільки надіслана заява, яка складена й відправлена без накладення електронного цифрового підпису, у суду відсутня можливість ідентифікувати автора та його підпису відповідно. З огляду на викладене суд відповідно до вимог ст. 183 ЦПК України не приймає до розгляду згадану заяву. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 07.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Гайворонським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області серія [NUMBER] від 07.08.2006 року. З свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 12.10.2001 року вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] є її батьками. Відповідно до Договору № 1278 про надання освітніх послуг від 21.08.2019 року, укладеного між Уманським державним педагогічним університетом ім. П.Тичини та [PERSON] : - університет зобов`язується за рахунок коштів студента надати освітні послуги, а саме здійснити навчання за спеціальністю 014 Середня освіта (Українська мова і література), ступінь вищої освіти - бакалавр, строк надання освітньої послуги - 2 роки 10 місяців (розділ 1), - загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 25563,00 грн. (по 8521,00 грн. за кожен з трьох років навчання) (розділ 3). Згідно Довідки № 684 від 24.09.2020 року, виданої Уманським державним університетом ім. П.Тичини, [PERSON] є студентом 35-ої групи 3-го курсу факультету української філології даного навчального закладу заочної форми навчання, основа навчання - контракт, термін навчання в університеті з 01.09.2019 по 30.06.2022. Відповідно до квитанції № 0.0.1815134862.1 від 26.08.2020 року ПАТ КБ "Приватбанк", платник [PERSON] , отримувач Уманський державний педагогічний університет ім. П.Тичини, платником сплачено 8521,00 грн. за навчання [PERSON] , група 25, курс 3, факультет української філології, форма навчання заочна. Згідно рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2020 року в справі № 385/1442/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку та додаткові витрати на навчання - задоволено частково, зокрема, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , що продовжує навчання в твердій грошовій сумі, тобто 1000 гривень щомісячно, до закінчення терміну навчання у вищому навчальному закладі до 30.06.2022 року щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2019 року. Крім того, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] одноразово 50 % вартості за перший рік навчання доньки [PERSON] в Уманському державного педагогічного університету імені Павла Тичини на заочній формі навчання в розмірі 4260 гривень 50 копійок. Обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини (дітей) регламентується главою 16 Сімейного кодексу України. З аналізу статей цієї глави (198-201) вбачається, що законодавець визначив два види цього обов`язку, а саме: утримання своїх повнолітніх непрацездатних дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо батьки можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України) та утримання повнолітніх (працездатних) дочки, сина, які продовжують навчання (ст. 199 СК України). Спосіб надання такого утримання в обох випадках визначений в ст. 200 СК України - сплата аліментів у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу за рішенням суду. Згідно положень ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Зокрема ст. 192 СК України передбачає підстави для зміни визначеного судом розміру аліментів, наприклад збільшення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України розкриває принцип диспозитивності цивільного судочинства, так згідно ч.1 цієї статті суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи позовну вимогу про стягнення Ѕ частини плати за навчання на повнолітню дочку, яка продовжує навчання у Вищому навчальному закладі суд застосовує принцип "Jura novit curia" («суд знає закони»). Суть даного положення полягає в тому, що, якщо учасник справи, який не володіє спеціальними юридичними знаннями, заявляє якусь вимогу, яка є чіткою та зрозумілою за своєю суттю, однак невірно посилається на норму права, суд повинен самостійно застосувати вірну правову норму, яка належно обґрунтовує позицію такого учасника по суті питання. Виходячи з даного принципу, суд вважає, що вимога позовної заяви стосується ст. 185 СК України "Участь батьків у додаткових витратах на дитину". Згідно положень цієї статті: «1. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 2. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно». Зокрема позовна вимога, як і в диспозиції статті стосується батька, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, додаткова витрата фінансується після її фактичного понесення. Про це також свідчить рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2020 року в справі № 385/1442/19 між цими ж сторонами про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в порядку ст. 199 СК України. Оскільки за умови пред`явлення позову між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав суд зобов`язаний відмовити в прийнятті позову чи закрити провадження в справі за умови наявності рішення, що набрало законної сили. У постановах ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, ВС від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-цта 05 грудня 2018 року в справі № 701/699/16-ц зазначено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Ураховуючи, що за рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2020 року в справі № 385/1442/19 з відповідача на користь позивачки вже стягуються аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в порядку ст. 199 СК України та обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами, не передбачений нормами Глави 16 СК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову

Outcome: dismissed