Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Кириківської селищної ради [PERSON] району про визнання права власності на спадщину за законом, в якій зазначає, що 24.08.2013 року в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області помер її чоловік – [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається: з грошових коштів на особовому рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», на які за заповідальним розпорядженням померлого позивач отримала свідоцтво про право на спадщину, а також з житлового будинку з господарськими будівлями № 10 по провул.Кузнечному в смт.Кириківка В.Писарівського району, оціночною вартістю 34044,00 грн., та земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер 5921255400:02:036:0005, за тією ж адресою, виділеної для будівництва та обслуговування житлових та господарських будівель, вартістю 22650,00 грн., придбаними померлим [PERSON] за договорами купівлі-продажу від 04.08.2004 року, що були нотаріально посвідчені державним нотаріусом [PERSON] ДНК, однак державна реєстрація права власності на нерухоме майно померлим [PERSON] не була проведена. За життя [PERSON] заповіту не посвідчував. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого, але у зв’язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості. У зв'язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просить суд його задовольнити. Представник відповідача – Кириківської селищної ради [PERSON] району – у судове засідання не з’явився, але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.08.2013 року в с.Кириківка В.Писарівського району Сумської області помер [PERSON], актовий запис №46 від 27.08.2013 року (а.с.8). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38849141 від 10.11.2014 року від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.42). З матеріалів справи (а.с.9-11,13,41,44) вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 24.08.2013 року, за заявою дружини [PERSON] про прийняття спадщини за законом відкрита спадкова справа [PERSON] держнотконторою 08.05.2014 року за р.№ 52 та видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошові кошти 08.05.2014 року за р.№319. У відповідності до договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями № 10 по провул.Кузнечному в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області від 04.08.2004 року вбачається, що за вказаним договором померлий [PERSON] придбав згаданий житловий будинок у продавця [PERSON] (в особі представника [PERSON]), однак, як вбачається з договору (відсутність відмітки БТІ про державну реєстрацію права власності), а також з довідки Охтирського МБТІ № 354 від 04.09.2014 року та інших матеріалів справи (а.с.17,18,25-29) державна реєстрація права власності на нерухоме майно [PERSON] за життя здійснена не була. Згідно довідки ТОВ «БТІЕ» від 04.09.2014 року за № 354 станом на 31.12.2012 року домоволодіння по провул.Кузнечному,10 в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області зареєстровано за [PERSON] (а.с.18). У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлових та господарських будівель та споруд, розташованої по провул.Кузнечному,10 в смт.Кириківка В.Писарівського району Сумської області від 04.08.2004 року, вбачається, що за вказаним договором померлий [PERSON] придбав згадану земельну ділянку у продавця [PERSON] (в особі представника [PERSON]). Однак, за життя померлий [PERSON] не зареєстрував своє право власності, не звернувся за виготовленням та не отримав державний акт про право власності на вказану земельну ділянку; до матеріалів справи позивачем надана копія Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,056 га по пров.Кузнечному,10 смт.Кириківка В.Писарівського району серії СМ № 069130 від 09.07.2004 року, виданого на ім’я [PERSON] (а.с.19,20). З 1 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року, статтею 182 якого встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 181 ЦК України встановлено, що до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об’єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов’язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, за Цивільним кодексом України (2004р.), значення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно було значно збільшено, оскільки з наявністю чи відсутністю її пов’язується момент, власне, виникнення і переходу права власності. Державна реєстрація прав на нерухоме майно є важливим чинником гарантування і захисту прав власників, забезпечує офіційне визнання і юридичне закріплення державою прав фізичних і юридичних осіб на нерухоме майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України – до складу спадщини входять усі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 210 ЦК, правочини, державна реєстрація яких встановлена законом, є вчиненими з моменту їх реєстрації. ЦК містить ще одну, більш спеціальну, норму, яка встановлює, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 657 ЦК). За статтею 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції, чинній на момент укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.4 Закону). Державна реєстрація прав на нерухомість і державна реєстрація правочинів щодо нерухомості здійснюється відповідним органом у порядку, встановленому законом (ч. 2, ч. 4 ст. 182 ЦК). Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію правочинів, порядок такої реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом (ч. 2 ст. 210 ЦК). У відповідності до п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно №7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", також звертається увага і на те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. За змістом ст. 125 ЗК України (в редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. У відповідності до ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed