Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Вищого професійного училища №64, Міністерства освіти і науки України, Державної казначейської служби України про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 2004 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду викладача історії і суспільствознавства у Вищому професійному училищі №64. 17.07.2014 року позивач був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України згідно наказу №44-к. Позивач стверджував, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач Вище професійне училище №64 при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачу, та не здійснив остаточний розрахунок. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачів по заробітній платі та розрахунку при звільненні становить 13409,76 грн. Крім того, відповідачі відповідно до вимог ст.117 КЗпП України мають сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день його фактичного розрахунку. За розрахунками позивача відповідачі мають сплатити на його користь 78706,60 грн., виходячи з середньої заробітної плати та кількості днів за весь період затримки виплат. У ході розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, та просив суд стягнути з Вищого професійного училища №64, Міністерства освіти і науки України, Державної казначейської служби України заборгованість по заробітній платі та розрахунку при звільненні у сумі 13409,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 81621,05 грн., а всього 95030,81 грн. з урахуванням інфляції та індексацій за весь період затримки виплати заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Вищого професійного училища №64 в судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" у зв'язку з тим, що місцезнаходженням Вищого професійного училища №64 є Луганська область, м. Красний Луч, вул. Горна, 2, а згідно з повідомленнями УДППЗ "Укрпошта" від 23 вересня 2014 року та 09 лютого 2016 року приймання та доставку пошти в напрямку деяких населених пунктів Донецької та Луганської областей тимчасово припинено. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності останній до суду не подавав. Представники відповідачів Міністерства освіти і науки України, Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явилися, відповідачі про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили, надали суду письмові заперечення проти позову. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 2004 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду викладача історії і суспільствознавства у Вищому професійному училищі №64. 17.07.2014 року позивач був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України згідно наказу №44-к. Вказані обставини знайшли своє об'єктивне підтвердження наданими письмовими доказами по справі (а.с.7-9). Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що відповідач Вище професійне училище №64 в день звільнення не здійснив виплату позивачу заборгованості по заробітній платі, яка становила 13409,76 грн. Станом на час розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі по розрахунку при звільненні у розмірі 13409,76 грн. відповідачем сплачена не була. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з висновками Верховного Суду України від 01.07.2014 року, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13). Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 зазначеного Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі №6-144цс13). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Відповідно до п.п.2,3 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п.3 згаданої постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Згідно з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку та довідки про середньомісячну заробітну плату за 2014 рік, середньомісячна заробітна плата позивача складає 4081,0525 грн. (а.с.9). Станом на час розгляду справи заборгованість по заробітній платі у розмірі 13409,76 грн. позивачу не виплачена. Час затримки розрахунку при звільненні становить період з 18.07.2014 року, тобто наступного робочого дня після останнього робочого дня позивача, по 24.03.2016 року становить 20 місяців. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2014 року, тобто наступного робочого дня після останнього робочого дня позивача, по 24.03.2016 року (згідно розрахунку позивача) складає 81621,05 грн. (4081,0525 грн. х 20 місяців = 81621,05 грн.). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають у нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо вимог [PERSON] до відповідачів Міністерства освіти і науки України, Державної казначейської служби України про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.97 Бюджетного кодексу України до трансфертів, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам належить субвенція на підготовку робітничих кадрів. Відповідно до ст.103-3 Бюджетного кодексу України субвенція на підготовку робітничих кадрів спрямовується на оплату поточних видатків професійно-технічних та інших навчальних закладів державної та комунальної власності, які надають послуги з підготовки кваліфікованих робітників на умовах державного замовлення. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №7 "Деякі питання надання субвенції на підготовку робітничих кадрів з державного бюджету місцевим бюджетам" розпорядниками субвенції за місцевими бюджетами є структурні підрозділи з питань освіти і науки обласних, Київської міської держадміністрацій, які визначаються рішенням відповідної місцевої ради про такий бюджет згідно із законодавством. З відомостей, які містяться в листі Вищого професійного училища №64 від 16.10.2014 року №386, вбачається, що позивачеві відомо про той факт, що головним розпорядником коштів на виплату заробітної плати училища є Департамент освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації. Таким чином, фінансування та матеріально-технічне забезпечення Вищого професійного училища №64 здійснюється Луганською обласною державною адміністрацією. Крім того, спірні правовідносини виникли лише між позивачем та Вищим професійним училищем №64. Відтак, Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин і відповідно відсутні підстави стверджувати про порушення нею прав та законних інтересів позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Міністерство освіти і науки України та Державна казначейська служба України не є належними відповідачами у справі та вимоги стосовно стягнення з останніх заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у сумі 13409,76 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 81621,05 грн. з урахуванням інфляції та індексацій за весь період затримки виплати заробітної плати є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності,суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у сумі 13409,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 81621,05 грн. з урахуванням інфляції та індексацій за весь період затримки виплати заробітної плати, а всього 95030,81 грн. Згідно зі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача Вищого професійного училища №64 судовий збір у сумі 950,31 грн. в дохід держави. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.116,117,237-2 КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100,

Outcome: partial