Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26 лютого 2002 року його рідні тітки [PERSON] , що мешкала в [ADDRESS], яка діяла від свого імені та від імені другої його рідної тітки [PERSON] по довіреності, посвідченої нотаріусом м. Москви, які виступали як дарителі, та з другої сторони особи, які не є йому ні його тіткам якими-небудь родичами [PERSON], що мешкав у [ADDRESS] та [PERSON], що мешкала у [ADDRESS], які виступали як обдаровані, уклали договір про дарування 71/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в [ADDRESS]; в договорі було зазначено, що вказана 71/100 частина житлового будинку, що дарувалася, належала дарителям на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року. Дар сторони оцінювали в сумі 26 820,0 гривень, також сторони стверджували, що згадана 71/100 частина житлового будинку в спорі не перебуває, а угода не носить характеру мнимої та не є зловмисною. Позивач вказує, що про існування цієї угоди йому стало відомо в травні цього року, коли тітка [PERSON] зрозуміла, що її ошукали та звернулася до нього за допомогою і все розповіла, на руках у неї не було ніяких документів на будинок і за його порадою вона отримала 25 травня 2005 року копію договору в Ірпінській державній нотаріальній конторі. Вважає, що твердження цього договору не відповідають дійсності, а нотаріус не міг достовірно встановити належність вказаної 71/100 частини житлового будинку дарителям та дійсного характеру укладеної угоди. Дійсно існувало рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2001 року по цивільній справі № 2-129/2001 про розподіл вищезгаданого будинку між [PERSON], [PERSON] і його батьком [PERSON] на 71/100 і 29/100 та визначений порядок відокремленого користування земельними ділянками площею 1330 кв. м. та 443 кв. м., але вказане рішення досі не вступило в законну силу, оскільки 18 жовтня 2001 року його батьком та ним, його представником по справі, було подано до Ірпінського міськсуду апеляційну скаргу на вказане рішення, а [INFO] року він помер, по справі була проведена заміна відповідача та призупинено провадження до надбання ним прав спадкоємця, а справа до апеляційної інстанції не відправлена. Пізніше як йому стало відомо, що 03 червня 2005 року в зв'язку з пожежею, справа була втрачена. Тобто вказана 71/100 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та присадибна ділянка площею 1330 кв. м. в [ADDRESS] фактично знаходилися тоді та знаходяться і зараз в судовому спорі, рішення по справі не вступило в законну силу; у лютому 2002 року він ще не міг вступити в права спадкоємця і спір відносно подарованих частин будинку та права користування присадибною ділянкою не було вирішено, а провадження по справі призупинено, ці обставини були відомі відповідачам - дарителям та обдарованим. Вважає, що ця угода була фіктивною, укладеною у протизаконних цілях з метою приховування подарованого майна та присадибної ділянки від судового спору, також вважає, що ця угода носила характер мнимої та була зловмисною, не була спрямована на реальне настання правових наслідків передавання майна обдарованим. Дарителька [PERSON] продовжувала володіти і користуватися подарованим майном, вона залишилася проживати в подарованій спірній частині будинку та користуватися надвірними будівлями, спірною земельною ділянкою площею 1330 кв.м. вони продовжували користуватися з нею разом. [PERSON] не мала наміру назавжди позбавитися своєї та його частки в спірній частині будинку і присадибній ділянці, про що вона свідчила сама. Відповідачі [PERSON] не є якими-небудь їх родичами та не мають ніякого відношення до його рідних тіток, вчинок його тітки [PERSON], яка подарувала все стороннім малознайомим особам та залишилась фактично на вулиці не має логічного обґрунтування. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] використавши момент, коли його тітка вела судовий спір зі своїм рідним братом - його батьком, увійшли до літньої поодинокої пенсіонерки в довіру, даючи їй гроші для ведення судового спору з родичами, одночасно збуджуючи в неї негативне ставлення до близьких людей та вдячне позитивне до себе, а потім зажадали від неї повернення наданих грошей, які вона використала на юридичну допомогу та інше забезпечення свого позову, однак вона не змогла їх віддати, а тому вони примусили, використовуючи її недотепність до перерахунків з гривень у долари та тяжкий матеріальний і моральний стан фіктивно подарувати нерухоме майно, пообіцявши повернути дарунок назад, коли вона зможе віддати їм гроші. Позивач також вказує, що скориставшись тим, що йому не відомо про існування угоди зі спірними частинами будинку та присадибної ділянки, відповідачі [PERSON] таємно отримали рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року про передачу їм в приватну власність спірної земельної ділянки площею 0,133 га (1330 кв. м.) та одержали на це державний акт; відповідачі також порушили вимоги законодавства по приватизації земельної ділянки, згідно яких ділянка не повинна перебувати в судовому спорі, а вони повинні були отримати на це згоду і підписи всіх сусідів, до нього, як сусіда по земельній ділянці, вони не зверталися , своєї згоди і свого підпису на приватизацію ними ділянки, яка йому належить, він не давав. Згідно Державного акту про приватну власність на безспірну земельну ділянку площею 0,0444 га, який він отримав в жовтні 2004 року, його сусідами по спірній земельній ділянці були зазначені відповідачі [PERSON] та [PERSON] Позивач також вказує, що відповідачі [PERSON] найняли робітників, які заклали цеглою, що вкрали в нього, дверний прийом в дерев'яній щитовій стіні та вирубали новий дверний пройм в несучій цегляній стіні, при цьому порушивши будівельні норми і створив тим самим загрозу руйнування будівлі, було пошкоджене штукатурне покриття стін, зіпсована паркетна підлога з паркету коштовних тропічних порід дерева, яку власноручно клав його батько, його речі звалені у купу в кімнаті батька і прийшли в повну негідність, частина з них зникла. Вважає, що відповідачами йому заподіяна майнова шкода в розмірі 3 000,0 гривень, а також йому заподіяна моральна шкода в розмірі 30 000,0 гривень. Позивач просив поновити позовний термін для звернення до суду про визнання угоди недійсною; визнати договір дарування 71/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в [ADDRESS] між [PERSON], що діяла від свого імені та від імені [PERSON], і [PERSON] та [PERSON], посвідчений в Ірпінській державній нотаріальній конторі 26 лютого 2002 року державним нотаріусом [PERSON] недійсним; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] повернути дар [PERSON] та [PERSON] в натурі зі всім обладнанням і всіма обслуговуючими засобами та пристроями, а в разі неможливості відшкодувати їх реальну вартість згідно закону; визнати рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,133 га в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] недійсним; визнати державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 0,133 га, виданий Ірпінською міською радою [PERSON] та [PERSON] недійсним; визнати прийняття в експлуатацію Ірпінським БТІ та внесення в поетажний план площі самовільно захопленої недобудованої мансарди, як житлової площі [PERSON] та [PERSON], будинку в [ADDRESS] недійсним; зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] відновити становище в будинку, що існувало до порушення - розібрати, перебудувати та відновити все, як існувало до вчинення ними правопорушення для узаконювання самозахоплення в будинку і на мансарді; зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] відшкодувати заподіяну йому майнову шкоду в розмірі 3 000,0 гривень та відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 30 000,0 гривень; судові витрати покласти на відповідачів [PERSON] та [PERSON]. В подальшому під час розгляду справи позивач неодноразово уточняв свої позовні вимоги та останній раз уточнивши свої позовні вимоги та посилаючись на зазначені вище обставини, зазначив, що після смерті [PERSON] та набуття [PERSON] спадщини, у помешканні [PERSON] була знайдена медична документація, з якої разом із документації з медичної картки, витребуваної судом, слідувало, що [PERSON] мала хворобу головного мозку і пов'язані з цим розлади психіки, зазначена хвороба вже була виявлена у відчужувача майна [PERSON] на дату укладання договору дарування і дана обставина пояснювала причину спонтанного немотивованого нелогічного безоплатного, без правовстановлювального документу відчуження старою людиною [PERSON] свого єдиного житла на користь чужих людей [PERSON]. Будучи у психологічній залежності від співвідповідачів [PERSON], немічною та психічно хворою [PERSON] піддалась чужому корисливому впливу і лише формально поставила свій підпис на договорі дарування там, де їй було вказано Ірпінською державною нотаріальною конторою, наслідком чого було порушення її майнових прав та майнових прав спадкоємців майна. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати право позивача таким, що підлягає захисту, з підстав, вказаних у позові і заяві про застосування спеціального строку позовної давності; визнати недійсним договір дарування від 26 лютого 2002 року 71/100 частин будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] разом з дворовими спорудами з моменту його укладання; визнати незаконним та скасувати рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 року та № 988-30-ІУ від 25.12.2004 року про передачу у власність [PERSON], [PERSON] земельної ділянки площею 0,1330 га; визнати незаконним (недійсним) та скасувати державний акт серії ЯА № 411117, виданий 13.04.2005 року на ім."я [PERSON] 1/2 , [PERSON] 1/2 , на дану земельну ділянку площею 0,1366 га; визнати за ним право власності на 71/100 частину будівлі із дворовими спорудами за адресою [ADDRESS]; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою [ADDRESS]; стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму оплачених судових витрат. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Ірпінської міської ради Київської області, виконкому Ірпінської міської ради, третя особа - Ірпінська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, рішення, державного акту, визнання права власності, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею усього майна сторони договору дарування [PERSON] по заповіту, спадщина прийнята нею у встановленому законом порядку і у зв'язку із цим вона заявляє свої вимоги щодо предмету спору. 26 лютого 2002 року її рідна тітка [PERSON] , яка померла [INFO] року від церебрального атеросклерозу і спадкоємицею якою є вона згідно заповіту та свідоцтва про право на спадщину, діючи від свого імені та від імені своєї сестри [PERSON] відчужила за договором дарування на користь співвідповідачів [PERSON], [PERSON] нерухоме майно, а саме 71/100 частину будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] разом з дворовими спорудами. З цими громадянами спадкодавець [PERSON] не перебувала у родинних стосунках. Майно, яке було відчужено на користь відповідачів безоплатно за вказаним договором знаходилось у складі спільної сумісної власності та на той час належало співвласникам батьку позивача [PERSON], тіткам [PERSON] та [PERSON], дане майно було єдиним житлом [PERSON] і створено батьком позивача і братом [PERSON] - [PERSON], який помер у 2001 році. На дату відчуження предмет спору знаходився в судовому спорі з родичами щодо виділення частки [PERSON] за її позовом; за наслідками розгляду вказаної цивільної справи частка [PERSON] виділена не була, рішення суду щодо виділення її частки скасовано апеляційною інстанцією; при повторному розгляді справи позов залишений без розгляду у зв'язку з відмовою позивачів [PERSON] та [PERSON] від позову. Вказує, що за таких обставин [PERSON] відчужила частку майна без наявності правовстановлюючого документу на підставі рішення, яке не набрало законної сили, на що не мала права і на що не звернула уваги Ірпінська державна нотаріальна контора. Про судовий спір з приводу майна, як свідчать матеріали справи, на момент укладання договору дарування відповідачі [PERSON] знали, при цьому у тексті договору вони навмисно обманним шляхом ствердили про те, що майно в судовому спорі не перебуває. На підставі здобутого 26.02.2002 року у зазначений спосіб договору дарування співвідповідачі [PERSON] 27.07.2004 року отримали рішення Ірпінської міскради № 827-24-ХХІУ про передачу у власність земельної ділянки площею 0,130 га та 25.12.2004 року рішення № 988-30-ІУ на дану земельну ділянку площею 0,1336 га через третю особу Іріпнську міську раду Київської області та 13.04.2005 року отримали державний акт серії ЯА № 411117. Вказує, що за клопотанням позивача [PERSON] на підставі висновку спеціаліста судом була призначена посмертна комплексна судово-психіатрична експертиза щодо психічного стану здоров'я дарительниці [PERSON], яка зробила беззаперечний висновок, що [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на дату вчинення договору дарування 26.02.2002 року. Вважає, що її права та законні інтереси порушено вчиненням правочину (договору дарування), оскільки вони є спадкоємцем сторони правочину [PERSON] В зв'язку із викладеними обставинами позивач [PERSON] просила визнати недійсним договір дарування від 26 лютого 2002 року 71/100 частини будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] разом з дворовими спорудами з моменту його укладання; визнати незаконним рішення Ірпінського міськвиконкому № 827-24-ХХІУ від 27.07.2004 р. та № 988-30-ІУ від 25.12.2004 р. про передачу у власність [PERSON], [PERSON] земельної ділянки площею 0.1330 га; визнати незаконним державний акт серії ЯА № 411117, виданий 13.04.2005 р. на ім."я [PERSON] 1/2 , [PERSON] 1/2 на дану земельну ділянку; визнати за нею право власності на 71/100 частину будівлі за адресою [ADDRESS]; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою [ADDRESS]; стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь суму сплачених судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Позов [PERSON] визнав частково, вважав, що її вимоги про визнання за нею права власності на 71/100 частину будівлі за адресою [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,1366 га за адресою [ADDRESS] не можуть бути задоволені, оскільки таке право повинно бути визнано за ним. Просив позов [PERSON] задовольнити частково. Відповідачка [PERSON], яка також є представником відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов [PERSON] та позов [PERSON] не визнала, вважала, що договір дарування був укладений законно, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] та позов [PERSON] не визнала, вважала, що позивачами не надано доказів того, що укладеним договором дарування від 26.02.2002 року порушені їх права та інтереси , тому з цих підставі слід у позові відмовити. Також пояснила, що [PERSON] не було під час розгляду справи надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] перебувала на психоневрологічному обліку у лікаря-психіатра на момент вчинення правочину, мала стійке психічне захворювання та була у встановленому порядку визнана недієздатною, а тому в момент вчинення правочину могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] не було доведено, що [PERSON] якимось чином була обманута [PERSON] та [PERSON] перед укладенням договору дарування 71/100 частини будинку по [ADDRESS] 26.02.2002 року, а її посилання на те, що після укладення правочину 26.02.2002 року було скасовано рішення Ірпінського міського суду від 03.09.2001 року Апеляційним судом Київської області не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки на момент укладення договору дарування такий відповідачі всім вимогам закону. Просила у позові [PERSON] та [PERSON] відмовити. Представник третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 17.11.2014 року позов [PERSON] підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Позов [PERSON] не визнала, пояснила, що він успадкував майно після смерті свого батька, а [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] на все майно по заповіту, [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується висновком експертизи, після смерті [PERSON] все майно перейшло б до [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] та племінницею [PERSON] Просила у позові [PERSON] відмовити. Представники відповідачів Ірпінської міської ради Київської області та виконкому Ірпінської міської ради в судове засідання не з'явилися, надали суду листа, в яких просили розглядати справу в їх відсутності. Представник третьої особи - Ірпінської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав суду листа про розгляд справи в його відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений [PERSON] позов та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2002 року між [PERSON], діючої від свого імені та від імені [PERSON], по довіреності, посвідченій [PERSON] нотаріусом м. Москви (Росія) та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-733, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON], [PERSON] прийняли в дар 71/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]; вказана 71/100 частина житлового будинку, що дарується, належить дарителям [PERSON], [PERSON] на підставі рішення Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року, зареєстрованого в Ірпінському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 2001 року за № 95; згадана 71/100 частина житлового будинку до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває, [PERSON], діюча від свого імені та від імені [PERSON] та обдаровані підтверджують, що ця угода відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної, а також не є зловмисною. Право власності на 71/100 частину будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON] Ірпінським БТІ 17 серпня 2002 року за реєстровим № 95. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2002 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1у-2465 спадкоємцем майна [PERSON], померлого [INFO] року є його син [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS]; спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 29/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою Київська область, [ADDRESS], який належав померлому на підставі рішення Ірпінського міського суду від 03.09.2001 року, зареєстрованого Ірпінським бюро технічної інвентаризації 23.09.2002 року за № 95, а також грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, які належали померлому на підставі ощадних книжок. В судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2004 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 032904 площею 0,0444 га за адресою Київська область, [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд на підставі рішення 25 сесії ХХІУ скликання Ірпінської міської ради від 09.09.2004 року № 862-25-ХХІУ. Встановлено, що [PERSON] 17.02.2006 року надала Ірпінському міському суду Київської області заяву про визнання позову вх. № 1325, в якій зазначила, що позов [PERSON] до неї, її сестри [PERSON], [PERSON], [PERSON], Ірпінської міськради про визнання договору дарування недійсним вона визнає повністю, оскільки вона 26.02.2002 року від свого імені та від імені своєї рідної сестри [PERSON] вчинила фіктивну угоду дарування 71/100 частини житлового будинку в [ADDRESS] відповідачам [PERSON] та [PERSON], яка перебувала в судовому спорі, з метою приховання вищезазначеної частини будинку від судового спору з позивачем. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 27.07.2004 року № 827-24-ХХІУ "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність", а саме п. п. 35, 36 передано в спільну часткову власність [PERSON] частину земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] та передано в спільну часткову власність [PERSON] частину земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS]. Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 25 грудня 2004 року № 988-30-ІУ "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0.1 га для обслуговування житлового будинку та на 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS]. 13 квітня 2005 року [PERSON] на 1/2, [PERSON] на 1/2 на підставі рішення 30 сесії ІУ скликання Ірпінської міської ради від 25.12.2004 року № 988-30-ІУ отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 на земельну ділянку площею 0.1366 га за адресою [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,1000 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,0366 га. Встановлено, що рішенням Ірпінського місцевого суду Київської області від 03 вересня 2001 року у справі № 2-129/2001за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними будівлями та за доповнюючим позовом [PERSON], [PERSON] про розділ будинку, виділ 3/4 частин будинку у спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою позов [PERSON] задоволено частково; позов [PERSON] задоволено частково. Виділено [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність 71/100 частину будинку [ADDRESS] загальною вартістю 4 892 грн., визначивши частку [PERSON] в спільній частковій власності 68/100, а частку [PERSON] - 3/100 від всього будинку; виділено [PERSON] 29/100 частин будинку [ADDRESS] загальною вартістю 18 681 грн., визнавши за ним право власності на вказану частину будинку; зобов'язано [PERSON] закласти дверний пройом між приміщеннями 1-2-1-3 та встановити стіну, яка розділить прим. 1-4 на дві частини площею 11,9 кв. м. та пл. 6,9 кв. м.; зобов'язано [PERSON] обладнати дверний пройм з прим. площею 6,9 кв. м. в прим. 1-3 та дверний пройм для виходу на вулицю з прим. площею 6,9 кв. м., добудувати тамбур розміром 1,8 м на 1,3 м та жилу кімнату пл. 17,4 кв. м.; визначено порядок користування земельною ділянкою площею 1 773 кв. м.; виділено в спільне користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 1 330 кв. м.; виділено в відокремлене користування [PERSON] земельну ділянку площею 44 кв. м. з організацією самостійного виходу (виїзду) на [ADDRESS] в решті частини позовів відмовлено. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 2-129/2001 від 05 липня 2005 року за заявою [PERSON] про відновлення втраченого провадження заяву задоволено, поновлено частково провадження по справі № 2-129 за 2001 р за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними удівляит, та за доповнюючим позовом [PERSON], [PERSON] про розділ будинку, виділ 3/4 частин будинку у спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою; додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2005 року у справі № 2-129/2001 було встановлено, що по даній цивільній справі було прийнято Ірпінським міським судом Київської області рішення "3 вересня 2001 року". Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2006 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 липня 2005 року та додаткові рішення від 15 листопада 2005 року та 27 грудня 2005 року скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2009 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2001 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-976/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами та за вимогами [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою прийнято відмову позивача [PERSON] від позову про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою; прийнято відмову позивача [PERSON] від позову про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами; провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Ірпінської міської ради про визнання права власності на будинок, зобов'язання не чинити перешкод, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, визначення порядку користування відокремленими приміщеннями та надвірними спорудами та за вимогами [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку, виділ 3/4 частин будинку в спільну часткову власність, визначення порядку користування земельною ділянкою закрито в зв'язку з відмовою позивачів від позову. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. За життя [PERSON] 15 квітня 2009 року склала заповіт, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 543, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла своїй небозі [PERSON], 1969 року народження. [PERSON] 29.09.2010 року звернулася до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом та 22 грудня 2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією. Встановлено, що згідно Акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28.01.2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України на період укладання договору дарування 26 лютого 2002 року [PERSON] виявляла ознаки "Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, з грубим інтелектуально-мнестичним зниженням", ступінь наявного у [PERSON] психічного розладу унеможливлювала її здатність адекватно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 26 лютого 2002 року, [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на дату вчинення договору дарування 26.02.2002 року. Також у даному Акті зазначено, що у матеріалах справи відсутні дані, які б дозволили експерту однозначно стверджувати той факт, що [PERSON] перебувала чи не перебувала у психологічній залежності від відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на момент вчинення правочину 26.02.2002 року не перебувала в будь-якому вираженому емоційному стані, що міг суттєво вплинути на її діяльність та поведінку; у досліджуваний період [PERSON] не перебувала в такому емоційному стані, що полегшував введення її в оману щодо дійсності мети договору дарування від 26.02.2002 року та, що міг сприяти вчинення з нею обманних дій, поведінка [PERSON] в зазначений період обумовлювалась встановленим у неї психічним розладом, у неї мали місце ознаки хронічного психічного розладу. У відповідності до ст. 55 ЦК УРСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість. Стороні, яка в момент укладення угоди не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними, відшкодовується другою стороною понесені витрати, втрата або пошкодження її майна, якщо вона знала або повинна була знати про такий стан особи, що уклала з нею угоду. У відповідності до ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Як встановлено в судовому засіданні, 26 лютого 2002 року між [PERSON], діючої від свого імені та від імені [PERSON], по довіреності, посвідченій [PERSON] нотаріусом м. Москви (Росія) та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування частини житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-733, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON], [PERSON] прийняли в дар 71/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON] її спадкоємцем є [PERSON] згідно заповіту. Також встановлено, що згідно Акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28.01.2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України на період укладання договору дарування 26 лютого 2002 року [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин суд прийшов до висновку, що оскільки [PERSON] на час укладення договору дарування 26 лютого 2002 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, слід визнати недійсним договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-733. Оскільки договір дарування 71/100 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] від 26 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-733 визнається незаконним, то також підлягає визнанню незаконним та скасуванню п. п. 35, 36 рішення Ірпінської міської ради Київської області № 827-24-ХХІУ від 27 липня 2004 року "Про передачу земельних ділянок в спільну часткову власність" у частині передачі в спільну часткову власність [PERSON] частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] та [PERSON] частини земельної ділянки, яка становить 1/2 від загальної площі - 0,1330 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS]. Також підлягає визнанню незаконним та скасуванню рішення Ірпінської міської ради Київської області № 988-30-ІУ від 25 грудня 2004 року "Про технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян" у частині затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю [PERSON], [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0366 га для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] та виданий на підставі цього рішення Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 411117 від 13 квітня 2005 року на ім."я [PERSON] 1/2 та [PERSON] 1/2 . У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Що стосується вимог про визнання за [PERSON] та за [PERSON] права власності на 71/100 частину будинку по [ADDRESS], суд вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як зазначено вище, на даний час рішення Ірпінського міського суду від 03.09.2001 року скасовано та ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-976/2010 провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивачів від позову, тобто на даний час конкретно не визначено, які саме частки в спірному будинку належать [PERSON] та померлій [PERSON], а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог не вбачає передбачених законом підстав для визнання за [PERSON], як за спадкоємцем [PERSON], права власності на 71/100 частину будинку по [ADDRESS]. При цьому, оскільки [PERSON] не являється спадкоємцем [PERSON], суд не вбачає підстав для визнання за ним права власності на зазначену частину спірного будинку. З цих же підстав суд відмовляє [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку. Разом із цим суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивачів [PERSON] та [PERSON] про те, що оспорюваний ними договір дарування від 26 грудня 2002 року був укладений [PERSON] під впливом обману з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] або внаслідок психологічної залежності від них, оскільки згідно вищезазначеного Акту судово-психіатричного експерта № 2 від 28.01.2014 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України у матеріалах справи відсутні дані, які б дозволили експерту однозначно стверджувати той факт, що [PERSON] перебувала чи не перебувала у психологічній залежності від відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на момент вчинення правочину 26.02.2002 року не перебувала в будь-якому вираженому емоційному стані, що міг суттєво вплинути на її діяльність та поведінку; у досліджуваний період [PERSON] не перебувала в такому емоційному стані, що полегшував введення її в оману щодо дійсності мети договору дарування від 26.02.2002 року та, що міг сприяти вчинення з нею обманних дій, поведінка [PERSON] в зазначений період обумовлювалась встановленим у неї психічним розладом, у неї мали місце ознаки хронічного психічного розладу. Таким чином суд задовольняє позов [PERSON] та позов [PERSON] частково. На підставі ст. ст. 43, 48, 55, 57, 59 ЦК УРСР, ст. ст. 22, 23, 261, 267, 393, 1216-1218, 1220-1223,1225, 1233-1235, 1258, 1261,1268 ЦК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України,

Outcome: partial