Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 18.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8180, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором №2009008315 від 11.07.2014, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким було відступлено на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яка в свою чергу уступила право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за договором факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», за період 25.03.2018 по 18.02.2019 в розмірі 100729,47 грн, з яких: 73182,9 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 27096,57 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; та 450 грн - плати за вчинення виконавчого напису. На підставі цього напису 25.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В. В. було відкрите виконавче провадження №66268659. Позивач вказує, що кредитний договір №2009008315 від 11.07.2014 не був нотаріально посвідчений, через що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, так як законодавством не передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Крім цього, позивач зазначає, що виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, передбачених для вчинення виконавчого напису, а саме: відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а також засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості й строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також позивач вважає, що не було встановлено, чи мав боржник заборгованість перед стягувачем на момент вчинення виконавчого напису та виконавчий напис вчинений щодо заборгованості трирічний строк позовної давності щодо якої вже минув. Вказане і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні та до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стороні відповідача - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хару Наталію Станіславівну. Відповідач скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву. Відповідач заперечував щодо задоволення позову, вказуючи, що вчинення виконавчого напису здійснено у відповідності до вимог, встановлених чинним законодавством. Крім того, у відзиві клопотав про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, як такої, що є неспівмірною, необґрунтованою та завишеною. Позивач відповідь на відзив не надала. Третя особа своїх пояснень не надала. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2021 підготовче провадження у справі було закрите. 27.10.2021 позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2021 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 18.02.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., за реєстраційним №8180, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В. В., виконавче провадження №66268659. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку визначеному чинним законодавством. Наразі у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розгляд справи провести у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 18.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8180, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором №2009008315 від 11.07.2014, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким було відступлено на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яка в свою чергу уступила право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за договором факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», за період 25.03.2018 по 18.02.2019 в розмірі 100729,47 грн, з яких: 73182,9 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 27096,57 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; та 450 грн - плати за вчинення виконавчого напису. 25.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В. В. було відкрите виконавче провадження №66268659 з виконання вищевказаного виконавчого напису. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами,установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 в справі №826/20084/14, про визнання не чинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року№662 визнано незаконним та не чинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Тобто, виконавчий напис було вчинено 18.02.2021, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 в справі №826/20084/14. Укладений кредитний договір №2009008315 від 11.07.2014, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року в справі №757/24703/18-ц та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Відносно інших обставин, які позивач вказував у позовній заяві, то з наданих доказів по справі неможливо однозначно встановити їх наявність або відсутність. При цьому слід вказати, що жодна із сторін не надала копії документів, які стали підставою для вчинення оспорюваного напису, чи відповідного клопотання про їх витребування. Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідно до виконавчого напису підлягає стягненню заборгованість за період з 25.03.2018 по 18.02.2019 в розмірі 100279,47 грн, з яких: 73182,90 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 27096,57 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Однак, як слідує із договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, вказаний розмір заборгованості вже існував на момент укладення цього договору. При цьому сума простроченого тіла кредиту, при зобов`язані щомісячної сплати кредиту в сумі 1261,60 грн, вже становила 25\~229,82 грн, а сума нарахованих прострочених відсотків - 25\~449,53 грн, що також опосередковано вказує на не дотримання умов вчинення виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості із позивача, зокрема врахування строку позовної давності. Щодо посилання відповідача, що він скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості та його право вимоги виникло з дня направлення вимоги про погашення кредиту, яка відправлена позивачу 01.03.2019 року, то суд звертає увагу, що право дострокового стягнення заборгованості не змінює строків вимоги щодо стягнення щомісячних платежів, строк виконання яких визначений умовами договору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1362 грн (908 грн +454 грн). Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового з бору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 04.08.2021 з додатком, укладеним між позивачем та адвокатом Хейнісом О. Г., квитанцію до прибуткового касового ордеру №01/08/2021 від 04.08.2021 про сплату адвокату гонорару в сумі 25000,00 грн, ордер серії ВН №183495, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Відповідачем у відзиві подане клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, як такої, що є необґрунтованою, неспівмірною та завишеною. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1). Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами ( стаття 19). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України"(Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша\~ст.76 ЦПК). За правилами оцінки доказів, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як слідує зі змісту договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 04.08.2021 та додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 04.08.2021 року, сторони домовились, що за надання професійної правничої допомоги, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 25000,00 грн. Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат від 12.08.2021, доданого до позовної заяви, розмір судових витрат у сумі 25000,00 грн складається з наступного: ознайомлення з матеріалами справи у приватного нотаріуса та виконавця 5000 грн; написання позовної зави, підготовка додатків до позовної заяви 15000 грн; представництво інтересів у суді першої інстанції 5000 грн. Суд звертає увагу, що послуги адвоката в частині представництва інтересів позивача в суді вартістю 5000 грн фактично не надавались, адже адвокат Хейніс О. Г. не був присутній на жодному з судових засідань у даній справі, а відтак представництво інтересів позивача в суді першої інстанції фактично не здійснювалось та не надавалось, а тому вказану суму суд не бере до уваги при розподілі судових витрат. Щодо інших складових витрат на правничу допомогу, то слід врахувати, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених\~доказів є\~невеликим,\~а тому\~з урахуванням\~заяви відповідача\~про зменшення\~витрат,\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved