Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 листопада 2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені з лютого 2014 року. З цього часу, малолітня дитина проживає разом із позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач весь цей час життям дитини не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні, матеріально його не забезпечує, покинув сім'ю. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просила суд стягнути із [PERSON] на її користь витрати по оплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, через оголошення у пресі, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов, до суду не надходило. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування по Вознесенівському району Запорізької міської ради Панченко І.О. подав суду заяву про проведення судового засідання у відсутність представника відділу, просить вирішити справу з урахуванням прав та інтересів дитини. Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю, на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач та її представник. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків: [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бутипозбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що 12 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 490. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 12 листопада 2011 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. [INFO] в місті Запоріжжі народився [PERSON], матір'ю якого записана [PERSON], а батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 07 червня 2012 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON], за її згодою, змінено прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Відповідно до довідки Міського комунального підприємства „Основаніє", за адресою: [ADDRESS], зареєстрована та проживає [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що малолітній [PERSON], [INFO], наразі не має реєстрації місця проживання, бо необхідна згода відповідача [PERSON] Відповідно до листа Орджонікідзевського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 09 березня 2016 року № 2314-767, заяву [PERSON] стосовно реєстрації малолітньої дитини [PERSON], [INFO], розглянуто, та повідомлено їй, що при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС Украхни за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована з ним. Як вбачається із акту Міського комунального підприємства „Основаніє" від 17 червня 2014 року, складеного за участю спеціалістів, 17 червня 2014 року було проведено обстеження квартири [ADDRESS], на предмет фактичного проживання. В результаті обстеження, з урахуванням пояснень сусідів, комісією встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] та її син [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Державного навчального закладу (ясла-садок) Комбінованого типу № 145 „Дружна сімейка" від 01 березня 2016 року № 01-26/23, [PERSON], [INFO], відвідує Державний навчальний заклад № 145 з 02 грудня 2014 року групу загального розвитку раннього віку. Впродовж цього часу, батько [PERSON] до дошкільного навчального закладу не звертався, батьківські збори не відвідував, життям дитини не цікавився. Як вбачається із довідки адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області від 27 травня 2016 року, [PERSON], [INFO], по Запорізькій області не зареєстрований. Відповідно до висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 30 червня 2016 року № 01-10/0224 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO], районна адміністрація по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, дійшла до висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Зі змісту висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 30 червня 2016 року № 01-10/0224 випливає, що підставою для прийняття такого рішення стало відсутність інформації про фактичне місце находження батька дитини та неможливість його ознайомлення із розглядом вказаного питання і з'ясування його думки. Разом з тим, свідок [PERSON] (мати позивача) дала показання про те, що після реєстрації шлюбу, подружжя [PERSON] проживало за адресою: [ADDRESS], разом із нею та її чоловіком. З весни 2014 року [PERSON] покинув сім'ю та з цього часу навіть не цікавився ані про дитину, ані про дружину, матеріальної допомоги на сина не надає, місцезнаходження його їй не відомо. Свідок [PERSON], який є хрещеним батьком дитини, дав показання про те, що [PERSON] бачив останній раз коли [PERSON] виповнився один рік. Він є другом позивача, постійно приїжджає до них в гості, проте в квартирі [PERSON] він не бачив ніколи, бо він там не проживає, сім'ю він не утримує, дитиною не займався, матеріально не допомогає. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку має місце ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки [PERSON] починаючи з 2014 року здоров'ям сина, умовами його виховання та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання [PERSON], [INFO], не надає, покинув сім'ю та перебуває у невідомому місці (країні), з матір'ю дитини - [PERSON] та сином не спілкується, жодного інтересу до них не проявляє. З огляду на викладене, висновок районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 30 червня 2016 року № 01-10/0224 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO], не спростовує факт ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків, а навпаки ті обставини, що місце знаходження [PERSON] невідоме свідчить про те, що відповідач своєї дитиною не цікавиться та ухилився від покладених на нього Сімейним Кодексом України батьківських обов'язків, а відтак, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини - [PERSON], [INFO]. Частиною шостою статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованимта суперечить інтересам дитини. Крім того, за правилами статті 19 Сімейного кодексу України, висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. З огляду на викладене вище, враховуючи положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд не погоджується з висновком районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 30 червня 2016 року № 01-10/0224 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO], та вважає висновок таким, що суперечить інтеречам малолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вонапосилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши наявні в матеріалах даної цивільної справи письмові документи та заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, суд, вважає, що в даному випадку позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] тривалий час зв'язок з сином не підтримує, його здоров'ям, умовами виховання та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання [PERSON], [INFO], не надає, що свідчить про ухилення від виконання обов'язків по його вихованню, і є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 166 СК України встановлено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Крім того, статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, та приймаючи до уваги статтю 183 Сімейного Кодексу України - визначення розміру аліментів у частині від заробітку (доходу) батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що [PERSON] в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, бо являється людиною молодого віку і є працездатним, то суд вважає за необхідне задовольнити також позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з[PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 12 травня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, суд враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, з огляду на викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківськиз прав та стягненя аліментів підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд вважає за необхідне роз'яснити, що в порядку ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодою зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. Крім того, враховуючи те, що позивач за подання позову за вимоги про стягнення аліментів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: approved