Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", в якому вимагає визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір № ZPVLGA000000104 від 08.07.2008 року, та договір іпотеки квартири від того ж числа. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, зазначений кредитний договір був укладений на суму кредиту, яка склала 19499,83 долари США. Проте відповідач при укладенні договору не надав позивачці повну інформацію про умови та інші обставини, які стосуються договору, відповідно до положень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" та нормативних актів Національного банку України. Також позивачка зазначила, що сторони фактично не досягли згоди щодо предмету, суми кредитного договору, та інших його суттєвих умов. Сама видача грошової суми була здійснена банком з грубими порушеннями вимог законодавства, а саме банком не було відкрито банківського рахунку для перерахування з нього сум наданих кредитних ресурсів, що передбачалося відповідно до положень Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року; через це кошти, отримані позивачкою, неможливо ідентифікувати як кредит (позику). Крім того, позивачка вказала, що зміст кредитного договору містить істотні суперечності; банк, за її думкою, під час укладення кредитного договору приховав від неї як позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, чим ввів її в оману. Під час судового розгляду справи представник позивачки [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просить врахувати обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала; вважає, що спірні кредитний та іпотечний договори укладені з дотриманням вимог діючого законодавства. Крім того, представник відповідача просить застосувати позовну давність до вимог позивачки, врахувавши, що з моменту укладення договорів (08.07.2008 року) до моменту звернення до суду (липень 2015 року) пройшло більше 3-х років. Суд, заслухавши пояснення представників сторін і дослідивши надані йому докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача була призначена та проведена судова економічна експертиза з питання: чи підтверджується документально операція з видачі [PERSON] кредитних коштів за кредитним договором № ZPVLGA000000104 від 08.07.2008 року в сумі 19499,83 доларів США, відповідно до пп.1.1, 8.1 зазначеного кредитного договору? У відповідному висновку експертизи від 29.05.2017 року (т.1 а.с.177-221) експерт зазначив, що у відповідності до п.4 глави 3 "Інструкції про касові операції у банках України", затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року, та п.1.8 "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року, документальна обґрунтована видача фізичній особі-резиденту готівкового кредиту в іноземній валюті за кредитним договором відбувається шляхом відкриття клієнту поточного рахунку в банку 2620 "Кошти на вимогу фізичній особі" для зарахування на нього суми кредиту з позичкового рахунку 2203 "Довгострокові кредити на поточні потреби, що видані фізичним особам", або іншого рахунку, передбаченого "Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України", затвердженого постановою Правління НБУ № 280 від 17.06.2004 року. Як визначено умовами Кредитного договору № ZРVLGА0000001004 від 08.07.2008 року, а також письмовими відповідями представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", поточний рахунок "2620" [PERSON] не відкривався. Згідно "Видаткового касового ордера" № 011 від 08 липня 2008 року, наданого на дослідження з боку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", видача [PERSON] з каси Вільнянського відділення філії ЗРУ ЗАТ "ПриватБанк" кредитних грошей у сумі 15400,00 доларів США, визначена бухгалтерською проводкою Дебет 22031057277562 "Довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам" Кредит 10026800057202, не підтверджується в повному обсязі. Визначена видача [PERSON] готівкової іноземної валюту по Кредитному договору № ZРVLGА0000001004 від 08.07.2008 року, з рахунку 2203…., а не з поточного рахунку Позичальника 2620…., не працівнику банку по "видатковому касовому ордеру", а не по "заяві на видачу готівки", не відповідає вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, та не може бути здійснена (проведена). На підставі вищевикладеного, в обємі наданих на дослідження документів, документально обґрунтовано не підтверджується операція з видачі [PERSON] кредитних коштів за Кредитним договором № ZPVLGА0000001004 від 08 липня 2008 року. Докази, які б спростовували висновки експертизи, відповідачем не надано. Крім того, суд погоджується з доводами позивачки, що при укладенні спірного договору вона була введена в оману відповідачем відносно його суттєвих умов. Так, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Між тим, згідно висновку експертизи від 29.05.2017 року, умови кредитного договору зазначеним вимогам закону не відповідають, є суперечливими і є такими, що вводять позивачку в оману як споживача фінансової послуги. Так, експертом звернуто увагу, що Додаток № 2 до Кредитного договору "Графік погашення кредиту", який є його невід'ємною частиною, не відповідає іншим умовам цього ж Кредитного договору та вимогам діючого законодавства. Зокрема, перший платіж у "Графіку" визначений 15.08.2008 року через 33 дня з дати надання кредиту , сума платежу складає 280,46 долаоів США (59,97+220,49), що перевищує щомісячний платіж встановлений власне Кредитним договором (264,19 доларів США) на 16,27 доларів США. Тобто, умовами Кредитного договору та "Графіком" з самого початку (першого платежу) передбачено, що у позивачки виникає прострочена сума заборгованості, на яку потрібно нараховувати пеню та штрафні санкції. Також, як вбачається з "Графіку", за рахунок даного перевищення (16,27 доларів США) було збільшено "тіло" кредиту, якій став складати 16 051,50 доларів США (16035,23+16,67), що не визначено умовами власне Кредитного договору, а також не визначено, за рахунок яких грошей дане перевищення потрібно погасити. Подальше зменшення "тіла" кредиту (залишку кредиту) відбувається не з суми наданого кредиту у розмірі 16 035,23 доларів США, а вже з самостійно збільшеної відповідачем суми кредиту у розмірі 16 051,50 доларів США, що призводить до невірного встановлення суми останнього платежу у сумі 1099,04 доларів США. Крім того, за висновком експертизи, у Кредитному договорі невірно розрахована "винагорода за резервування" та "проценти по кредиту"; загальна сума нарахованої "винагороди за резервування" та "нарахованих процентів" завищена на 184,30 доларів США, у т.ч.: "винагорода за резервування" на 39,46 доларів США; "нараховані проценти" на 144,84 доларів США. Також, як визначено у "Графіку", разі отримання [PERSON] кредиту, і при своєчасній сплаті щомісячних платежів та страхових платежів, їй за період з 08.07.2008 року по 08.07.2028 року потрібно сплатити, крім суми зазначеного кредиту в розмірі 16 035,23 доларів США, ще додатково 48205,22 доларів США, а саме: 10308,09 доларів США винагорода за резервування ресурсів; 37 897,13 доларів США проценти за користування кредитними коштами, що більш ніж у 3 рази перевищує суму самого кредиту. В цю суму в розмірі 48 205,22 доларів США не входять додаткові витрати, які будуть понесені [PERSON] і пов'язані з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення і т.ін. При цьому, якщо нарахування процентів за користування кредитними коштами чітко визначено вимогами діючого законодавства, то документально обєктивно встановити, за що відповідач нараховує, згідно спірного договору, "винагороду за резервування ресурсів" у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, не видається за можливим. Це суперечить положенням п.3.6 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007, згідно яких банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасників правочину повинно відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.6 абз.2 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою. При цьому, згідно абз.2 ч.2 ст.19 цього Закону, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Таким чином, банк під час укладання спірного кредитного договору, приховав від позивачки повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, чим ввів позивачку в оману. Враховуючи, що сам кредитний договір розроблявся відповідачем, і всі вказані недоліки у визначені його умов здійснені виключно на користь відповідача, суд приходить до висновку, що укладення спірного кредитного договору позивачкою було здійснено під впливом обману з боку відповідача. Згідно абз.1 ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно абз.2 ч.1 ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Таким чином, суд. дійшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору № ZPVLGA000000104 від 08.07.2008 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. З урахуванням цього, договір іпотеки, укладений сторонами 08.07.2008 року, згідно якого позивачка в забезпечення зобов'язань за кредитним договором передала належну їй квартиру № 10 у житловому будинку № 3 по пров.Новий в м.Вільнянськ Запорізької області, також має бути визнаний недійсним. Вирішуючи питання про застосування позовної давності згідно положень ст.ст.256, 257, 267 ЦК України, суд виходить з того, що позивачка [PERSON] була введена в оману відповідачем відносно суттєвих умов договору. Суд також погоджується з доводами представника позивачки, обґрунтованими Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року, що споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Враховуючи це, суд вважає, що, перебуваючи під впливом обману відповідача, позивачка об'єктивно не могла дізнатися про порушення своїх прав аж до червня 2015 року, коли вона звернулася за правовою допомогою до адвоката (т.1 а.с.38); тому строк позовної давності нею не пропущений. Таким чином, позов має бути задоволений повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved