Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 3.02.2001 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач надає кошти на утримання дітей, але йому приходиться постійно про це нагадувати і просити, тому просить стягнути з нього на її користь аліменти по 1777 грн. щомісяця на кожну дитину і по 1000 грн. додаткових витрат на навчання, лікування та оздоровлення дітей, які вона витрачає щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він на даний час ніде не працює, однак мінливі заробітки надають йому можливість сплачувати позивачу грошові кошти на утримання дітей щомісячно, але не менше 2000 грн. на місяць. Крім того, в квартирі, де проживають діти, він сам зробив ремонт, придбавши за свої кошти будівельні матеріали, сантехнічні пристрої, побутову техніку. Він повністю допомагає позивачу з утримання їх спільних дітей, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Як встановлено в судовому засіданні, 3.02.2001 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №122 (а.с.6). Від спільного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8-9). Тривалий час сторони проживають окремо, відповідач надає допомогу на утримання дітей, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, але позивач бажає отримувати аліменти на утримання дітей, визначені у судовому порядку. Вказані обставини підтвердили і не спростовували у судовому засіданні сторони по справі. Згідно ч.1, ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" - установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідач [PERSON] пояснив, що він не працює і має нерегулярний мінливий дохід, за таких обставин суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, а не у частці від щомісячного доходу відповідача. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, відсутність у нього постійного щомісячного доходу, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дітей, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1777 грн. щомісяця на користь позивачки для утримання сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO] на кожну дитину з 22.08.2017 року - дня подачі позову до суду і до їх повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2017 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень), який не є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Як роз'яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані саме особливими обставинами. Дане положення стосується виключно особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є інвалідом. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку і повинні бути доведені документально сторонами по справі. При цьому, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і може бути визначений у твердій грошовій сумі платника. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як наголошує ч.1-2, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ч.1-2, ст.58ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивачка [PERSON], звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, обґрунтувала його тим, що син сторін навчається у бізнес-коледжі, оплату за який здійснює вона. За чотири роки навчання вона заплатить 45600 грн. А донька сторін платно навчається у школі-гімназії „Діалог" і має захворювання, за лікування якого вона також сплачує кошти. Як вбачається з договору про навчання №5191 від 15.08.2016 року [PERSON] є студентом Бізнес-коледжу Приватного вищого навчального закладу „Європейський університет", навчання якого за чотири роки коштує 45 600 грн. (а.с.10). Згідно змісту консультативних висновків вбачається, що діти сторін періодично проходять курс лікування у поліклініці радіаційного реєстру. Таким чином, суд вважає, що вказані докази є належними, оскільки вони знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, і не спростовуються відповідачем. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка надала судові належні та допустимі докази навчання та захворювання їх дітей як особливі обставини в розумінні ч.1, ст.185 СК України, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісяця та доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 22.08.2017 року і до досягнення ними повноліття, в задоволенні решти вимог позову відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та додаткові витрати, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1280 грн. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду, відносно кожної задоволеної позовної вимоги.

Outcome: partial