Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

у березні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про захист прав споживача, визнання частково недійсним кредитного договору та зобов"язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір № 5355571207783093, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що з нарахованою сумою заборгованості вона не згідна, оскільки підписання анкети - заяви не підтверджує її ознайомлення з правилами і умовами надання банківських послуг. Відповідач не ознайомив позивача з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифів. АТ "Альфа - банк" одночасно нараховує неустойку та штрафи за порушення виконання договору. На думку позивача, неустойка у вигляді пені та штрафу (фіксована частина) та процентів (складова) одночасно стягненню не підлягає, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, відповідач самостійно встановлював та змінював розмір кредитного ліміту, хоча умови та правила надання банківських послуг АТ "Альфа - Банк", згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт, та умови кредитування клієнтів, позивач не підписувала. Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані позивачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашенн кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких підстав, позивач просить: - визнати недійсним кредитний договір, укладений між нею та АТ «Альфа-Банк», в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, - зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 13) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року постановлено зобов`язати посадових осіб АТ «Альфа-Банк» надати суду належним чином завірену копію кредитного договору № 5355571207783093, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк». Відповідач АТ «Альфа-Банк» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПКУкраїни, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір № 5355571207783093, згідно з яким позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак укладений між сторонами договір до позову долучено не було та в ході розгляду справи стороною відповідача останній суду надано не було. Згідно із ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції Україниє частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В ході розгляду справи судом вживались заходи щодо витребування доказів у справі, однак, останні суду надані не були, та стороною позивача в цій частині інших клопотань заявлено не було. Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, щодо факту укладення кредитного договору, сплати нею суми позики відповідачу, тощо. Так, суду не наданий ані електронний примірник договору ані письмовий, щоб суд мав можливість пересвідчитися в тому, що він дійсно укладений з порушеннями вимог законодавства, як про це зазначає позивач. Заявляючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину, позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності достатніх та законних підстав для визнання умов договору несправедливими. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі № 6-94цс13). Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо неї, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Outcome: dismissed