Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Центрального відділення Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, в якому зазначила наступне. На підставі договору між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Центрального відділення Запорізького РУ та прокуратурою Запорізької області позивачу, як працівнику прокуратури Запорізької області було видано зарплатну картку «Приватбанк». Разом з цим було видано кредитну картку [NUMBER], на якій був кредитний ліміт 11300 гривень. 23.06.2015 ввечері з вказаної кредитної картки було списано 11 299 гривень. Відповідно до виписки з картки в цей день о 21:02 були списано 7855 гривень, а о 21:07 - 3444 гривень для оплати телекомунікаційних послуг на сайті Portmone.com.ua. Про списання коштів, яке вона не робила, позивач одразу повідомила відповідача шляхом телефонного дзвінку за номером 3700. Фактично кошти, які знаходились на кредитній картці їй не належали, а є власністю банку й діями шахраїв було завдано шкоду саме банку. Звернувшись наступного дня до Центрального відділення ЗРУ Приватбанку за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158, ій повідомили про необхідність звернутися до поліції. Після цього вона звернулася до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, де було зареєстровано кримінальне провадження № 12015080040002911 за ч. 3 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння 11299 гривень з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк». Незважаючи на це ПАТ КБ «Приватбанк» нараховував відсотки за користування кредитними коштами, які позивач фактично не отримувала. У серпні 2015 року позивач звернулась з листом до ПАТ КБ «Приватбанк», про зупинення нараховування процентів по кредиту та скасування заборгованості, про що Банком було відмовлено. Через відмову Банку анулювати заборгованість по кредитній картці, погрози працівників банку щодо притягнення до кримінальної відповідальності та уникнення примусового стягнення кредитних коштів та наростаючих відсотків, позивач була змушена вносити кошти на картку. Так, позивачем було сплачено заборгованість та нараховані проценти та 10.12.2015 кредитну картку було закрито. Тобто, сума зайво сплачених коштів Банку становить 15337 гривень. Вважає, що такі дії ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконними, суперечать чинному законодавству та порушує її права споживача. Враховуючи, що Банк не повернув позивачу на рахунок кошти, а змусив ще й безпідставно заплатити за кредитні кошти, які позивач не отримувала, з відсотками, то позивач вважає, що Банк повинен відшкодувати дві суми: 11299 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних та також пені 0,1 % за кожен день від суми неналежного переказу до фактичної сплати нею боргу; 15337 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. На підставі викладеного, просить суд, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 11 299 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних та також пені 0,1 % за кожен день від суми неналежного переказу на день винесення рішення суду, що на 01.06.2018 складає 28 530,65 гривень; стягнути 15 337 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних на день винесення рішення суду, що на 01.06.2018 складає 21814,46 гривень. Ухвалою суду від 02.07.2018 відкрито провадження по вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідні докази. 29.08.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 18.09.2018 витребувано від ГУНП в Сумській області інформацію про рух кримінального провадження за №12015080040002911 від 24.06.2015 за ч.1 ст.190 КК України; відомості про рух коштів після списання 23.06.2015 у розмірі 11299 грн. з карти [NUMBER]; дані щодо з'єднань номеру мобільного телефону [PERSON] 23.06.2015. 17.10.2018 на адресу суду від СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області надійшли матеріали на виконання ухвали суду від 18.09.2018. Ухвалою суду від 19.12.2018 витребувано від ГУНП в Сумській області інформацію, а саме: дані щодо з'єднань (усіх вхідних та вихідних дзвінків) номеру мобільного телефону [PERSON] 23.06.2015. 01.02.2019 на адресу суду надійшла відповідна інформація на виконання ухвали суду від 19.12.2018. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просять задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просить відмовити у повному обсязі, надавши письмовий відзив. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Встановлено, що 01.10.2010 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір про надання банківських послуг (про відкриття та обслуговування карткового рахунку), шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої Позивач почав користуватися послугами Банку. Разом з тим, встановлено, що 21.05.2018 прийнято рішення Єдиного акціонера Банку (Міністерства фінансів України) № 519 про зміну типу банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк". Згідно нової редакції Статуту АТ КБ „ПриватБанк" (п. 1.7) Акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного товариства комерційний банк „ПриватБанк". 18.04.2012 позивач [PERSON] на підставі вищевказаного договору отримала кредитну картку „Універсальна" [NUMBER] зі встановленим розміром кредитного ліміту 11 300,00 грн. та було закріплено фінансовий телефон: [NUMBER], за допомогою якого можливо проводити банківські операції. Так, здійснити будь-які банківські операції за допомогою картки є неможливим без знання номеру цієї картки, строку дії, а підтвердити власну згоду на проведення переказу в дистанційному режимі можна лише за допомогою одноразового паролю (ОТП-пароля), яке надсилається Банком за допомогою СМС-повідомлення на фінансовий телефон Клієнта. Згідно виписки наданою відповідачем, що є предметом спору, є дві транзакції, які здійснені 23.06.2015 на загальну суму 11 299,00 грн., а саме: 7 855,00 грн. - час транзакції 21:02:46 - Телеком послуги: PORTMONE.COM.UA.TELECOM; 3444,00 грн. - час транзакції 21:07:46 - Телеком послуги: PORTMONE.COM.UA.TELECOM. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, 23.06.2015 на її мобільний телефон був дзвінок від працівника ПриватБанку, якому вона повідомила номер своєї картки, після чого і було знято вказані грошові кошти. Також, зазначила, що нею одразу було повідомлено Банк про списання коштів з її рахунку на номер 3700. Відповідно до копії витягу з кримінального провадження №12015080040002911, [PERSON] 24.06.2015 звернулася до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області із заявою про те, що 22.06.2015 невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 11299 грн. з банківської карти «ПриватБанк» яка належить [PERSON], яку було внесено до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.3 ст.190 КК України. При цьому встановлено, що 27.11.2015 по вказаному кримінальному провадженню визначено підслідність та направлено матеріали кримінального провадження до прокуратури Сумської області, які передано до СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області. Згідно наданої інформації СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області, зазначено, що вхідні виклики 23.06.2015 о 20:53:17, о 21:02:14, о 21:06:55, о 21:24:44 на номер [NUMBER] (№ телефону позивача) було здійснено з номеру [NUMBER] (ПриватБанк) (сота - м. Запоріжжя, вул. Парамонова, буд.15-А). Інших вхідних та вихідних дзвінків, матеріали кримінального провадження не містять. Як убачається з переписки позивачки з ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо вирішення питання про погашення заборгованості по вказаній карті, [PERSON] вперше звернулася до відповідача 20.08.2015, тобто після спливу майже двох місяців. Доказів, які б свідчили про звернення позивачки до Банку одразу після списання грошових коштів або із заявою про проведення перевірки, суду не надано. Отже, Позивач повідомив Банк про здійснення вищевказаних спірних транзакцій вже після того, як вони були здійснені, що є запізнілим для їхнього скасування та порушенням - пунктів 1.1.2.12, 2.1.1.5.12 договору/Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу VI „Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" затвердженої Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705 „Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", то користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Договором (Умовами та Правилами надання банківських послуг) закріплені за Клієнтом певні обов'язки, зокрема: - пункти 1.1.2.1, 2.1.1.5.1. не передавати Карти, Піни третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором або що суперечать чинному законодавству; - пункти 1.1.2.7, 2.1.1.5.7. власник зобов'язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту; - пункти 1.1.2.10, 2.1.1.5.10. вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) Карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання; - пункти 1.1.2.11, 2.1.1.5.11. інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних випадків необхідно звернутися у відділення Банку, або за телефоном 3700 (безкоштовно по Україні), +380929000002 (для VІР-клієнтів), +38 056 716 11 31+38 056 716 1131 (для дзвінків із-за кордону); - пункти 1.1.2.12, 2.1.1.5.12. у випадку якщо Держателю Карти відомі факти про незаконне використання Карти, Держатель Карти зобов'язаний у триденний термін після усної заяви про втрату карти, стікера РауРаss, ПІНа надати в Банк докладний виклад обставин втрати карти, стікера РауРаss і / або ПІНу і відомі факти про їх незаконне використання. Розділами 1.1.5 та 2.1.1.7. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена наступна відповідальність сторін: -пункти 1.1.5.13, 2.1.1.7.4. Держатель Карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення Власника\~Карти в Банк та блокування Карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-Лист Платіжною системою; - 2.1.1.7.5. усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору або у зв'язку з ним, у тому числі, що стосуються його виконання, порушення, визнання його недійсним або неукладеним підлягають вирішенню в порядку, визначеному Прикінцевими положеннями цих Умов та Правил. 2.1.1.9.5. Держатель зобов'язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу; - не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена. Відповідно до ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з п. 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Як вбачається з виписки за кредитною карткою, коштами на вищезазначеному рахунку [PERSON] розпоряджалася, в тому числі, і за допомогою електронної системи Приват- 24. При цьому, робота у системі «Приват-24» має відповідні особливості, а саме здійснюється за допомогою дистанційних розпоряджень, тобто розпорядження банку здійснити певну операцію, яке передається клієнтом через систему Інтернет, без відвідування банку, при цьому передача дистанційного розпорядження та реєстрація його банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо клієнт: для доступу в систему ввів правильні логін і пароль; увів всі параметри, які запитує система; підтвердив дистанційне розпорядження правильним введенням динамічним паролем, якщо клієнт не підтвердив дистанційне розпорядження, то банк не повинен виконувати операцію, про що в свою чергу інформує клієнта. Отже, при здійсненні оспорюваних [PERSON] транзакцій з переказу коштів були вірно введені номер кредитної картки, термін її дії, СVV2 код, після чого ці дві транзакції були підтверджені СМС-паролем, який надсилав Банк на фінансовий телефон Клієнта. Пунктом 14.12 ст. 14 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зазначено, що користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Пунктами 6.1, 6.3, 6.4 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженої Постановою Правління НБУ від 30.04.2010 № 223 зазначено, що користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем [PERSON] провини Банку, в даному випадку, оскільки встановлено, що позивачкою надано інформацію іншій особі, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є порушенням Умов та Правил, та потягнуло за собою списання грошових коштів, у зв'язку з чим відповідальність покладається на позивача, а отже суд не вбачає правових підстав для стягнення зазначених коштів з відповідача.

Outcome: dismissed