Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В своїй позовній заяві позивач зазначила, що 25 грудня 2013 року [PERSON] подала до відділу освіти Оратівської районної державної адміністрації заяву про неправомірні, не її думку, дії завідуючої ДНЗ Калинка с. Животівка [PERSON], в якій наведені факти, що є неправдивими, принижують її честь і гідність та шкодять її діловій репутації. Зокрема, в названій заяві [PERSON] викладена така інформація: Вона не виконує свої професійні і педагогічні обовязки, недотримується педагогічної етики, норм загально - людської моралі. Неодноразово в приміщенні дитячого садка в присутності дітей під керівництвом [PERSON] розпивались спиртні напої, поводились вульгарно, аморально, що не припустимо для працівників дитячого садка. Завідуюча не контролює і сама не дотримується режиму дня в садочку. Це привело до конфлікту між батьками. В результаті трьох дітей, а саме [PERSON], [PERSON] і Середюк Віку батьки були змушені забрати в Оратівський дитячий садок. На завідуючу поступали скарги до сільського голови, але реакції не було. Прошу перевірити журнал відвідування, який ведуть завідуюча і вихователь. Він ведеться з порушеннями: при перевірці журналу відвідування сільським головою та фельдшером кількість дітоднів в журналі завідуючої не співпадає з журналом вихователя. [PERSON] постійно дописує дітей, які не відвідують дитячий садок. Наприклад: [PERSON] не відвідувала дитячий садок в листопаді, так як проживала в. м. Києві, а завідуюча писала, що дитина відвідувала дитячий садок. Нараховувалась плата батькам, а завідуюча привласнювала кошти, які оплачували батьки та державні кошти. Постійно в дитячому садку знаходяться посторонні люди. Продукти дітям беруть в магазині, який більш закритий чим працює. Про яку якість продуктів може йти мова. Завідуюча зайнята людина, тому що вона заробляє гроші на весіллях і похоронах. Вона кухарка. Тож нехай зробить висновки вона завідуюча чи кухар. В дитячому садку працює чоловік [PERSON] Він топить котел і може прийти не в настрої, то гне такі мати перед дітьми та батьками. Нещодавно на зауваження виховательки [PERSON] він вчинив такий скандал, обзивав виховательку нецензурними словами в присутності батьків та дітей. Написана заява сільському голові. Я дуже прошу [PERSON] розібратися з цим безладом. Викладені в заяві [PERSON] відомості про невиконання позивачем, як завідуючою ДНЗ Калинка с. Животівка, в період роботи в займаній посаді, своїх професійних та педагогічних обовязків, недотримання педагогічної етики та норм загально - людської моралі, розлиття в дитячому садку під її керівництвом з присутності дітей спиртних напоїв, вульгарної та аморальної поведінки, недотримання нею трудового режиму в дитячому садку, створення конфлікту між батьками, який би привів до забирання названих дітей із дитячого садка та відправлення їх до Оратівського дитсадка, привласнення державних коштів та коштів, які оплачували батьки, придбання для дитсадка недоброякісних продуктів та годування ними дітей, відсутність на робочому місці в зв'язку з роботою кухарки на весіллях чи похоронах, принижують честь, гідність і ділову репутацію мене, як громадянки України та працівника дошкільного закладу. Характер висловлювань в заяві [PERSON] створює негативне враження і відношення до позивача як до працівника дошкільного навчального закладу. Викладені в заяві [PERSON] факти є припущеннями і неправдивою інформацією, яка порочить ділову репутацію позивача, як професіонала у своїй сфері, відповідач звинувачує позивача в скоєнні привласнення шляхом зловживання службовим становищем, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, що принижує честь, гідність та її ділову репутацію, оскільки дані висловлювання не відповідають дійсності. Вищевказані порочащі відомості відносно позивача, що викладені в заяві [PERSON], були оприлюдненні та повідомленні працівникам відділу освіти Оратівської РДА, працівникам ДНЗ Калинка с. Животівка, працівникам Животівської сільської ради, багатьом батькам вихованців ДНЗ Калинка с. Животівка, жителям с. Животівка та Оратівського району, що сформувало негативне уявлення у громадян і в батьківському середовищі про мої людські та професійні якості. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь - якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 9 Закону України Про інформацію передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію. Це право передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів. Але реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадянські, політичні, економічні, соціальні, духовні та інші права, свободи і законні інтереси інших осіб. В даному ж випадку інформація, яка висвітлена в заяві [PERSON] зачіпає інтереси позивача, оскільки вона є неправдивою, шкодить її діловій репутації і принижує честь і гідність. Статтями 297, 239 ЦК України встановлено право на повагу до честі, гідності, ділової репутації особи, яке порушено відповідачем [PERSON] Статтею 302 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Відповідно до вимог цієї норми закону слідує, що перед тим, як поширити інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів для перевірки достовірності інформації, яка підлягає розголошенню та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів особи. Викладена інформація в заяві [PERSON] не була перевірена, що дало змогу поширити відносно позивача недостовірну інформацію. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28.09.1990 року Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій ( із змінами та доповненнями) слідує, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів інформації, викладених в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному колу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Отже, оскаржувана інформація відносно мене не відповідає дійсності, принижує мою честь, гідність і ділову репутацію в громадській думці з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі та підлягає спростуванню. Пунктом 17 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обовязок довести лише факт поширення відомостей, які його ганьблять, особою до якої предявлений позов. Статтею 20 ЦК України встановлено право обирати спосіб захисту порушеного права позивача. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що загальним правилом відомості, що порочать особу, повинні спростовуватись у спосіб найбільш близький до способу їх поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на сході громадян, зборах трудового колективу і т. ін.) Викладена в заяві [PERSON] недостовірна інформація стала відомою працівникам відділу освіти Оратівської РДА, працівникам ДНЗ Калинка С. Житотівка, працівникам Животівської сільської ради, жителям цього села та Оратівського району. Тому інформація, яка викладена в заяві [PERSON] має бути визнана судом недостовірною та підлягає спростуванню шляхом публікації в друкованому засобі місцевої газети Обрії Оратівщини, оголошення на сході громадян с. Животівка, колективах відділу освіти Оратівської РДА та ДНЗ Калинка. Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації [PERSON] завдана значна моральна шкода, яка виражається у душевних стражданнях, переживаннях, пригніченості мого стану, погіршенні стану здоров'я, порушенні сну та нормального укладу життя, що виникло у зв'язку з приниженням честі, гідності, ділової репутації та обговоренням в скоєнні кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 23 ЦК України: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Отже, відповідач [PERSON] зобовязана відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10000 грн. Просить винести рішення, яким визнати, що інформація в заяві [PERSON] про невиконання нею, як завідуючою ДНЗ Калинка с. Животівка, в період роботи в займаній посаді, своїх професійних та педагогічних обовязків, недотримання педагогічної етики та норм загально - людської моралі, розлиття в дитячому садку під моїм керівництвом в присутності дітей спиртних напоїв, вульгарної та аморальної поведінки, недотримання трудового режиму в дитячому садку, створення конфлікту між батьками, який би призвів до переведення названих в заяві дітей із ДНЗ Калинка с. Животівка до Оратівського дитячого садка, привласнення державних коштів та коштів, які оплачували батьки, придбання для дитсадка недоброякісних продуктів та годування ними дітей, відсутність позивача на робочому місці в зв'язку з роботою кухарки на весіллях чи похоронах, не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність, ділову репутацію в трудовому колективі ДНЗ Калинка с. Животівка, в громадській думці жителів с. Животівка та Оратівського району з точки зору загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі та підлягає спростуванню. Зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати викладену в заяві неправдиву інформацію щодо [PERSON] шляхом опублікування цього спростування в місцевій газеті Обрії Оратівщини, оголошення його на сході громадян с. Животівка, в колективі відділу освіти Оратівської РДА та ДНЗ Калинка с. Животівка та принести публічні вибачення. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та пояснивши, що спір виник з того, що [PERSON] написала заяву до відділу освіти Оратівської РДА відносно неї, в якій відповідач виклала інформацію яку знала тільки вона, а саме, про те, що в дитячому садочку часто розпивають спиртні напої, а також що позивач не виконує свої професійні обовязки завідуючої дитячого садочка, хоча [PERSON] в дитячому садочку не працює, не є бабушкою або мамою дітей, які відвідують дитячий садочок. Вважає, що свої професійні обовязки виконувала належним чином, що підтверджується неодноразовими грамота відділу освіти, в дитячому садочку працює більше двадцяти років, на посаді завідуючої 8 років. Відповідно до тієї інформації, що з дитячого садочка батьки забирали дітей через її вину, є неправдивою про що, можуть підтвердити самі ж батьки цих дітей. Також [PERSON] звинувачує її у привласненні коштів, які позивач отримувала за дописування днів, цей факт мав місце коли одна дитина заболіла і пару днів не відвідувала дитячий садочок, але дані кошти позивач не привласнювала, вони пішли на рахунок сільської ради. Діти завжди харчувалися якісною та свіжою продукцією, скарги відносно цього від батьків не надходили, неодноразово проходили перевірки. Поширення цієї неправдивої інформації поставило позивача у незручне становище перед колегами, батьками, односельчанами. Розпиття спиртних напоїв було давно, коли сільський голова вирішив привітати з восьмим березням, оскільки був суто жіночий колектив, але це відбувалося після закінчення робочого часу і лише один раз, більше такого не було. Нецензурними словами в дитячому садочку позивач не виражалася, з батьками не конфліктувала. Після того як була подана дана заява до дитячого садочка з перевіркою приходив сільський голова з фельдшером, але про дану перевірку ніякого документу не було складено, а більш ніхто з даною перевіркою не приходив. З посади завідуючої її було звільнено за особистою заявою, в якій вона попросила перевести її на посаду вихователя. На посаді завідуючої почала працювати з 2005 року і працювала по 2013 рік. До сільської ради поступали усні скарги, але подальше місце вони не мали. Також мало місце один раз, коли її чоловік [PERSON] який працює в дитячому садочку нецензурно виражався до виховательки [PERSON], вона написала позивачу відносно цього заяву, відповідно позивач прийняла міри і притягнула [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Більше такого не було. Робочий час завідуючої у дитячому садочку ненормований, один день може тривати 14 год., а інший 5 год., а той факт що позивач прогулювала робочий час підробляючи куховаркою на похоронах та весіллях, то цим займалася тільки у вільний від роботи час та у вихідні дні. Згідно до ЗУ Про дошкільну освіту плата за один день відвідування садочка становить 30% від вартості обідів, що вираховується відповідно в кінці кожного місяця і розподіляється на кожну дитину. Просить зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати викладену в заяві неправдиву інформацію щодо неї шляхом опублікування цього спростування в місцевій газеті Обрії Оратівщини, оголошення його на сході громадян с. Животівка, в колективі відділу освіти Оратівської РДА та ДНЗ Калинка с. Животівка та принести публічні вибачення. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, та пояснив, що позивачу неправомірними діями відповідача завдана моральну шкоду в сумі 10000 грн. Просить зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати викладену в заяві неправдиву інформацію щодо позивача [PERSON] шляхом опублікування цього спростування в місцевій газеті Обрії Оратівщини, оголошення його на сході громадян с. Животівка, в колективі відділу освіти Оратівської РДА та ДНЗ Калинка с. Животівка та принести публічні вибачення. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що звернулася з заявою до уповноваженого органу з приводу дій службової особи, зокрема не виконання [PERSON] свої посадових обов'язків. Честь, гідність та ділову репутацію позивача ніяким чином не принижувала, моральну шкоду не завдавала. Проти заявленого позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди повністю заперечує, оскільки вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. Так, позивачем не надано доказів про поширення інформації, що на його думку на його честь ,гідність та ділову репутацію. Позивачем вибрано невідповідний спосіб захисту немайнового права, оскільки відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення наслідків, що їх спричинило це порушення. У позовній заяві відсутні, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація працівникам ДНЗ Калинка с. Животівка, працівникам Животівської сільської ради , жителям Животівка та Оратівського району, не вказано яка саме інформація поширена відповідачем відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, ті обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обстави, в т.ч. і розмір заподіяної моральної шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, мотивуючи тим, що розглядаючи даний спір про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, дослідженні обставини справи говорять зовсім про інше - про те що позивач не має підстав для заявлення таких вимог як захисту честі, гідності та ділової репутації, зокрема у той спосіб який він бажає та про стягнення моральної шкоди, оскільки факту поширення такої інформації не було. Так, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим необхідно взяти до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Позивач вимагає пунктом 2 своєї позовної заяви зобовязати відповідача [PERSON] спростувати викладену в заяві неправдиву інформацію шляхом опублікування цього спростування в місцевій газеті Обрії Оратівщини, оголошення його на сході громадян с. Животівка , в колективі відділу освіти Оратівської РДА та ДНЗ Калинка с. Животівка та принести публічні вибачення. Як встановлено в судовому засіданні, та як стверджував сам позивач та допитані свідки відповідач не поширювала неправдиву інформацію в місцевій газеті,на сходці громадян, ДНЗ, тощо. Позивач вказав, що недостовірна, на його думку, інформація поширена шляхом подання 25 рудня 2013 року письмової заяви відповідачем до відділу освіти Оратівської РДА. Однак, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи Інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Необхідно наголосити, що в даному випадку відповідач звернулась саме до компетентного органу виконуючи свій громадський обовязок, а до цієї пори, як встановлено в судовому засіданні, даний компетентний орган не вирішив вказану заяву, тобто навіть і не спростував факти. Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму - наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. В даному випадку у зверненні не має завідомо неправдивих відомостей, оскільки по перше - факти переведення дітей в інші заклади були, скарги на працівників закладу також (наприклад - [PERSON] взагалі не можна підпускати до роботи з дітьми, музкерівник притягувався до дисциплінарно їх відповідальності за грубе відношення до [PERSON], звернення чоловіка [PERSON] до сільського голови [PERSON] про розлиття спиртних напоїв на виробництві, відсутність позивачки при відвідуванні сільським головою приміщення дитячого садка, зайняття куховарством при ненормованому робочому дні для завідувача, святкування свят в приміщенні ДНЗ із вживанням спиртних напоїв, дописування і до журналу відвідувань дітей які не відвідували ДНЗ та стягнення плати за дні коли діти не відвідували заклад. Тобто у заяві не має завідомо неправдивих фактів і є підстави для звернення до відділу освіти, оскільки управлінням закладом Калинка здійснюється відділом освіти Оратівської РДА. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Проте, позивачем не доведено поширення інформації серед жителів району, села, ДНЗ. Відповідно до п.19 Постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Крім того, відповідно до абзацу 4 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог при відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди якщо при цьому не допускається образа чи порушення інших захищених законом прав особи. Так, наприклад, відповідач вказував у своїй заяві, що плата нараховувалась батькам за дітей які не відвідували ДНЗ а завідувача привласнювала кошти, які оплачували батьки та державні кошти. Тобто, в даному випадку є оцінка дій завідувача ДНЗ. Таким чином, відповідно до статті 177 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. На думку, представник відповідача посада завідувача дошкільним навчальним закладом в селі є публічною особою. Тому при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Необхідно враховувати положення рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва. соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у ЗМІ вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Стосовно спосубу захисту , що обраний позивачем, за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо,що зазначається у п.24 Постанови ПВСУ № 1 2009 року Відповідно до п.25 ППВСУ № 1/2009 року спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Тому, оскільки позивачем не доведено поширення інформації у спосіб, який він просить суд спростувати її,при її доведеності, то вимоги позивача у цій частині не відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Тому вимога позивача принести публічні вибачення є протиправною. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Так, позивач мав відповідно до ст. 137 ЦПК України вказати якими саме неправомірними діями заподіяно шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зокрема, позивач не довів чому саме шкода заподіяна поданням 25.12.2013 року відповідачем заяви до відділу освіти при тому, що з аналогічних питань 18 грудня 2013 року із поданням до відділу освіти зверталась сільський голова [PERSON] та 09.11.2012 року із заявою [PERSON]. Позивач також не вказав з яких він міркувань виходив, визначаючи моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Таким чином позивачем не доведено, а в судовому засіданні не підтверджено наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, що має бути зясовано відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності. При обґрунтуванні свого позову позивач не може посилатись на правові норми Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 28.09.1990 року оскільки дана постанова визнана такою, що втратила чинність Постановою від 27.02.2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи. Просить суд прийняти рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити повністю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з позивачкою знайома, працюють разом в дитячому садочку з 2004 року. З 2005 року працювала вихователькою, а з 2013 року працює завідуючою дитячого садочка. З позивачем постійно святкували дні народження, новий рік, 8 березня, все це відбувалося на кухні або в кімнаті, де діти відпочивали, спиртні напої також були. Іноді при таких святкуваннях були присутні діти. Організатором усіх святкувань була [PERSON] При святкуваннях були присутні і інші особи, це вчителі, працівники будинку культури, пошти. На початку 2013 року [PERSON] повідомила їм, що відносно неї подана скарга і уже після того вони припинили святкування, святкували тільки новий рік і 8 березня. Також про одне таке святкування був здійснений відеозапис. Скарги від батьків відносно [PERSON] поступали, різного роду, насамперед про те, що в дитячому садочку постійно розпивають спиртні напої. У неї був конфлікт з чоловіком позивача [PERSON], він нецензурно виражався в її адресу, тому вона написала заяву відносно цієї ситуації. [PERSON] була винесена догана. Сільський голова неодноразово приходив і перевіряв роботу дитячого садочка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює на посаді сільського голови Животівської сільської ради. В грудні 2013 року зверталася з поданням до відділу освіти Оратівської РДА, щоб вони перевірили діяльність дитячого садочка, оскільки від батьків поступали скарги. Скарга від [PERSON], була в усній формі, в якій було зазначено, що часто проводилися пянки, дописування дітоднів в журнали відвідування дітей. Про дану ситуацію вона розмовляла з [PERSON] Скарги від батьків поступали протягом 2013 року. Письмових скарг та заяв на [PERSON] не поступало, лише в 2012 році була скарга подана до адміністрації. Випадків безпричинної відсутності [PERSON] на роботі під час робочого часу не було. Їй невідомо чи нормований робочий час у дитячому садочку. Вона особисто не виявляла тих фактів, що в дитячому садочку проводилися гуляння. Були такі випадки коли [PERSON] не завжди відпрошувалася на той період коли підробляла куховаркою, лише останній раз вона написала заяву за власний рахунок. На підставі чого було звільнено [PERSON] з посади завідуючої їй невідомо. Скарги відносно харчування і отруєння дітей за той час, відколи вона працює до дитячого садочка не поступали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює на посаді бухгалтера Животівської сільської ради. Плата за відвідування дитячого садочка здійснюється відповідно до складеного меню на місяць, потім визначаться сума і відповідно до відвідування дітей. В дитячому садочку нормований восьмигодинний робочий день. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працює на посаді начальника відділу освіти Оратівської РДА. З позивачкою знайомий, вона працювала на посаді завідуючої дитячого садочка. Коли [PERSON] призначали на дану посаду, він на той час ще не працював у відділі освіти, але вона була призначена з порушенням закону, оскільки у неї немає вищої освіти, у неї тільки середня спеціальна. У відділ освіти Оратівської РДА була подана заява [PERSON], в якій вона зазначила що її дитину не хочуть брати до дитячого садочка, а також подання від сільського голови відносно [PERSON], більше письмових звернень не було. Відносно скарги, яка була подана, то ї перевіркою виїжджали методист та заступник відділу освіти. Особисто він виїжджав з перевіркою уже відносно подання сільського голови, а також був присутній голова адміністрації. Результатів розгляду даного подання немає, оскільки після їх виїзду [PERSON] подала заяву про звільнення і переведення її на посаду вихователя. Відповіді на звернення [PERSON] не було. Дитячий садочок у своїй діяльності керується ЗУ "Про дошкільну освіту", а також посадовими інструкціями. [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не притягувалася. Усні скарги були відносно того, що в дитячому садочку часто розпивають спиртні напої, але на усні скарги відділ освіти не реагує. Всі фінансові питання відносно дитячого садочка вирішує сільська рада, оскільки він знаходиться у них на балансі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в [INFO]. Працює редактором газети "Обрії Оратівщини". Відносно заяви яка була подана [PERSON] їй нічого не відомо. Її дитина відвідувала дитячий садочок, але ніяких претензій до відношення до її дитини, її виховання не має. Дитину забрала із дитячого садочка по тій причині, що не встигала забирати і приводити дитину до садочка, оскільки працює в смт. Оратів. Претензій до завідуючої ДНЗ "Калинка" [PERSON] у неї немає. Їй невідомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає в с. Животівка, тимчасово не працює. Відносно заяви, яка була подана [PERSON] йому нічого не відомо. Його дитина відвідувала дитячий садочок лише чотири дні. Дитину забрав із дитячого садочка по тій причині, що не встигав забирати дитину із садочка у звязку з роботою. Йому не відомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що про дану заяву дізналася від дітей, а потім уже після того як [PERSON] звернулася до [PERSON] за допомогою. Про ті факти, які викладені в заяві була дуже здивована. Її дитина відвідувала дитячий садочок, але дитину із дитячого садочка забрала по тій причині, що працює в смт. Оратів і їй не зручно було водити і забирати дитину з дитячого садочка. Претензій до завідуючої ДНЗ "Калинка" [PERSON] у неї немає та факт про те, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої. Відносно харчування в дитячому садочку претензій у неї не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Животівка. Відносно заяви, яка була подана [PERSON] їй стало відомо тільки після того як прийшла повістка в суд. Їй не відомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої, розкрадали кошти. Її дитина відвідувала дитячий садочок. [PERSON] може характеризувати з позитивної сторони. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Животівка, працювала вихователькою в дитячому садочку. [PERSON] добра, чуйна, вихована людина і не являється конфліктною людиною. Куховаркою вона підробляла, але це було після робочого садочка. Такого не було, щоб в дитячому садочку розпивали спиртні напої, це мало місце давно тільки один раз на 8 березня. Наскільки їй відомо, то відносини між [PERSON] та [PERSON] були досить дружніми. Той факт, що дітей забирали з дитячого садочка був, але зовсім по інших причинах. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Животівка, працює у відділенні зв'язку і кожного дня заходить в дитячий садочок. Випадків, що там розпивали спиртні напої не бачила і не чула та участі не приймала. Про заяву [PERSON] я почула від односельчан. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає в с. Животівка, тимчасово не працює, але раніше працював у ДНЗ "Калинка" . Такі факти як недотримання [PERSON]. норм ділової етики та норм загальнолюдської морі йому не відомі. Також не відомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої, недоброякісного харчування дітей. Відносно заяви [PERSON] йому стало відомо від односельчан. Мало місце те, що він будучи в нетверезому стані на роботі нецензурно виражався до [PERSON], однак за це його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. [PERSON] ніякого відношення до дитячого садочка не має. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Животівка, підприємець. Відносно заяви, яка була подана [PERSON] їй стало відомо від односельчан. Вона працює магазині і дитячий садочок закуповував у неї продукти харчування, які завжди були якісні та свіжі, на підтвердження цього є відповідні сертифікати. Їй не відомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої та участі в цьому не приймала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Животівка, працює в школі вчителем початкових класів. Їй не відомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої та участі в цьому не приймала. Стосовно недоброякісного харчування дітей їй нічого не відомо. Такі факти як недотримання [PERSON] норм ділової етики та норм загальнолюдської моралі не відомо. Як їй відомо конфліктів між [PERSON] та батьками дітей, які відвідували дитячий садочок не було. Все що чула відносно того, що написано в заяві [PERSON] не відповідає дійсності. Один раз таке було, коли в дитячому садочку святкували 8 березня, але це було давно і уже після закінчення робочого часу, дітей уже в садочку не було. Управління дитячим закладом здійснює відділ освіти Оратівської РДА. Усі говорять у селі, що дану інформацію про дитячий садочок та [PERSON] поширює [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Животівка, працює бібліотекарем. Про випадки отруєння дітей в дитячому садочку їй нічого не відомо. Їй не відомий той факт, що в дитячому садочку розпивали спиртні напої та участі в цьому не приймала. Дітей забирали з дитячого садочка, але з якої причини їй не відомо. Факти грубого відношення до дітей та колег їй не відомі. Один раз таке було, коли в дитячому садочку святкували 8 березня, але це було давно і уже після закінчення робочого часу, дітей уже в садочку не було і це відбувалося за дозволом сільського голови. Раніше працювала вихователем у дитячому садочку з моменту його відкриття, а саме з 2001 року і по грудень 2006 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає в с. Животівка та є депутатом районної ради, та працює землеупорядником. Відносно заяви, яка була подана [PERSON] йому стало відомо від односельчан. Про випадки отруєння дітей в дитячому садочку йому не відомо. Зауважень до завідуючої дитячого садочка та інших працівників садочка не було. Один раз таке було, коли в дитячому садочку святкували 8 березня, але це було давно, оскільки там був суто жіночий колектив, усе це відбувалося поза робочий час. Більше про такі випадки святкування свят та розпиття спиртних напоїв йому не відомо. Наскільки їй відомо між [PERSON] та [PERSON] були добрі стосунки, а що відбулося між ними в останній час не знаю і що саме призвело до таких конфліктів. Відносно заяви, яка була подана [PERSON] йому стало відомо від односельчан. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. \~ Стаття 3 ЦПК України\~ встановлює право на звернення до суду за захистом, відповідно до якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.ст. 11-14 ЦК України\~ (тут і далі нормативні акти в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки і зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; зловживання правом не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на посаді завідувача ДНЗ "Калинка" с. Животівка Оратівського району Вінницької області. Підставою звернення позивача до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації є заява відповідача [PERSON] від 25 грудня 2013 року до начальника відділу освіти Оратівської РДА, подані нею в порядку\~ ст. 40 Конституції України\~ та\~ ст. 1 ЗУ Про звернення громадян, в яких, на думку позивача, викладено недостовірні дані, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію,\~ а саме: "Я дуже прошу розібратись, чому така людина як [PERSON] займає посаду завідуючої дитячого садка. Вона не виконує свої професійні і педагогічні обовязки, недотримується педагогічної етики, норм загально - людської моралі. Неодноразово в приміщенні дитячого садка в присутності дітей під керівництвом [PERSON] розпивались спиртні напої, поводились вульгарно, аморально, що не припустимо для працівників дитячого садка. Завідуюча не контролює і сама не дотримується режиму дня в садочку. Це привело до конфлікту між батьками. В результаті трьох дітей, а саме [PERSON], [PERSON] і Середюк Віку батьки були змушені забрати в Оратівський дитячий садок. На завідуючу поступали скарги до сільського голови, але реакції не було. Прошу перевірити журнал відвідування, який ведуть завідуюча і вихователь. Він ведеться з порушеннями: при перевірці журналу відвідування сільським головою та фельдшером кількість дітоднів в журналі завідуючої не співпадає з журналом вихователя. [PERSON] постійно дописує дітей, які не відвідують дитячий садок. Наприклад: [PERSON] не відвідувала дитячий садок в листопаді, так як проживала в. м. Києві, а завідуюча писала, що дитина відвідувала дитячий садок. Нараховувалась плата батькам, а завідуюча привласнювала кошти, які оплачували батьки та державні кошти. Постійно в дитячому садку знаходяться посторонні люди. Продукти дітям беруть в магазині, який більш закритий чим працює. Про яку якість продуктів може йти мова. Завідуюча зайнята людина, тому що вона заробляє гроші на весіллях і похоронах. Вона кухарка. Тож нехай зробить висновки вона завідуюча чи кухар. В дитячому садку працює чоловік [PERSON] Він топить котел і може прийти не в настрої, то гне такі мати перед дітьми та батьками. Нещодавно на зауваження виховательки [PERSON] він вчинив такий скандал, обзивав виховательку нецензурними словами в присутності батьків та дітей. Написана заява сільському голові. Я дуже прошу [PERSON] розібратися з цим безладом. Заява зареєстрована за №7 25.12.2013 року у відділі освіти Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 3 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Однак, як вбачається з заява [PERSON] від 25.12.2013 року з приводу неправомірних дій завідувача ДНЗ "Калинка" с. Животівка Оратівського району Вінницької області адресована відділу освіти Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області та зареєстрована за Вх. №7 25.12.2013 року. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про дошкільний навчальний заклад" від 12.03.2003 року №305 дошкільний навчальний заклад у своїй діяльності керується Конституцією України ( 254к/96-ВР ), Законами України "Про освіту" (1060-12 ), "Про дошкільну освіту" ( 2628-14 ), іншими законодавчими актами, актами Президента України, Кабінету Міністрів, наказами МОН, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, цим Положенням та власним статутом. Відповідно до п.п. 2 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про дошкільний навчальний заклад" від 12.03.2003 року №305 відповідно до потреб громадян створюються такі дошкільні навчальні заклади: дитячий садок - для дітей віком від трьох до шести (семи) років, де забезпечуються їх догляд, розвиток, виховання та навчання; Відповідно до п. 55 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про дошкільний навчальний заклад" від 12.03.2003 року №30555 державний контроль за діяльністю дошкільних навчальних закладів здійснюють ДІНЗ та місцеві органи управління освітою. Відповідно до\~ ст. 38 ЗУ Про місцеві державні адміністрації від 09.04.1999 року місцеві державні адміністрації забезпечують додержання прав і свобод громадян. Громадяни звертаються до місцевих державних адміністрацій у вирішенні питань, що належать до сфери повноважень місцевих державних адміністрацій. Посадові особи місцевих державних адміністрацій зобов'язані розглянути звернення громадян і не пізніше ніж у визначений законом термін прийняти рішення або дати обґрунтовану відповідь. Заява [PERSON] від 25.12.2013 року адресована відділу освіти Оратівської державної районної адміністрації Вінницької області, якому законодавством надано право здійснювати контроль за діяльністю дошкільних навчальних закладів. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у\~ ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до\~ ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ ст. 277 ЦК України, розяснень, які містяться в п.6, п. 17 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, позов про захист гідності, честі, ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову , є сукупність обставин: а)поширення інформації; б) поширена інформація стосується позивача; в) поширення інформації , яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Звернення особи до правоохоронних органів за захистом своїх прав, порушених іншою особою, не можуть розглядатись як поширення недостовірної інформації, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. На переконання суду право відповідача на таке офіційне звернення не виходить за межі, визначені законодавством України, зокрема, ст.ст.22,\~ 40 Конституції України\~ та\~ Закону України Про звернення громадян. Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України\~ не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) викладення відомостей у скаргах до відповідних органів щодо порушення службовою особою прав скаржника не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. Поширена відповідачем інформація не є інформацією, яка принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача та порушує особисті немайнові права позивача та в ході розгляду справи не встановлено, що відповідачем стосовно позивача поширювалась недостовірна інформація, яка порушує особисті немайнові права позивача або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Звернення відповідача до вищестоящих органів по місцю роботи позивачки органів щодо неправомірності перебування її на займаній посаді та неналежного виконання нею свої обовязків не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність, ділову репутацію позивачки, оскільки зазначені особи реалізували гарантоване законом своє право на звернення. Крім цього, вирішуючи питання про те, чи є інформація викладена у заяві від 25.12.2013 року стосовно позивача недостовірною, суд виходив з характеру такої інформації і насамперед з'ясовував, чи є вона фактичним твердженням або ж йдеться про оціночні судження ( п. 19 абз.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи). Згідно ч. 1 та п.1 ч. 2 ст. 30\~ Закону України Про інформацію, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд вважає, що в заяві від 25.12.2013 року відповідач [PERSON] виклав своє суб'єктивне сприйняття повідомленої інформації стосовно позивача, тобто своє оціночне судження щодо цієї інформації. Відповідно до ст. ст.\~ 297,\~ 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність, честь фізичної особи та її ділова репутація є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. В той же час, відповідно до\~ ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, навіть, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~ статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. В ході судового розгляду встановлено, що після отримання листа від 25.12.2013 року перевірка проведена не була. Однак, позивача [PERSON] згідно з наказом відділу освіти Оратівської РДА з 26.12.2013 року звільнено з посади завідуючої ДНЗ Калинка с. Животівка та переведено на посаду вихователя на підставі особистої заяви. Крім цього, стосовно як вбачається з матеріалів справи з приводу фактів, які позивач вважає неправдивою інформацією, ще 17.12.2013 року проводилась перевірка роботи ДЕЗ Калинка, про що було складено відповідний акт та 18.12.2013 року сільським головою Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] було внесено подання начальнику відділу освіти Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області, яке відділом освіти Оратівської РДА також не розглядалось. З показів свідків, допитаних в судовому засідання не вбачається, що [PERSON] принижувала честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], доказів тих обставин, суду надано не було. По справі було допитано ряд свідків, жоден із яких не підтвердив того факту, що відповідачка розповсюджувала відносно позивачки інформацію,яка принижує її честь,гідність та ділову репутацію та в чому дана інформація полягає. Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки суд вважає їх не доведеними. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд зазначає наступне, що згідно Пленуму Верховного Суду України в п. 11 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Однак, якщо при цьому допускається образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті. Відповідно до\~ п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 "Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема,враховується характер і тривалість страждань,стан здоров"я потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно позовної заяви позивачка зазначила,що винними діями відповідачки їй було заподіяно моральну шкоду,яку вона оцінює в 10000 гривень. Однак, суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин,що винними діями відповідачки їй було спричинено моральну шкоду,у чому дана моральна шкода полягає та який її розрахунок. \~ Враховуючи викладене ,суд відмовляє позивачці у позовних вимогах про стягнення із відповідача 10000 гривень моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позивачеві [PERSON] в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то підстави для відшкодування судових витрат відсутні. На підставі ст. ст. 22, 270, 279, 280, 297, 299, 1167, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди,

Outcome: dismissed