Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач 03 червня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNР0А80000138485 від 02.09.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 16156,67 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 30.08.2013 року. За умовами договору, позичальник зобов'язався щомісяця сплачувати банку обов'язковий платіж для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. У свою чергу третя особа порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 16 травня 2014 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 34216,01 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 9342,71 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 4117,16 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 2651,72 дол. США, пені - 16454,82 дол. США, штраф (фіксована частина) - 21,28 дол. США, штраф (процентна складова) - 1628,32 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором третя особа надала в заставу банку автомобіль «Audi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]), що належав на праві власності [PERSON]. В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що в 2014 році, в порушення умов договору, третя особа реалізувала заставний автомобіль відповідачу. Позивач просив вилучити у [PERSON] та передати в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» предмет застави - автомобіль «Audi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]), що належить на праві власності відповідачу; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) - автомобіля «Audi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]); в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNР0А80000138485 від 02.09.2008 року в сумі 34216,01 дол. США, що за курсом 11,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.05.2014 року складає 402038,08 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль «Аudi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]), що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився про день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав, та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти їх задоволення. Суду пояснив, що відповідач не є стороною у кредитному договорі від 02 вересня 2008 року, та будь-яких зобов'язань на себе не брала, у зв'язку з чим позивач не має законних підстав звертатися до неї з вказаним позовом. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, письмових заяв не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 02 вересня 2008 року між Приватбанк та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DNР0А80000138485, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 16156,67 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,92 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 30 серпня 2013 року /а.с.11-16/. У разі порушення термінів сплати відсотків, позичальник має сплачувати Банку пеню та штраф. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором третя особа надала в заставу банку автомобіль «Audi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]), що належав на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 02.09.2008 року станом на 16 травня 2014 року складає загальну суму в розмірі 34216,01 дол. США, з яких: заборгованості за кредитом - 9342,71 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 4117,16 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 2651,72 дол. США, пені - 16454,82 дол. США, штраф (фіксована частина) - 21,28 дол. США, штраф (процентна складова) - 1628,32 дол. США (а.с.7-10). Разом з тим, згідно відповіді ГУМВС України в Дніпропетровській області вбачається, що 28.03.2012 року спірний автомобіль було знято з обліку для реалізації з відміткою про погашення кредиту, на підставі листа ЗАО «Приватбанк» від 15.11.2011 року, за вих. № 15/2045 та копії кредитного договору з відміткою «кредит погашено в повному обсязі від 09.11.2011 року» (а.с.50). Згідно довідки від 15.11.2011 року, вбачається, що кредитно-заставний договір № DNР0А80000138485 від 02.09.2008 року втратив чинність, у зв'язку з виконанням боржника усіх зобов'язань в повному обсязі, а саме, повернення позики, що було надано за цільовим призначенням на придбання автомобіля «Audi» (а.с.69). Натомість, як зазначив представник позивача, [PERSON] реалізував предмет застави шахрайським шляхом, реалізація предмету застави без письмової згоди Банку підтверджується висновком служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанк», що додається до матеріалів справи. Суд не бере до уваги результати службового розслідування, як наслідок висновку, який був наданий представником Банку, оскільки жодних юридичних наслідків вказаний висновок не має. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що реалізація предмета застави відбувалася шахрайським шляхом, зокрема відсутня заява або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення подана до компетентних органів (слідчого або прокурора). За змістом ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6, 7 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач будь-яких договорів з [PERSON] не укладав, вона не є позичальником, як наслідок боржником за спірним кредитним договором, а тому, у Банку відсутні законні підстави звертатися до відповідача з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет застави. Крім того, Банком обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині вилучення у [PERSON] та передачі в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» предмет застави - автомобіль «Audi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]), що належить на праві власності відповідачу; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) - автомобіля «Audi», модель А6, рік випуску: 2000, тип ТЗ: легковий седан -В, № кузова/шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] ([NUMBER]), оскільки вказані вимоги не ґрунтуються на законі. З огляду на вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не є позичальником за кредитним договором, а відтак жодних законних підстав для задоволення позову повністю, або частково у суду не має. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed