Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У жовтні 2011 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" (далі - ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" (далі - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон"), про звернення стягнення на заставлене майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ЗАТ "Промінвестбанк"), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ "Промінвестбанк"), та товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Максімус" (далі - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Максімус"), правонаступником якої є ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон", укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/17-4668/07 (далі - кредитний договір від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на суму 70 000 000,00 грн. на строк з 27 жовтня 2007 року до 30 вересня 2010 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16% річних. У подальшому до кредитного договору буди внесені зміни відповідно до договорів від 25 грудня 2007 року, від 12 березня 2008 року, від 01 серпня 2008 року, 01 вересня 2008 року, від 04 вересня 2008 року, від 27 листопада 2008 року, від 30 грудня 2008 року, від 27 серпня 2009 року, від 17 вересня 2009 року та від 02 грудня 2009 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами), іпотекодавець [PERSON] передав ЗАТ "Промінвестбанк" в іпотеку належні йому на праві власності нежилі приміщення з №1 (один) по №16 (шістнадцять) (групи приміщень №102) - офіс, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 212,90 кв. м, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08. Крім того, [PERSON] за договором застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року) передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий. Однак за час дії кредитного договору від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами) позичальник не дотримувався його умов, своєчасно не повертав кредит та не сплачував проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором та додатками до нього. Загальна сума заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами) становила 75879253,01 грн., в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 61 919 592,42 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 13 953 660,00 грн., заборгованість зі сплати комісійної винагороди у сумі 6000,00 грн. За договором відступлення права вимоги від 30 березня 2010 року №2-0530/2-1 ПАТ "Промінвестбанк" відступило ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" право вимоги за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами). Також було відступлено право вимоги банку до [PERSON] за іпотечним договором від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08 та договором застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року). З цих підстав ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" просило суд в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами) у сумі 75 879 253,01 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки та застави, а саме: нежилі приміщення з №1 (один) по №16 (шістнадцять) (групи приміщень №102) - офіс, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 212,90 кв. м, та автомобіль SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий. У червні 2012 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ "Промінвестбанк", ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф", ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон", в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07, іпотечний договір від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08, договір застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 та договори відступлення права вимоги від 30 березня 2010 року №2-0530/2-1, від 30 березня 2010 року №2-0536/3-1, від 30 березня 2010 року №2-0537/3-1. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року первісний позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07 (зі змінами) у сумі 75 879 253,01 грн., звернуто стягнення на предмети іпотеки та застави, а саме: нежилі приміщення з №1 (один) по №16 (шістнадцять) (групи приміщень №102) - офіс, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 212,90 кв. м, та автомобіль SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий; у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року задоволено апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у справі, [PERSON], рішення суду першої інстанції скасовано в частині вирішення первісного позову, у решті залишено без змін. Ухвала суду касаційної інстанції мотивовано тим, що суди нижчих інстанцій не перевірили чи апелянт, дружина відповідача [PERSON], надала письмову нотаріально посвідчену згоду на передачу в заставу нежилих приміщень та автомобіля. У судовому засіданні представник позивача позов свого довірителя підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні представник залученого судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ "Промінвестбанк" зазначила, що позовні вимоги ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" є законними та обґрунтованими. Представники залученої судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судовому засіданні стверджували, що позовні вимоги ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" у судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представник а суд не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ "Промінвестбанк", правонаступником якого є ПАТ "Промінвестбанк", та ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Максімус", правонаступником якої є ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон", укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/17-4668/07, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на суму 70 000 000,00 грн., на строк з 27 жовтня 2007 року до 30 вересня 2010 року. Процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16% річних (т. 1, а. с. 8-10). Договорами від 25 грудня 2007 року, від 12 березня 2008 року, від 01 серпня 2008 року, 01 вересня 2008 року, від 04 вересня 2008 року, від 27 листопада 2008 року, від 30 грудня 2008 року, від 27 серпня 2009 року, від 17 вересня 2009 року та від 02 грудня 2009 року було внесено зміни до кредитного договору від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07 (т. 1, а. с. 11-20). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором та додатками до нього, були надані ПАТ "Промінвестбанк" позичальнику ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон", які він використав за цільовим призначенням. За договором від 30 березня 2010 року №2-0530/2-1 ПАТ "Промінвестбанк" відступило ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" право вимоги за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами) (т. 1, 33, а. с. 120-156). П. 3.2.2. кредитного договору від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами) передбачено обов'язок позичальника своєчасно сплачувати плату за кредит, відсотки за користування кредитом, відсотки за неправомірне користування кредитом, комісійну винагороду на умовах і в порядку, визначеному цим договором, а також суми передбаченої цим договором неустойки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, позичальник ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" належним чином не виконувало взяті на себе за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07 (зі змінами) зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати кредиту, процентів за його користування, та інших платежів, визначених умовами договору. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов'язався у термін до 30 вересня 2010 року, проте вказане зобов'язання він не виконав. Загальна сума заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами), заявлена до стягнення позивачем, становить 75 879 253,01 грн., в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 61 919 592,42 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 13 953 660,00 грн., заборгованість зі сплати комісійної винагороди у сумі 6000,00 грн. Належних та допустимих доказів на спростування нарахованої позивачем суми заборгованості (контррозрахунку, виконаного уповноваженою особою) відповідачем чи третьою особою не надано. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норми ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07, іпотекодавець [PERSON] передав ЗАТ "Промінвестбанк" в іпотеку належні йому на праві власності нежилі приміщення з №1 (один) по №16 (шістнадцять) (групи приміщень №102) - офіс, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 212,90 кв. м, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08 (т. 1, а. с. 28-30). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 578 ЦК України та ч. 3 ст. 65 СК України дружина відповідача [PERSON] надала нотаріально засвідчену згоду на укладення вказаного іпотечного договору (т. 4, а. с. 160). На підставі договору відступлення права вимоги від 30 березня 2010 року №2-0536/3-1 права іпотекодерждателя за іпотечним договором від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08 перейшли до ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" (т. 1, а. с. 33). Ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України). П. 5.1. іпотечного договору від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08 визначено, що іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання будь-яких зобов'язань за кредитним договором, вони не будуть виконанні повністю або частково, у тому числі: при повному або частковому неповерненні встановлені відповідно до умов кредитного договору строк суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені кредитним договором строк сум процентів, відсотків, сум комісійної винагороди за управління кредитом (у тому числі відсотків за неправомірне користування кредитом); та/або несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором. Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст. 39 Закону України "Про іпотеку" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачеві, про що зазначається в позовній заяві (ч. 1 ст. 12 ЦК України, ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку"). У заяві про зміну предмета позову ПАТ "Альфа-Банк" просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації цього майна за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно зі звітом про незалежну оцінку нерухомого майна, складеним суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON], ринкова вартість предмета іпотеки нежилих приміщень з №1 (один) по №16 (шістнадцять) (групи приміщень №102) - офіс, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 212,90 кв. м, складає 2 057 000,00 грн (т. 1, а. с. 154-209). Таким чином, сума заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07 (зі змінами) перевищує вартість предмета іпотеки за іпотечним договором від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07 (зі змінами) у сумі 75879253,01 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки за іпотечним договором від 22 травня 2008 року №15-94/17-2989/08. Відповідно до норми ст. 572 ЦК України, яка кореспондується з нормою ст. 1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07, [PERSON] передав ЗАТ "Промінвестбанк" в заставу автомобіль SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий, уклавши договір застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року) (т. 1, а.с. 21-25, 26-27). За договором відступлення права вимоги від 30 березня 2010 року №2-0537/3-1 ПАТ "Промінвестбанк" відступило ТОВ "Компанія з управління активами "Ізі Лайф" право вимоги за договором застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року). Ст. 579 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 19 Закону України "Про заставу", передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. П. 5.1. договору застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року) встановлено, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку виконання будь-яких зобов'язань за кредитним договором, вони не будуть виконанні повністю або частково, у тому числі: при повному або частковому неповерненні встановлені відповідно до умов кредитного договору строк суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені кредитним договором строк сум процентів, відсотків, сум комісійної винагороди за управління кредитом (у тому числі відсотків за неправомірне користування кредитом); та/або несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором. Ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду. У договорі застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 вказана заставна вартість предмета застави. Так, заставна вартість автомобіля SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий, визначена сторонами у сумі 89000,00 грн. Інших доказів на підтвердження вартості предмета іпотеки сторонами не надано. Таким чином, сума заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4668/07 (зі змінами) перевищує вартість предмета застави за договором від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року). Отже, суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 (зі змінами, внесеними згідно з договором від 27 вересня 2008 року) у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Легіон" за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року №15-93/17-4667/07 (зі змінами). Щодо тверджень представника третьої особи [PERSON] про відсутність її згоди на передачу в заставу автомобіля SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий, що на її думку свідчить про недійсність вказаного правочину, суд звертає увагу на наступне. Згідно з нормою ч. 1 ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України). Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Зважаючи на закріплену в цивільному законодавстві України презумпцію дійсності правочину та відсутність належних доказів на підтвердження обізнаності заставодержателя з приводу того, що на час укладення договору застави від 04 вересня 2008 року №15-94/17-4891/08 автомобіль SUBARU Forester, д.р.н. [NUMBER], шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип: легковий, належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON], суд відхиляє доводи [PERSON] щодо недійсності вказаного правочину. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 1700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст . ст. 15, 16, 22, 369, 526, 530, 533, 574, 578, 579, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 33, 35, 38, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 1, 19, 20 Закону України "Про заставу "та,

Outcome: approved