Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

19.03.2019 року [PERSON] звернувся до суді із позовною заявою до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Управління Державної Казначейської служби у Сарненському районі Рівненської області, в якій просить стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Рівненській області та управління Державної казначейської служби у Сарненському районі Рівненської області майнову шкоду, завдану [PERSON] , через бездіяльність працівників Сарненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області в розмірі 30 682,60 грн. та моральну шкоду, завдану [PERSON] через незаконні дії працівників Сарненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області в розмірі 10 000 грн. 03.04.2019 року з Управління Державної Казначейської служби України у Сарненському районі Рівненської області до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та на думку позивача, завданою шкодою, не надано медичних документів, які б підтверджували наявність моральних страждань у позивача чи погіршення його стану здоров`я. Не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди. Також вважають, що шкода, завдана позивачу не підпадає під положення статті 1167 ЦК України та не повинна відшкодовуватись за рахунок Державного бюджету. 12.04.2019 року від Головного управління Національної поліції в Рівненській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано доказу спричинення йому матеріальної та моральної шкоди. Позивачем не надано належних доказів спричинення йому матеріальної шкоди саме внаслідок незаконних дій відповідачів, причинний зв`язок між діями відповідачів та спричиненою матеріальною шкодою жодним чином не доведений. Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів завдання моральної шкоди, в чому полягали наслідки такої шкоди, її розмір, а отже відсутні підстави визначені законом для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву, пояснидли суду, що працівниками Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області 31 травня 2018 року, а саме старшим слідчим СВ Сарненського ВП Красько А.А., заступником начальника СКП [PERSON], начальником СКП Іванюком В.А., старшим інспектором-криміналістом [PERSON] та інспектором-криміналістом [PERSON]було фактично проведено обшук гаражного приміщення [ADDRESS] області замість огляду. Вказана слідча дія проводилася в присутності власника цього гаража [PERSON] , однак за відсутності особи, яка його орендувала та зберігала там свої речі [PERSON] . В ході проведення слідчої дії з приміщення гаража зникли ряд речей, а саме: - три металеві бочки синього кольору місткістю по 200 л. кожна, середньою ринковою вартістю - 250 грн. кожна, на загальну суму 750 грн. - 560 літрів дизельного пального, яке знаходилося в бочках вартістю 27,36 грн. за літр станом на 31.05.2018 року (за інформацією Мінфіну) на загальну суму 15321,60 грн. - станок для стрічкової пилорами марки "ТЕМП-боразон", вартістю 14 500 грн. - три металевих відра місткістю 7 л. кожне вартістю 37 грн. кожне на загальну суму 111 грн. Крім того, 19 липня 2018 року цим же слідчим проведено обшук за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS] , в ході якого вилучено мопед марки "Хонда Дуо", який також належить [PERSON] Представником [PERSON] адвокатом Шкодою П.В. 31.08.2018 подано клопотання слідчому СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області Красько А.А. про повернення вилученого у мене майна, в тому числі і щодо майна, яке зникло під час обшуку 31.05.2018 в орендованому мною гаражі № [NUMBER] . Однак, слідчим відповіді на вказане клопотання не надано, майно повернуто не було, у зв`язку з чим 09.09.2018 року [PERSON] звернулася до слідчого судді Сарненського районного суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, щодо неповернення вилученого майна. За результатами розгляду вказаної скарги, слідчим суддею Сарненського районного суду 19.11.2018 року винесено ухвалу, відповідно до якої бездіяльність слідчого визнано незаконною. Крім цього в судовому засіданні було встановлено та відображено в ухвалі, що "фактично працівниками поліції було проведено обшук замість огляду місця події гаражного приміщення [ADDRESS] , працівниками поліції не було здійснено заходів, спрямованих на збереження майна, належного [PERSON] , після зламу замка вхідних воріт гаражного приміщення, що призвело до його можливого викрадення, що доводить бездіяльність слідчого в цій частині". Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 246 КПК України, у разі відсутності осіб у житлі чи іншому володінні копія ухвали повинна бути залишена на видному місці у житлі чи іншому володінні особи. При цьому слідчий, прокурор зобов`язаний забезпечити схоронність майна, що знаходиться у житлі чи іншому володінні особи, та неможливість доступу до нього сторонніх осіб. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. В Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (№6- 440цс16) міститься висновок про те, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, з інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Таким чином, в результаті бездіяльності працівників поліції Сарненського ВП, яка було встановлена в судовому засіданні слідчим суддею Сарненського районного суду, [PERSON] було завдано майнову шкоду в розмірі 30 682, 60 грн. Крім цього, [PERSON] незаконним діями працівників поліції було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 10 000 грн. Представник Головного управління Національної поліції в Рівненській області в судовому засіданні підтримала пояснення викладенні у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області в судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову. За клопотанням представника позивача в судових засіданнях було допитано ряд свідків, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Допитані свідки дали суду пояснення стосовно проведення огляду гаража. Проте, жоден свідок не дав повних пояснень щодо наявності в гаражі на момент огляду кількості та обсягу речей, які були втрачені після огляду, як посилається позивач. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (частина перша статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"). Частинами першою та другою статті 12 цього Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов`язаний роз`яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. За такого, відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176, 1174 ЦК України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України для відшкодування шкоди позивачем має бути обов`язково доведено наступні обставини: протиправне діяння відповідачів; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; вина відповідачів. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Тобто, з урахуванням вище приведених положень, необхідними умовами для стягнення збитків є: 1) підтверджена належними доказами наявність певного розміру шкоди; 2) підтверджена належними доказами протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) засвідчений належними доказами факт того, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки; 4) докази, що засвідчують наявність ознак вини заподіювача шкоди. Проте, позивачем не доведено зазначених обставин в сукупності. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями правоохоронного органу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для відшкодування вказаної шкоди. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК). Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Виходячи з того, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідачів, тому у цій частині позовних вимог також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed