Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 19.10.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 12.11.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. 05.03.2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у справі № 331/5799/18 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] було ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 12.11.2008 року № б/н в сумі 104 661 гривні, 80 копійок, з яких: 19789 гривень 93 копійки заборгованість за тілом кредиту, 42542 гривні 27 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 42329 гривень 60 копійок заборгованість з нарахованої пені, а також судовий збір в сумі 1762 гривні 00 копійок. 05.12.2019 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява адвоката Вардзєлової О.В., яка діє в інтересах [PERSON] , про перегляд заочного рішення суду від 05.03.2019 року, в якій просить суд скасувати заочне рішення посилаючись на ті обставини, що відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та надати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та заявити про застосування судом строку позовної давності. 02.09.2020 року Заяву про перегляд заочного рішення суду від 05.03.2019 року задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5799/18 (Провадження № 2/331/283/2019) від 05.03.2019 р. за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 21.01.2021 року. У судове засідання 21.01.2021 року з`явився представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, у звязку з чим розгляд справи відкладено на 09.07.2021 року. 18.03.2021 року від представника відповідача надійшла заява про про поворот виконання, в якій він просить в порядку повороту виконання рішення, стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Код ЄДРПОУ 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) безпідставно стягнену суму в розмірі 12 768,84 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 05.02.2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у справі № 331/5799/18 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) було ухвалено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором від 12.11.2008 року № б/н в сумі 104 661 гривні, 80 копійок, з яких: 19789 гривень 93 копійки заборгованість за тілом кредиту, 42542 гривні 27 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 42329 гривень 60 копійок заборгованість з нарахованої пені, а також судовий збір в сумі 1762 гривні 00 копійок. Постановою від 08.11.2019 року відкрито виконавче провадження № 60547202 за виконавчим листом № 331/5799/18 від 13.08.2019, виданого Жовтневим районним судом на підставі заочного рішення від 05 березня 2019 року у справі № 331/5799/18, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5799/18 року за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Виконавче провадження закінчено. Через те, що заочне рішення від 05 березня 2019 року у справі № 331/5799/18 перебувало на примусовому виконанні (заявник дізнався про наявність рішення лише на стадії виконавчого провадження, а саме - коли з нього почали здійснюватися відрахування), то з заявника було стягнуто 12 768,84 грн. 09.07.2021 року у судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вардзєлова Олена Василівна у судове засідання не з`явилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, просить у позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності на підставі пояснень, наданих у заяві про перегляд заочного рішення.Справу призначено до розгляду по суті на 10.11.2021 року. У судове засідання 10.11.2021 року з`явився представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 231 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи. Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з наступним. Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 19.10.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений договір від 12.11.2008 року на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 04.10.2018 року в сумі 110 144,89 гривень. У позові позивач зазначає, що підписавши Анкету-заяву відповідач уклав з позивачем договір надання банківських послуг та ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, а також що в Анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписана ним Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також Тарифами, становлять між ним та банком "Договір надання банківських послуг" та що відповідач зазначив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами. Позивач також зазначив, що відповідно до п. 1.1.7.11. Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням прав та законних інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Викладені у позовній заяві підстави позивач підтверджує розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою». На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість заборгованість за договором в розмірі 110144,89 гривень та судові витрати. Позивачем також надано суду відовідь на відзив, до якого додано довідку про отримані відповідачем кредитні картки, а саме: картку [NUMBER] від 12.11.2008 року з терміном дії 09/09; картку [NUMBER] .01.2013 року з терміном дії до 06/16; картку [NUMBER] від 16.05.2013 року з терміном дії 11/16. Відповідачем до суду надано заяву про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що як вбчачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої вимоги лише анкетою-заявою та витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того,позивач стверджує, що картка, видана у 2008 році, діяла до 2018 року (згідно розрахунку), але картки не надає, строку дії картки у Анкеті-заяві не зазначено.Як зазначено позивачем у позовній заяві: «Відповідно до п. 1.1.7.11. Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк». Таким чином, якщо навіть припустити, що договір було укладено 12.11.2008 року, як зазначає позивач в позовній заяві, він міг діяти з урахуванням пролонгації лише до 11.11.2010 року. Таким чином, у будь-якому разі термін дії картки припинився до 12.11.2010 року. Позивачем картки не надано. Згідно п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку «після настання зазначеного на Картці останнього місяця терміну її дії Банк випускає картку на новий термін, за що Клієнт сплачує Банку винагороду у розмірі, встановленому діючими Тарифами Банку». Однак, доказів звернення відповідача за отриманням нової картки, а так само й доказів сплати за отримання нової картки позивачем не надано. Крім того, у позовній заяві зазначено, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений договір від 12.11.2008 року на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку...». Відповідач звертає увагу Суду, що до позовної заяви додано Анкету- заяву [PERSON] про виявлене бажання отриати кредитну карту з кредитним лімітом 500,00 грн. Будь-які інші заяви (заяви-анкети) позивчем не надавались. Отже відсутні докази щодо встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 гри. Відсутні докази отримання будь-яких коштів відповідачем у позивача. Виписок з особового рахунку не надано. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що відповідно до позовної заяви позивач стверджує, що відповідачем був укладений договір від 12.11.2008 року на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.У наданій же відповіді на відзив позивач вже надає нову довідку про нібито отримані відповідачем додаткові кредитні картки, а саме картку від 08.01.2013 року (з терміном дії до 06/16) та картку від 16.05.2013 року (з терміном дії 11/16). Доказів отримання відповідачем вищезазначених карток позивачем не надано. Позивач у позовній заяві стверджував, що картка, видана у 2008 році, діяла до 2018 року (згідно доданого до позовної заяви розрахунку), строку дії картки у Анкеті-заяві не зазначено. Відповідч також зазначив, що довідка не може вважатися належним та допустимим доказом отримання вищезазначених карток відповідачем, адже є одностороннім документом позивача, містить дані, що спростовуються самою позовною заявою, у якій мова йшла про отриману відповідачем лише одну картку від 12.11.2008 з терміном дії 09/09 (як зазначено у наданій разом з відповіддю на відзив довідці). Таким чином, згідно наданої позивачем довідки отримана відповідачем картка від 12.11.2008 року з кредитним лімітом у 500,00 грн. діяла до 09/09. Таким чином, позивач звернувся з позовною заявою 19.10.2018 року, пропустивши трирічний строк позовної давності. Відповідач у наданих запереченнях на відповідь на відзив звертає увагу Суду, щопозивач до відповіді на відзив додає таблицю з назвою «виписка за договором б/н станом на 08.04.2021».Стверджуючи, що остання нібито отримана відповідачем картка від 16.05.2013 року діяла до 11/16 (про що зазначено у наданій позивачем довідці), у так званій «виписці» самим же позивачем зазначено про здійснення відповідачем покупок після припинення строку дії карток протягом трьох років з моменту спливу строку дії останньої картки, а саме: 11.03.2019 покупка на суму 305,46; 11.02.2019 покупка на суму 305,46; 11.01.2019 покупка на суму 305,46; 11.12.2018 покупка на суму 305,46 і так далі, а також безліч «покупок» на різні суми у 2017 році. З огляду на те, що неможливо визначити дійсний розмір наданого кредиту та неможливо встановити факт надання кредитних коштів відповідачу взагалі, позивачем не надано жодних доказів отримання відповідачем карток у 2016 році, позивачем надано неправдиві відомості щодо здійснення покупок протягом 2017-2019 років за допомогою карток, строк дії яких сплив у 2016 році, безпідставними та недоведеними є позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, строк позовної давності за всіма вимогами позивача минув, відповідч просить суд в позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити. \~ \~ \~ \~В порядку повороту виконання рішення, стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) безпідставно стягнену суму в розмірі 12 768,84 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, а також взявши до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, приходить до наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадкуАТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зазначив, що між ним та відповідачем [PERSON] 12.11.2008 року було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак з наданої позивачем анкети-заяви вбачається, що відповідач підписуючи анкету-заяву виявив бажання отримати кредитну карту з кредитним лімітом 500,00 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту та заборгованість за процентами виходячи з розміру кредитного ліміту у 15\~000,00 грн., зазначеного позивачем, не можуть вважатися доведеними належними та допустимими доказами. Позивач в позовній заяві не обґрунтував яким чином інформація про рух коштів за рахунками відповідача (надану суду таблиця), підтверджує заявлену позивачем заборгованість. Дане твердження узгоджується з висновками ВСУ, викладеними у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 522/16724/16-ц. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмірі порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витягз Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та кореспондується з висновками Верховного Суду України у справі № 207/345/20 (провадження № 61-18547св20), такі висновки також відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19)і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довідки, строк дії кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, обмежується вереснем 2009 року.У зв`язку із закінченням строку дії картки,у вересні 2009 року настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною другою статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ст. 261 ЦК України, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 266 ЦК України, за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Стаття 268 ЦК України вказує, що вимоги позивача, не входять до вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що «враховуючи положення п. 7 ч. 30 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якої минув». Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Все вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 19.03.2014 року (справа № 6-14 цс 14), де зазначено, що відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Крім того у даному випадку слід врахувати правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) /постанова ВСУ від 10.01.2019 № 752/22181/16-ц/ щодо безпідставного нарахування процентів та неустойки після спливу строку дії кредитного договору. Таким чином, у будь-якому випадку позивач повинен був звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором № б/н від 12.11.2008 року до закінчення строку позовної давності (протягом трьох років зостаннього дня місяця дії картки), тобто до 30.09.2012 року. Позивач звернувся з позовною заявою 19.10.2018 року, пропустивши трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Приписами ч. 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. В доповіді Європейської комісії «За демократію через право», яка схвалена Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 2526 березня 2011 року) щодо Верховенства права зазначено, що хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необгрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права. (Заборона свавілля (prohibition of arbitrariness п.52). Резолюцією Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248 наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, взявши до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.11.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 1762 гривні 00 копійок, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині у задоволенні вимоги щодо стягнення судового збору слід також відмовити. Відповідно до ст. 444 ЦПК якщо рішення після його виконання відмінене і справа повернена на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позивні вимоги задоволені в меншому об`ємі, або провадження у справі закрито, чи заява залишена без розгляду, суд, ухвалюючи нове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року №3-рп/2011 поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав. Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено вРішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах»(абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини). Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом. Відповідно дост. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі, а застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Відповідачем надано докази стягнення з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 12 768,84 грн. на виконання заочного рішення від 05 березня 2019 року у справі № 331/5799/18, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5799/18 (Провадження № 2/331/283/2019) від 05.03.2019 р. за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано, у звязку з чим суд вважає за необхіднезобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Outcome: approved