Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

07 вересня 2020 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (яке є правонаступником Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»)звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу. В обґрунтування позову Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», посилається на те, що 16 травня 2019 року на підставі рішення загальних зборів від 11 квітня 2019 року у зв`язку зі зміною типу та найменування Товариства з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз на Акціонерне товариство ««Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» останнє є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дніпропетровськгаз». Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 затверджений Типовий договір розподілу природного газу, який регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам) до об`єктів споживачів. Умови приєднання відповідача [PERSON] як споживача до Типового договору виконано, фактом приєднання до умов Типового договору (акцептування договору) є фактичне споживання останнім природного газу та його оплата. Відповідач [PERSON] є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються АТ «Дніпропетровськгаз» згідно Договору № 0320066163 про надання населенню послуг з газопостачання по об`єкту за адресою: [ADDRESS] . 26 вересня 2018 року працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» виявлена підозра несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, в зв`язку чим був складений акт про порушення № 1046 від 26 вересня 2018 року в присутності відповідача [PERSON] , яка з ним ознайомилися та підписала. Будь-яких заперечень або зауважень з приводу складання акту з боку відповідача не надходило. Цього ж дня 26 вересня 2018 року представниками Оператора ГРМ (ПАТ «Дніпропетровськгаз) в присутності споживача [PERSON] було додатково проведено обстеження та складено акт № 0320066163 про виявлення порушень, а також протокол № 0320066163 від 26 вересня 2018 року про демонтаж засобу вимірювальної техніки для проведення експертизи. Зазначені акти підписані відповідачем, з боку останньої будь-яких зауважень щодо їх складення не надходило. В акті про порушення відповідачу було роз`яснено про необхідність бути присутнім на засіданні комісії, на якому розглядатимуться складені відносно [PERSON] акти про порушення. Так, 27 вересня 2018 року комісією газорозподільного підприємства було проведено експертизу знятого лічильника газу марки ОКТАВА G-6 завод-виробник ДП завод «Генератор», м. Київ, зав. № 020657. В акті № 297 експертизи лічильника від 27 вересня 2018 року зазначено: пошкоджені пломби заводу-виробника (п. 1.1 Цілісність заводської пломби та повірочного тавра). Згідно протоколу № 73 засідання комісії з розгляду акту про порушення від 10 жовтня 2018 року, за результатами якого на підставі пп. 3 п. 1 гл. 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ споживачу [PERSON] було виконано донарахування та складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Всього донараховано 2054,39 м3., сума нарахованих збитків за період з 26.03.2018 року по 25.09.2018 року склала 27 853,76 грн. Позивачем 22 жовтня 2018 року було направлено на адресу відповідача рахунок на оплату збитків в зазначеному розмірі, однак зі сторони [PERSON] не було здійснено жодних дій по їх відшкодуванню. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимоги про оплату збитків, працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» споживача [PERSON] було відключено від газових мереж, про що складено відповідний акт № 208 від 22 березня 2019 року. З урахуванням наведеного, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу в розмірі 27 853,76 грн., а також судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 20жовтня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що16 травня 2019 року на підставі рішення загальних зборів від 11 квітня 2019 року у зв`язку зі зміною типу та найменування Товариства з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз на Акціонерне товариство ««Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» останнє є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дніпропетровськгаз», що підтверджується випискою з ЄДР та витягом зі Статуту. Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 затверджений Типовий договір розподілу природного газу, який регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам) до об`єктів споживачів. Умови приєднання відповідача [PERSON] як споживача до Типового договору виконано. Фактом приєднання до умов Типового договору (акцептування договору) є фактичне споживання останнім природного газу та його оплата. Встановлено, що відповідач [PERSON] є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються АТ «Дніпропетровськгаз» згідно Договору № 0320066163 про надання населенню послуг з газопостачання по об`єкту за адресою: [ADDRESS] . 26 вересня 2018 року працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» виявлена підозра несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, в зв`язку чим був складений акт про порушення № 1046 від 26 вересня 2018 року в присутності відповідача [PERSON] , яка з ним ознайомилися та підписала. Будь-яких заперечень або зауважень з приводу складання акту з боку відповідача не надходило. Цього ж дня 26 вересня 2018 року представниками Оператора ГРМ (ПАТ «Дніпропетровськгаз) в присутності споживача [PERSON] було додатково проведено обстеження та складено акт № 0320066163 про виявлення порушень, а також протокол № 0320066163 від 26 вересня 2018 року про демонтаж засобу вимірювальної техніки для проведення експертизи. Зазначені акти підписані відповідачем, з боку останньої будь-яких зауважень щодо їх складення не надходило. В акті про порушення відповідачу було роз`яснено про необхідність бути присутнім на засіданні комісії, на якому розглядатимуться складені відносно [PERSON] акти про порушення. Так, 27 вересня 2018 року комісією газорозподільного підприємства було проведено експертизу знятого лічильника газу марки ОКТАВА G-6 завод-виробник ДП завод «Генератор», м. Київ, зав. № 020657. В акті № 297 експертизи лічильника від 27 вересня 2018 року зазначено: пошкоджені пломби заводу-виробника (п. 1.1 Цілісність заводської пломби та повірочного тавра). Згідно протоколу № 73 засідання комісії з розгляду акту про порушення від 10 жовтня 2018 року, за результатами якого на підставі пп. 3 п. 1 гл. 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ споживачу [PERSON] було виконано донарахування та складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Всього донараховано 2054,39 м3., сума нарахованих збитків за період з 26.03.2018 року по 25.09.2018 року склала 27 853,76 грн. Встановлено, що 22 жовтня 2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача досудову претензію про сплату спричинених збитків на суму 27 853,76 грн., яку [PERSON] отримала під підпис 06 листопада 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вимога позивача до цього часу [PERSON] не виконана. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимоги про оплату збитків, працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» споживача [PERSON] було відключено від газових мереж, про що складено відповідний акт № 208 від 22 березня 2019 року. Таким чином, суд дійшов переконання, що позивачу завдані збитки відповідачем за несанкціонований відбір природного газу на суму 27 853,76 грн., з розміром якої погоджується суд, яка розрахована позивачем відповідно до пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (надалі - ГРС), затвердженим Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, Типовим договором розподілу природного газу, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року № 1384/27829. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми закону. У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року зазначено, що оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Як вже було встановлено, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз», що підтверджується випискою з ЄДР та витягом зі Статуту . Пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 в порядку, визначеному цим розділом. Пунктом 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператор ГРМ та споживачем за умовами пункту /4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС, укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Умови приєднання відповідача [PERSON] як споживача до Типового договору виконано. Фактом приєднання до умов Типового договору (акцептування договору) є фактичне споживання останнім природного газу та його оплата. Права та обов`язки сторін чітко визначені розділом VІ Типового договору, розділом VІІІ цього договору передбачена відповідальність сторін . Так, згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Згідно з п. 2.3 при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. Згідно п. 3. Глави 5 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем Власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі та співвласники/особа, уповноважена на це співвласниками, внутрішньобудинкових систем газопостачання, які згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, у тому числі ПБСГ, зокрема укладають відповідний договір із суб`єктом господарювання, який має право на виконання таких робіт. Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 № 285 (далі - Правила), та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) відсутність підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) неповернення Оператору ГРМ заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) в інших випадках, передбачених законодавством. Пунктом 29 Правил постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 передбачає, що споживач зобов`язаний забезпечувати збереження і цілісність лічильників газу та пломб на них та на газових приладах і пристроях, відключених від системи газопостачання, а у разі виявлення недоліків в роботі лічильника газу, виявлення пошкодження повірочного тавра, цілісність пломб, протягом 3-х днів повідомити виконавця послуг. Пунктом 34 цих правил передбачено, що споживач несе відповідальність згідно з законодавством, зокрема за самовільне використання газу, зривання пломб на газових приладах та пристроях, опломбованих газопостачальним або газопостачальним підприємством. Відповідно до підпункту 3 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Відповідно до пункту 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС, за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. При складанні акта-розрахунку враховується таке: 1) розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період до 01 числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення (тобто до закритого балансового періоду), не потребує коригування (включення до) закритих періодів, а його вартість в повному обсязі має бути компенсована споживачем (несанкціонованим споживачем) Оператору ГРМ. При цьому вартість природного газу визначається за цінами закупівлі природного газу Оператором ГРМ протягом періоду необлікованого природного газу; 2) розрахований відповідно до вимог цього розділу необлікований (донарахований) об`єм природного газу, що припадає на період після 01-го числа місяця, в якому прийнято рішення комісії щодо задоволення акта про порушення, включається в баланс поточного календарного місяця за загальними правилами і вважається об`ємом постачання природного газу споживачу його діючим постачальником. Виключенням є об`єм природного газу, нарахований несанкціонованому споживачу та споживачу, у якого відсутній постачальник, вартість якого має бути компенсована Оператору ГРМ за цінами закупівлі ним природного газу в поточному календарному місяці; 3) при розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу має бути віднятий об`єм природного газу, фактично сплачений споживачем протягом періоду порушення. Виключенням є несанкціонований відбір природного газу поза охопленням комерційного вузла обліку; 4) при розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу пільги та субсидії, на які має право побутовий споживач, не враховуються. Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану - з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору - з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Граничні об`єми споживання природного газу населенням передбачені додатком Х Кодексу ГРС. Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Розділом VІІІ Типового договору розподілу природного газу передбачена відповідальність сторін. Так, п. 8.1 цього розділу Типового договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України. Згідно з п. 8.4 цього розділу Типового договору, у разі якщо дії однієї зі сторін призвели до завдання матеріальної та/або моральної шкоди іншій стороні (шкода заподіяна майну чи життю та здоров`ю людини), її відшкодування здійснюється в добровільному порядку згідно з вимогами чинного законодавства, а у разі, якщо не досягнуто згоди, - за рішенням суду. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч.3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу»). Статтею 59 Закону України «Про ринок природного газу» встановлена відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку природного газу. Зі змісту вказаної статті вбачається, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу є, зокрема несанкціонований відбір природного газу; використання приладів обліку природного газу, не повірених або не атестованих в установленому порядку; несанкціоноване втручання в роботу газової інфраструктури; самовільне під`єднання до системи, зривання або пошкодження цілісності пломб, повірочного тавра, заглушок тощо, що впливає на безпеку постачання природного газу або результати вимірювання; порушення технічних регламентів, норм, правил. Зазначені вище обставини відповідачем [PERSON] не спростовані, нею не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог. Між тим, суд зазначає, що припинення газопостачання в будинкувідповідача, не звільняє її від обов`язку відшкодувати позивачу спричинені збитки. Надані позивачем вищенаведені докази на підтвердження факту порушення відповідачем Правил безпеки системи газопостачання, шляхом самовільного втручання в діючу систему газопостачання житлового будинку, з метою несанкціонованого відбору природного газу з ГРМ (крадіжка газу), що призвело до заборгованості, узгоджуються між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Оскільки відповідач жодним чином не спростувала доводи позивача, у зв`язку з чим суд приймає рішення на підставі наявних в справі доказів, зважаючи на те, що на даний час спричинені збитки відповідачем не відшкодовані, а тому повинні бути стягнутіз останньоїв примусовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», з відповідача [PERSON] належить стягнути вартість необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу в розмірі 27 853,76 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved