Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

05.02.2015 року Татарбунарська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до суду із вищевказаною заявою , посилаючись на слідуючі обставини. Відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON],[INFO]. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ст.135 СК України. Представник позивача вказує, що [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. Умови проживання в родині незадовільні, в помешканні антисанітарія. Мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Зважаючи на вищевикладене, виходячи із інтересів дитини, позивач просить суд відібрати у матері малолітню дитину без позбавлення її батьківських прав, передавши дитину органові опіки та піклування для влаштування до відповідного закладу та стягнути аліменти на її утримання на користь закладу де буде утримуватись дитина. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області та прокурор в судовому засіданні підтримали вимоги позову в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явились, однак надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.05.2012 року (а.с.4) видно, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. З акту обстеження житлово-побутових умов від 06.01.2015 року /а.с.7/ видно, що у зв'язку з невідповідністю наявних умов проживання для повноцінного розвитку дитини, тимчасово поміщено маму, [PERSON] з дитиною до дитячого відділення ЦРЛ. Рекомендації: покращити санітарно-гігієнічні умови проживання, засклити вхідні двері. Батькові перестати вживати алкогольні напої. Із копії інформації, зареєстрованої в ЖЄО Татарбунарського РВ в період з 09:00 год. 31.12.2014 року по 09:00 год.01.01.2015 року видно, що 01.01.2015 троку о 07 год.50 хв. надійшло повідомлення фельдшера швидкої допомоги «103» про те, що 01.01.2015 року біля 07 год.30 хв. у себе вдома, а саме в [ADDRESS] померла неповнолітня [PERSON], [INFO] року. Труп без ознак насильницької смерті, причина смерті встановлюється. Довідкою, виданою виконкомом Татарбунарської міської ради Одеської області № 53 від 15.01.2015 року (а.с.10) підтверджується, що [PERSON], [INFO] проживає в [ADDRESS] без реєстрації. Із довідки, виданої виконкомом Татарбунарської міської ради Одеської області № 54 від 15.01.2015 року (а.с.11)вбачається,що [PERSON], [INFO] проживає в [ADDRESS] без реєстрації та до складу її сім'ї входить [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З висновку Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області як органу опіки та піклування від 04.02.2015 року /а.с.3/ вбачається, що Татарбунарська райдержадміністрація вважає за доцільне відібрати [PERSON], [INFO] від матері, [PERSON],[INFO] без позбавлення її батьківських прав. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Підстави позбавлення батьківських прав визначені нормами ст. 164 СК України, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини... Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до положень ст. 164 СК України, роз'яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" позбавлення батьківських прав є виключною мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. Тому питання про їх застосування може бути вирішене тільки після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру відношення батьків до дітей. П. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що суд може з врахуванням характеру поведінки і особи батьків та інших конкретних обставин, не позбавляти відповідачку батьківських прав, вирішивши питання про відібрання дітей і передачі їх органу опіки та піклування, якщо цього вимагають інтереси дітей. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Остання за місцем проживання характеризується негативно. Умови проживання в родині незадовільні, в помешканні антисанітарія. Крім того, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина [PERSON], [INFO] - не створює належних умов для повноцінного розвитку дитини. Європейський Суд з прав людини в п. 52 рішення від 7 серпня 1996 року в справі "Йохансен проти Норвегії" висловив правову позицію за якою взаємне право батьків та їхньої дитини жити однією сім'єю становить фундаментальний принцип сімейного життя і заходи національних органів, які перешкоджають здійсненню такого права, є втручанням у таке право, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка як і рішення цього Суду є частиною національного законодавства. Крім того, під час прийняття рішення у справі суд враховує правову позицію, висвітлену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гаазе проти Німеччини", згідно якої суд повинен переконатися у конкретній справі, чи існують обставини, що виправдовують відокремлення дитини, і саме держава-відповідач має гарантувати, щоб було ретельно оцінено вплив запропонованого заходу щодо піклування на батьків і на дитину, а також передбачити, аби перед запровадженням такого заходу, як передання дитини на піклування, було вжито можливих альтернативних заходів. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується вищевказаними, дослідженими у судовому засіданні доказами, не забезпечує неповнолітньому належних умов для проживання, суд вважає за можливе відібрати від неї, не позбавляючи батьківських прав, її неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], передавши дитину органові опіки та піклування для влаштування до відповідного закладу. Суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 СК України дитини від відповідачки та перебування дитини у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати інтересам цієї дитини. Такий спосіб надасть можливості збереження сімейних стосунків між матір'ю та дитиною, та не позбавить відповідачку права в подальшому ставити питання про повернення дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів, згідно із ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Татарбунарської райдержадміністрації про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved