Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним звернулась [PERSON] Свою позовну заяву мотивує тим, що 16 жовтня 2013 року між нею та її дочкою [PERSON], приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округа був посвідчений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку по [ADDRESS], при укладенні якого нею було допущено помилку щодо природи договору, оскільки наміру створити правові наслідки, передбачені договором дарування не було і не відповідало її внутрішній волі. Зазначає, що враховуючи ту обставину, що вона є неграмотною і на даний час страждає приглухуватістю 2 ступеня, гіпертонією слабкого ступеня обох очей, незрілою віковою катарактою, вона доручила дочці зайнятися оформленням документів, так як у подальшому мала намір передати у власність дочці [PERSON] та сину [PERSON] у рівних долях все належне їй нерухоме майно. Вказує, що після укладення 16 жовтня 2013 року договору, відповідач та її чоловік стали чинити перешкоди у користуванні нею спірним житлом та господарськими спорудами, та вказала, що повідомила її, що вона їй подарувала весь житловий будинок, що будинок вже проданий і є нові власники. Таким чином вона зрозуміла, що дочка ввела її в оману стосовно предмета укладеної угоди, прав та обов'язків сторін, безпідставно позбавила її права на належне їй нерухоме майно. Зазначила, що оскільки щодо фактичного предмета договору вона дізналася у липні 2014 року, просить визнати договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та договору дарування земельної ділянки площею 0,1 га по вулиці [ADDRESS] від 16 жовтня 2013 року, реєстр № 627 та № 628, укладений між нею та [PERSON], недійсним та скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному об'ємі і просять суд визнати договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та договору дарування земельної ділянки площею 0,1 га по вулиці [ADDRESS] від 16 жовтня 2013 року, реєстр № 627 та № 628, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним та скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON] Позивач зазначила, що у приватного нотаріуса Острозького міського нотаріального округу вона власноручно підписувала надані їй документи. Вказала, що на даний час дочка не піклується про неї. Відповідач, в судове засідання не з'явилася. В поданій до суду заяві позов не визнала, просила справу розглядати за участі її представника. В поданому суду запереченні проти позову вказала, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає суду довідку Острозької ЦРЛ, з якої встановлено, що до 05 червня 2014 року позивачка до лікарів не зверталася та на обліку не перебувала, дана довідка не містить інформації щодо предмету доказування, а тому відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України є неналежним доказом, а будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не надає, та про їх існування не вказує. Зазначає, що 16 жовтня 2013 року між [PERSON] та нею, було укладено договір дарування та договір дарування земельної ділянки, відповідно до яких [PERSON] передає майно їй власність - безоплатно, за яким сторони домовились, що під передачею вказаного в договорах житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за цими договорами слід вважати символьну передачу речі. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм було роз'яснено нотаріусом. Дарувальник своїм підписом стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Зазначено, що сторони підтверджуючи обізнаність зі загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає нашій внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали даний договір. Вказує, що під час посвідчення договорів дарування нотаріусом було суворо дотримано вимоги чинного законодавства щодо посвідчення правочину, та крім іншого, встановлювались дійсні наміри позивача щодо укладення саме договорів дарування, розуміння нею значення, умов та правових наслідків саме договорів дарування. Про те, що кожна з сторін договорів дарування, однаково розуміли значення, умови правочинів та їх правові наслідки, свідчать особисті підписи на вказаних договорах. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в запереченні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду заперечення в якому вказала, що 16 жовтня 2013 року нею було посвідчено договори дарування житлового будинку та земельної ділянки в [ADDRESS], де дарителем була [PERSON], а обдарованою - її дочка [PERSON] Зазначає, що при посвідченні вказаних договорів сторонам роз'яснювалися зміст та правові наслідки договору дарування, про що зазначено у тексті договорів. Скарг на слабкий зір або слух когось із сторін не було, але оскільки даритель похилого віку, то текст договорів було додатково зачитано вголос нотаріусом. Вказує, що у позові даритель стверджує, що дізналася про наявність договорів дарування у липні 2014 року, проте нею було подано крім правовстановлюючих, увесь пакет необхідних документів на нерухоме майно, для отримання яких вона мала звертатися особисто або надати компетентним органам нотаріально посвідчену довіреність, в якій вказати, які конкретно дії в якій установі вона уповноважує зробити свого представника. Зазначає, що на усіх примірниках договору, в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій а також на заяві про видачу копій з документів, що зберігаються у справах нотаріуса, [PERSON] поставила свій підпис та чітко і грамотно написано прізвище та ініціали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сином позивача. Вказав, що спостерігав у матері погіршення стану здоров'я, вона погано бачить і недочуває. Зазначив, що спірний будинок мати планувати передати йому у власність разом із його сестрою - [PERSON] в рівних частинах. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16 жовтня 2013 року укладеного [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу [PERSON], даритель ([PERSON]) обізнана про безоплатність даного правочину, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз подарувала, а обдарована ([PERSON]), прийняла у дар земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,1 га (п.1. даного Договору). В договорі зазначено, що при укладенні даного договору [PERSON] та [PERSON] стверджували, що у момент укладання цього договору вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними; розуміли природу правочину, свої права та обов'язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані нами; договір укладається нами у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для нас умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); володіємо українською мовою, що дало нам можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність цього договору (п.8 даного Договору). Про зміст прав та обов'язків за цим договором, про правові наслідки укладеного між нами правочину, про поняття та здійснення права власності, моменту набуття права власності за договором, тлумачення договору, підстав та наслідків визнання правочину недійсним, особливостей права власності на землю та умов користування нею, порядку оформлення права власності на землю, щодо прав і обов'язків власника нерухомого майна, в т.ч. недопущення власником земельної ділянки зміни її цільового призначення без процедури належного оформлення, права сервітуту, емфітевзису, суперфіцію, добросусідства, обмежень прав на земельну ділянку, нам Сторонам за договором, нотаріусом роз'яснено (п.12 даного Договору). У преамбулі даного Договору зазначено, що сторони підтверджуючи обізнаність зі загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає їхній внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали даний Договір. (а.с.7-8) Згідно із договором дарування від 16 жовтня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого за даним договором даритель ([PERSON]) передає майно у власність обдаровуваної ([PERSON]) безоплатно житловий будинок з надвірними будівлями, що відчужуються за даним договором розташований в [ADDRESS] (пп. 1.1., 1.2. п. 1 даного Договору). Сторони домовились, що під передачею вказаного в договорі житлового будинку з надвірними будівлями за цим Договором слід вважати символьну передачу речі. Прийняття Обдарованою від Дарителя примірника договору свідчить про те, що передача речі відбулась (пп. 2.1. п. 2 даного Договору). Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз'яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру мнимого та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального (пп. 3.1. п. 3 даного Договору). У преамбулі даного Договору зазначено, що сторони підтверджуючи обізнаність зі загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає їх внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали даний Договір. (а.с.9) Відповідно до довідки Острозької ЦРЛ № 02-2/749 від 06.06.2014 року, [PERSON], на диспансерному обліку у лікаря-окуліста та лікаря-лора не перебуває, за медичною допомогою у зв'язку з погіршенням стану здоров'я звернулась до вищезазначених спеціалістів 05.06.2014 року та встановлено діагноз: приглухуватість ІІ ст. Гіперметропія слабкого ступеня обох очей. Незріла вікова катаракта обох очей. (а.с.10) Суд, заслухавши пояснення позивача і її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним слід відмовити. Частинами 1, 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, зазначено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочинів або замовчує їх існування. Під такими обставинами розуміється таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення, і за відсутності якої за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним. Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено право сторони на визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Вчинення правочину під впливом обману передбачено статтею 203 Цивільного кодексу України як підставу визнання такого правочину недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, то такий правочин визнається судом недійсним. Правочин має бути реально спрямований на виникнення обумовлених ним правових наслідків, тобто необхідною умовою є єдність волі і волевиявлення. Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов'язків. Крім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або замовчує їх існування, бо знання яких може перешкодити здійсненню правочину. Оцінюючи встановлені у справі обставини, надані сторонами докази в їх сукупності суд знаходить, що позивачем не було доведено укладення оспорюваних договорів дарування, як таких, які було вчиненого під впливом обману, оскільки позивачка та відповідачка є матір'ю та дочкою, відповідач протягом тривалого часу здійснювала догляд позивача, виконуючи свої обов'язки по утриманню матері, а позивачка в свою чергу здійснювала дії на розпорядження належним їй майном, уклавши договори дарування 16 жовтня 2013 року. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], оскільки він є сином позивача і є зацікавлений у справі. Не знайшло свого підтвердження неповідомлення позивачеві до укладення договору всіх істотних умов договору та інших обставин, які мають істотне значення при укладанні сторонами договору та за відсутності яких можна вважати, що правочин позивачем не був би укладений. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна з сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Стосовно вимоги про скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, судом встановлено, що у самій позовній заяві і у поясненнях позивача взагалі відсутнє обґрунтування такої вимоги, відсутнє посилання на норму закону на підставі якої така вимога заявлена. Як визначено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (частина перша статті 26 даного Закону), а за змістом статті 9 цього ж Закону, прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав належить до повноважень державного реєстратора прав на нерухоме майно, а отже не може бути предметом судового розгляду по даній справі. Отже, оскільки ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Договір дарування відповідає вимогам ст. 626, 628, 717 ЦК України, оскільки між сторонами при укладенні договорів досягнуто згоди по усіх істотних умовах договору, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, а тому підстав для визнання договорів дарування недійсним немає. Доказів того, що позивач помилялася щодо обставин, які мають суттєве значення суду не надано. Відповідно до довідки Острозької ЦРЛ № 02-2/749 від 06.06.2014 року, [PERSON], на диспансерному обліку у лікаря-окуліста та лікаря-лора не перебуває, за медичною допомогою у зв'язку з погіршенням стану здоров'я звернулась до вищезазначених спеціалістів 05.06.2014 року та встановлено діагноз: приглухуватість ІІ ст. Гіперметропія слабкого ступеня обох очей. Незріла вікова катаракта обох очей, тобто відомостей про те, що який був стан здоров'я позивача на момент укладення договору немає, вбачається, що стан здоров'я позивача погіршився через 8 місяців після укладення договору зазначених договорів дарування. На договорах дарування [PERSON] поставила свій підпис та чітко і грамотно написано прізвище та ініціали, відомостей про неграмотність дорителя не зазначено жодних. За матеріалами справи позивач ставила свій підпис і в технічній документації на вищевказану земельну ділянку, однак в подальшому стверджувала, що то не її підпис. Клопотань про призначення почеркознавчої експертизи позивачем та його представником не заявлялось. В судовому засіданні позивач змінювала свої покази, зазначаючи, що не може вказати чи її підпис на договорах дарування, потім зазначала, що вона не підписувала договори дарування, вказуючи, що у нотаріуса вона щось підписувала, вказати де саме її підпис не змогла. При зверненні до суду та в судовому засіданні позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що укладені нею договори з відповідачем були вчинені у зв'язку з введенням її в оману зі сторони відповідача, тому в задоволенні позову з цих підстав слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. За вказаних обставин в позові [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Острозького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 10, 60, 179, 216, 229, 626, 628, 717 ЦК України,

Outcome: dismissed