Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до Кідьошської сільської ради про визнання права власності на підставі спадкування на незареєстроване майно та про встановлення факту належності документа особі. Позов мотивований тим, що дід позивачки по матері [PERSON], який проживав у [ADDRESS], помер [INFO]. Дід залишив заповіт, посвідчений у Кідьошській сільраді, згідно якого все своє майно на випадок смерті залишив позивачці. Спадкове майно складається з житлового будинку у [ADDRESS]. Крім позивачки, інших спадкоємців після діда немає.Спадщина нею після діда прийнята, оскільки на день смерті вона проживала разом з ним однією сім'єю і вела з ним спільне господарство; вона була там зареєстрована з 16 липня 1990 р. Земельна ділянка під забудову діду була виділена, що підтверджується довідкою Березької сільради від 25 лютого 1957 р. № 196 для отримання у Берегівському винрадгоспі довгострокової позики для будівництва. Дозвіл на будівництво згідно проекту затверджений рішенням виконкому Березької сільради № 10 від 16 травня 1955 р. Однак, коли позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, отримав відмову, так як виявилось, що житловий будинок не зареєстрований в КП "ББТІ БРР". Належність успадковуваного майна спадкодавцю не викликає сумніву і ніхто крім позивачки на спадщину не претендує. Як особі, що прийняла спадщину в цілому, житловий будинок належить позивачці з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця: [INFO]. Документально право власності на вказане спадкове майно може набути тільки з дня державної реєстрації, у чому для неї через формальні причини виникли перешкоди: за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих документів про власність спадкодавця позбавлена можливості реалізувати своє право спадкування за заповітом, не може оформити право на спадщину та зареєструвати право власності на своє ім'я. Крім того, перешкодою оформлення на неї спадкового майна є неправильне написання її прізвища та імені у вказаному вище заповіті. Замість правильного написання [PERSON] у заповіті її прізвище та ім'я невірно зазначено як [PERSON]. Помилка могла трапитись тому, що при оформленні заповіту секретар сільради не мала у рорпорядженні її паспорту і записала прізвище та ім'я з погосподарської книги або іншого документу. Помилковість цього запису спростовується довідками Кідьошської сільради, виданими пізніше складеного заповіту: № 318 від 01.10.2014 р., № 215 від 18.06.2012 р. та копією будинкової книги, у яких позивачка із зазначенням дати її народження правильно зазначена як онука спадкодавця [PERSON]. Іншого шляху для виправлення цього недоліку крім судового встановлення факту не існує, оскільки спадкодавця, за участі якого складався заповіт, немає серед живих. Позивачка у судове засідання не з'явилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач - представник виконавчого комітету Кідьошської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовну заяву визнали. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. І так як у заповіті наявна очевидна описка у написанні імені та прізвища позивачки, що підтверджується відповідними довідками Кідьошської сільської ради, тому слід встановити факт посвідчення заповіту заповіту на користь позивачки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно" і "Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved