Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, посилаючись на те, що між нею, ТОВ «Світ-інвест» та АКБ «Київ» були укладено договори відступлення права вимоги, відповідно до яких вона стала стороною договору інвестування та набула права отримати після завершення будівництва у власність квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], сплатила для цього повну вартість квартир. Договором було встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в першому кварталі 2013 року. До участі в будівництві за договором із забудовником було залучено ЗАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан». Діючи відповідно до умов договору позивач свої зобов'язання виконав своєчасно та належним чином, відповідач же в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав і на час звернення до суду відповідач даний будинок не ввів в експлуатацію, не передав у власність позивача визначену у договорі квартиру, чим відповідач порушує її права інвестора, тому вона просить в судовому порядку визнати за нею майнові права на проінвестований об'єкт спорудження - квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних умов, порушення термінів здачі об'єкту, фактичне припинення будівництва. Представники відповідача та третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про поважність неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не подали. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність проінвестованої згідно договору квартири в будинку, який не введений відповідачами в експлуатацію. Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадян матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначає Закон України "Про інвестиційну діяльність". Згідно статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володити, користуватися і розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, такими цінностями може бути майнові права на нерухоме майно. Правовою природою виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України тобто право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України встановлено, що до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше, статтею 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами, а статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлюється, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Виходячи з цього речове право є юридичним поєднанням особи і речі, і всі суб'єкти визнають цей обов'язок обмежуючи тим самим особисті домагання цього предмета, тим самим речове право має абсолютний характер. Фактичний зміст речового права проявляється в конкретних формах володіння річчю: об'єкт - тільки матеріальні речі, суб'єкти - особи, які можуть бути суб'єктами цивільно-правових відносин. Речові права встановлюються законом, рішенням суду, заповітом або договором. Таким чином, об'єктом цивільного права за інвестиційним договором є закріплені за позивачем майнові права, отримані в результаті інвестицій на конкретно визначену площу та якими позивач вправі володіти, користуватися і розпоряджатися. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема укладених сторонами і третіми особами договорів, між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири, тим самим позивач як інвестор вклав у будівництво об'єкту нерухомості власні кошти, а тому він до здавання об'єкту нерухомості - будинку [ADDRESS] - в експлуатацію є власником майнових прав на об'єкт інвестування - трьохкімнатної квартири № 364, загальною площею 87,33 кв.м., поверх 5, під'їзд 6 та однокімнатної квартири № 144, загальною площею 45,88 кв.м., поверх 11, під'їзд 2 в будинку [ADDRESS] оскільки відповідно до довідки в повному обсязі сплатив кошти за інвестування загальної площі вказаного об'єкта. Ці майнові права є відмінні від права власності на майно, вони не потребують державної реєстрації і охороняються законом. Судом встановлено, що правовідносини сторін випливають з договору про участь у фонді фінансування будівництва предметом вимоги позивача та зобов'язання боржника є не грошова вимога, а вимога отримання у власність об'єкту інвестування, тобто нерухомого майна. Позивачем повідомлено дані, які не спростовані відповідачем, про можливість здійснення процедури ліквідації відповідачів, ухилення відповідачів від виконання договору та врегулювання спірних правовідносин, змін юридичної адреси відповідачів. Також вказані підстави дають для суду підстави вважати, що внаслідок процедури ліквідації відповідача для задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна або окремої його частини позивач може позбутися своїх майнових прав, які охороняються законом але їм не захищені, оскільки дослідження матеріалів справи свідчить, що проблема правового захисту індивідуальних інтересів інвесторів, як і виключення можливості зловживання такими інтересами, у сучасному законодавстві України ефективно не вирішена, а тому суд захищаючи інтереси позивача вважає за необхідне визнати за ним майнові права на об'єкт спорудження (інвестування). Відповідач заперечень на позов не подав і не довів їх всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України, тому при вирішенні позову суд покладає в основу рішення подані позивачем докази, які дають достатні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved