Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

ПАТ "Альфа Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] 721554 грн. 83 коп., посилаючись на те, що 11 серпня 2008р. між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір 490084077, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 10609,52 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.5% на рік, з кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2013р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором 11.08.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 490084077-П, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язаний відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань. Свої зобов'язання Банк виконав у повному обсязі, а позичальник [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, в зв'язку з чим станом 25.03.2014 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 721554,83 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 102988,77 грн.; заборгованості за відсотками 53025,70 грн., заборгованості за пенею 565540,36 грн. На виконання умов Договору Позичальнику та Поручителю була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, яка залишилася без уваги. В зв'язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідачки по справі вищевказану суму заборгованості. Представник позивача надав заяву, в якій просить розглянути справу за своєї відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чино. В своїх письмових запереченнях позов не визнала, пояснюючи, що згідно розрахунку наданого до матеріалів справи, вбачається, що 11 серпня 2011 року з боку банку припинено нарахування основної суми кредиту, але відсотки та пені продовжували нараховувати. В 2010 році Новозаводським судом м. Чернігова було постановлено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ "Альфа- Банк" у сумі 96734,84 гривень, на підставі якого відділом ВДВС Лозівського МУЮ було складено акт опису й арешту майна від 29.02.2012 року. Згідно п. 2.4 Кредитного договору № 490084077 від 11.08.2008 року цільове використання кредиту - придбання Транспортного засобу та оплата страхової суми. Придбаний транспортний засіб був переданий в залог ПАТ "Альфа-Банк". Згідно повідомлення ПП "Спеціалізоване підприємство юстиції" 27 вересня 2012 року відбувся аукціон по реалізації автомобіля та який був придбаний в рахунок погашення суми боргу [PERSON] перед ПАТ "Альфа Банк" в сумі 23 950.00 грн. За рішенням суду з [PERSON] достроково стягнута вся сума боргу в розмірі 96734,84 гривень, а за результатами аукціону погашена в розмірі 23950,00 гривень. Таким чином, залишок заборгованості за кредитом та відсотками склав 72784,84 гривні. Однак, в подальшому банк звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою та станом на 2014 рік вказує заборгованість без урахування суми погашення через аукціон. 08 квітня 2014 року відповідачкою отримано вимогу про дострокове повернення кредиту станом на 25.03.2014 року в розмірі 1870173,50 грн., у тому числі штрафні нарахування в розмірі 1714159,03 грн. У вказаній вимозі Банком був наданий строк 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але банком не видержані надані строки та подано позовну заяву до суду на суму яка взагалі не вказана в жодній вимозі банку. Згідно чинного законодавства позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пеня, штраф). Але згідно п.2.3 кредитного договору - дата остаточного повернення кредиту встановлено 11.08.2013 року. Таким чином, на момент звернення до суду кредитний договір не діяв вже як вісім календарних місяців та пеня не могла нараховуватися після закінчення строку дії договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази надання кредиту в іноземній валюті. Єдиним банківським та бухгалтерським документом який підтверджує отримання кредиту є заява на видачу готівки. Такого документу в справі не має та банком досі не надано. Підписання кредитного договору не є фактом отримання кредиту, це лише погодження сторін з певними умовами. Таким чином, вважає, що банком не доведений факт видачі кредиту, а тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім цього відповідачка надала письмову заяву в якій просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно п.2.1 Договору поруки № 490084077-П від 11.08.2008 року укладеного між ЗАТ "Альфа-Банк" та нею, поручитель поручається за виконання Боржником обов'язку повернути банку кредит рівними частинами не пізніше 11.08.2013 року. Таким чином, згідно кредитного договору та договору поруки був встановлений строк дії договорів. В матеріалах справи знаходиться вимога банку на її ім'я та ім'я [PERSON] вих. № 28337-102 б/б від 04.04.2014 року, тобто вимога банку була направлена до поручителя на восьмий місяць після закінчення строку виконання основного зобов'язання, в зв'язку з чим позивачем пропущений строк вимоги до неї. Представник відповідачки в судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Судом встановлено, що між Банком та третьою особою [PERSON] на підставі укладеного 11.08.2008р. кредитного договору існують правовідносини про його кредитування (а.с.5-7). З наданого розрахунку, вбачається, що третя особа [PERSON], станом на 25.03.2014 року має загальну заборгованість перед Банком в сумі 721554 грн. 83 коп. (а.с.18-19). Відповідно до договору поруки 490084077-П, від 11.08.2008 року поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник (а.с.12). Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитом як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Пунктом 5.3. договору поруки передбачено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язань Боржника за Основним договором (а.с. 12 зв.) Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України позивач вправі був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від 11 серпня 2013 року, тобто до 11 лютого 2014 року. Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, зробив наступний правовий висновок, який відповідно до ст. 360-1 ЦПК України є обов'язковий для всіх судів: "Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя." Однак, після строку виконання основного зобов'язання, ПАТ "Альфа Банк" до суду із позовом звернулось лише 16 квітня 2014 року, тобто зі спливом 8 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.(а.с.27). Тобто позивач не скористався своїм правом та протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не звернувся до поручителя [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту, а зробив він це після сплину зазначеного строку. Лише 04 квітня 2014 року позивач звернувся до поручителя з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, на підтвердження чого надав копію цієї вимоги. (а.с.16) Отже, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості з істотним порушенням строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука припинена і законні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed