Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний Банк "ПриватБанк" (далі Позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 15.06.2005 уклали кредитний договір № MKRWGK00000021 (далі Договір), відповідно до якого Позивач надав Відповідачці кредит в сумі 10146 Доларів США на термін до 14.06.2025, який Відповідачка мала повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки встановлені договором. Але Відповідачка вчасно не надавала Банку кошти на погашення кредиту, тобто порушила умови договору, тому 22.01.2015 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рахівського районного суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості. Рішенням Рахівського районного суду від 19.03.2015 позов задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № MKRWGK00000021 від 15.06. 2005 року в сумі 6024,72 долара США, що за курсом НБУ 15,41 гривні за один долар США станом на дату розрахунку складає 92840,94 грн (дев`яносто дві тисячі вісімсот сорок гривень дев`яносто чотири копійки, з яких: заборгованість за кредитом 5285,55 долара США; заборгованість по відсотках 504,20 долара США; заборгованість по комісії 115,22 долара США; заборгованість по пені 119,75 долара США, а також стягнути з [PERSON] судові витрати в сумі 928,41 (дев`ятсот двадцять вісім гривень сорок одну копійку) гривень. Вказане рішення було виконане Відповідачкою, що підтверджено постановою РВДВС від 31.05.2021. Оскільки з Відповідачки в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 19.03.2015, тобто за період з 15.06.2005 по 05.12.2014, то за період після подання позовної заяви від 22.01.2015 до фактичної дати виконання рішення суду, тобто з 23.01.2015 по 31.05.2021 Відповідач має сплатити заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 802,20 Долара США, що становить 3% річних від простроченої заборгованості, тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] в користь Банку заборгованість за кредитним договором № MKRWGK00000021 від 15.06.2005 року в сумі 802,20 Долара США, що за курсом НБУ від 31.05.2021 складає 22060,50 гривні. Також, просить стягнути судові витрати в сумі 2270 гривні, що були понесені банком на оплату судового збору при подачі даної позовної заяви до суду. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачка, [PERSON] , про відкриття провадження у даній справі повідомлена належним чином, відзиву на позов та заяв про розгляд справи з викликом сторін у наданий строк не подавала. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] 15.06.2005 уклали кредитний договір № MKRWGK00000021 (далі Договір), відповідно до якого Позивач надав Відповідачці кредит в сумі 10146 Доларів США на термін до 14.06.2025, за користування яким вона повинна була сплачувати Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості і щомісячну комісію в розмірі 0,18 відсотка від суми кредиту та інші платежі. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, у зв`язку з чим, станом на 05.12.2014 рік мала заборгованість в сумі 6024,72 долара США, яка складалася з: 5285,55 долара США - заборгованості за кредитом; 504,20 долара США - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 115,22 долара США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 119,75 долара США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Як вбачається з рішенням Рахівського районного суду від 19.03.2015 було задоволено позов ПАТ "ПриватБанк" та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (місцезнаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 Код ЄДРПОУ 14360570, р/р [NUMBER] , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № MKRWGK00000021 від 15.06.2005 року в сумі 6024,72 долара США, що за курсом НБУ 15,41 гривень за один долар США станом на дату розрахунку складає 92840,94 грн (дев`яносто дві тисячі вісімсот сорок гривень 94 копійки), з яких: заборгованість за кредитом - 5285,55 долара США; заборгованість по відсотках - 504,20 долара США; заборгованість по комісії - 115,22 долара США; заборгованість по пені - 119,75 долара США. Також стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" судові витрати в сумі 928,41 грн (дев`ятсот двадцять вісім гривень 41 копійку). Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.02.2021 заступника начальника Рахівського РВДВС Токарюка В.В. у виконавчому провадженні ВП №51124201 вказане рішення було виконане [PERSON] . Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як уже зазначалося Позивач скористався своїм правом на дострокове повернення усієї суми кредиту, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання за кредитним договором, шляхом пред`явлення позову до останньої, який був задоволений рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2015 року, однак рішення суду [PERSON] тривалий час не виконувала і згідно з постановою державного виконавця заборгованість повністю погасила лише 31.05.2021. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, тому, в даному випадку норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не поширюються, водночас стягнення з боржника 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за весь час прострочення є підставним. За наведених обставин з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році, зобов`язання Відповідачки сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося й тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання суми 3% річних, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, з 22.01.2015 тобто з моменту дострокового припинення договору, шляхом пред`явлення позову до суду і до повного погашення заборгованості, адже дане правопорушення є триваючим, тому право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до 31.05.2021. Позивач надав суду розрахунок заборгованості, де відповідно до суми заборгованості нараховано 3% річних з 22.01.2015 до моменту фактичного виконання [PERSON] зобов`язання 31.05.2015, що становить 802,20 Долара США, які нараховані на суму заборгованості та відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.05.2021 року складає 22060,50 гривні. Суд перевірив нарахування відсотків за формулою: відсотки = сума боргу х процентна ставка / 100% / 365 днів [Кількість днів], де дата початку нарахування: 22.01.2015, дата закінчення нарахування 31.05.2021, відсоткова ставка: 3% річних та встановив, що розрахунок Позивача вкладається в суму, що пред`явлена до стягнення з [PERSON] 802,20 долара США, тобто 22060,50 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 83 ч. 3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Отже, Позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідачка не надала жодних доказів, які б підтверджували факт виконання нею зобов`язань за договором у строк, інший, ніж йдеться у позовній заяві. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції у строк для подання відзиву, в даному випадку такий був встановлений у п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Враховуючи те, що Позивач надав обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання Відповідачкою умов договору, а Відповідачка жодних доказів відсутності у неї заборгованості перед Позивачем не надала, з іншими заявами, до суду не зверталася, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді Позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2270 гривень, суд стягує з Відповідачки вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь Позивача.

Outcome: approved