Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулося Приватне акціонерне товариство „Акціонерна страхова компанія „Скарбниця" з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на її користь затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 9 105 грн 69 коп та судовий збір. В обґрунтування позову посилається на те, що 12.11.2015 Приватне акціонерне товариство „Акціонерна страхова компанія „Скарбниця" уклало Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за Полісом № АЕ/4841031. Страхувальником за Полісом виступає [PERSON], об'єкт страхування - автомобіль марки „NISAN X-TRAIL", державний номерний знак [NUMBER]. 06.06.2016 о 7:00 год. [PERSON] в м. Дрогобич Львівської області, по вул. Самбірська, керуючи автомобілем марки „NISAN X-TRAIL", державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд на припаркований автобус марки „БАЗА 079.19", державний номерний знак [NUMBER] та постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2016 № 442/4263/16-п був притягнутий до адміністративної відповідальності. 09.09.2016 ТОВ „Самбірське АТП-14608" звернулося до Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Скарбниця" із заявою про виплату страхового відшкодування. Приватне акціонерне товариство „Акціонерна страхова компанія „Скарбниця", розглянувши цей випадок, прокваліфікувала його як страховий. На основі страхового акту № 118/цв/16 Приватне акціонерне товариство „Акціонерна страхова компанія „Скарбниця" виплатила страхове відшкодування у розмірі 9 105 грн 69 коп та надіслала претензію відповідачу. Однак, останній у добровільному порядку не відшкодував затрати по виплаті страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. За таких обставин суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.06.2016 о 7:00 год. [PERSON] в м. Дрогобич Львівської області, по вул. Самбірська, керуючи автомобілем марки „NISAN X-TRAIL", державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд на припаркований автобус марки „БАЗА 079.19", державний номерний знак [NUMBER] та постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2016 № 442/4263/16-п був притягнутий до адміністративної відповідальності. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік. Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб марки „БАЗА 079.19", д.н.з. [NUMBER], який належить Товариству з обмеженою відповідальністю „Самбірське автотранспортне підприємство 14608". Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля марки „NISAN X-TRAIL, д.н.з. [NUMBER], та яким керував [PERSON] (страхувальник) була застрахована в ПрАТ АСК „Скарбниця" (страховик), про що було укладено договір (поліс) № АЕ/4841031 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.11.2015, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю транспортного засобу автомобіля марки „NISAN X-TRAIL, д.н.з. [NUMBER], і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Підпунктом „а" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Звертаючись з даним позовом до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позивач заявив до стягнення 9 105 грн 69 коп в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес має місце після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди. Правові відносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхувальнику компенсацію за завдану шкоду, права вимоги до винної особи. При чому такий перехід права вимоги - заміна кредитора у зобов'язанні відбувається на підставі закону, а не договору) регулюються наступними правовими нормами. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала. Підсумовуючи викладене, можна зробити наступні висновки: 1. Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. 2. У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а не ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування", регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач - ПрАТ АСК „Скарбниця", виплативши страхове відшкодування потерпілому ТЗОВ „Самбірське автотранспортне підприємство 14608" на ремонт на підставі Страхового акту від 05.10.2016 № 118/цв/16 отримало право регресу до відповідача - [PERSON], який застрахував цивільно-правову відповідальність власника марки „NISAN X-TRAIL", д.н.з. [NUMBER], перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу. Такий же висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року зі справи № 3-303гс15 (№ 910/22731/14). 09.09.2016 ТОВ „Самбірське АТП-14608" звернулося до Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Скарбниця" із заявою про виплату страхового відшкодування, яку відповідно до платіжного доручення № 5203 від 05.10.2016 позивачем було здійснено в розмірі 9 105 грн 69 коп. Як вбачається зі страхового акту від 05.10.2016 № 118/цв/16 позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено нарахувати страхове відшкодування на загальну суму 9 105 грн 69 коп. Зазначені кошти в розмірі 9 105 грн 69 коп позивачем були виплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 05.10.2016 № 5203. Разом з тим, позивачем 30.11.2016 було надіслано [PERSON] претензію № 22, оскільки, його було визнано винним у скоєнні ДТП та в такому випадку на нього покладається цивільно-правова відповідальність згідно полісу № АЕ/4841031. Однак, останній у добровільному порядку затрати по виплаті страхового відшкодування не відшкодував. Таким чином, позивач має всі законні підстави для подання регресного позову до страхувальника про стягнення страхового відшкодування. Відповідно до змісту ст. ст. 10-11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. З врахуванням того, що відповідач, будучи повідомленим про дату та час розгляду справи, не надав суду жодних заперечень проти позову, суд розглядає справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Таким чином, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, вина відповідача доведена, та оскільки настала його цивільно-правова відповідальність, такий зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду - особі, яка відшкодувала таку, тобто позивачу. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір" з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 600 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved