Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.08.2009р., вказуючи, що 31.08.2009 року відповідач надав позивачу, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка одночасно із Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами є Договором про надання банківських послуг. Згідно заяви відповідачу банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3800,00грн. на картковий рахунок. Позивач зі своєї сторони виконав свої зобов'язання за договором, а відповідач в порушення договору не перераховує у встановлені строки чергові платежі в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, станом на 31.10.2016р. сума заборгованості за кредитом складає 13618,59 грн. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає. Представник позивача надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив ухвалити рішення про задоволення позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідача не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Враховуючи, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2009р. відповідач звернувся до ПАТ "Приватбанк" із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та погодився, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Відповідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який змінювався, на платіжну карту "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" зі сплатою базової відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з щомісячним, до 25 числа місяця, наступного за звітним. В порушення п.2.1.1.5.5. Умов відповідач не сплачує позивачу гроші в рахунок погашення кредиту та процентів. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушені клієнтом строків платежів більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. З розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що станом на 31.10.2016р. відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 13618,59грн., до якої входять тіло кредиту в сумі 3522,05грн., відсотки за користування кредитом - 815,18грн., пеня за прострочене зобов'язання - 6606,67грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1550,00грн., штрафи - 500 грн. (фіксована частина)+624,70грн. (процентна складова). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Вказані положення також закріплені у п.1.1.3.2.2. та п.2.1.1.5.6. Умов. Умовами спірного кредитного договору (п.1.1.5.25) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той час, згідно з п.2.1.1.7.6 Умов сторонами передбачено сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобов'язань. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Зважаючи на вище вказане та на норми ст. 61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 624,70грн. (процентна складова) слід відмовити, стягнувши пеню передбачену Умовами. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідач на користь позивача 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial