Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до ПАТ "Вінницяобленерго" Структурної одиниці Вінницькі високовольтні електричні мережі" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу №197 від 14.11.1991 року позивача було прийнято на роботу механіком 2 групи у Вінницькому центральному підприємстві електричних мереж. В подальшому позивача було переведено на посаду начальника служби механізації та транспорту до ПАТ "Вінницяобленерго" структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" згідно наказу №9к від 01.02.2006 року. 19.05.2014 року позивачу стало відомо, що його звільнено із займаної посади та видано трудову книжку, в якій було зроблено запис - "звільнений в зв'язку із закінченням строку трудового договору нак. №48-к від 15.05.2014 року. У зв'язку із вищевикладеним 23 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій вказав, що про звільнення його ніхто не попереджував і жодних трудових договорів із ним ніхто не укладав та просив у п'ятиденний строк повідомити про причини не допуску до трудових обов'язків. У відповідь на заяву позивач отримав лист в якому було зазначено, що 19.05.2014 р. позивача було звільнено з роботи, в зв'язку з закінченням строку трудового договору, про звільнення позивача, та про те, що позивача попереджено в усній формі працівниками групи кадрів з соціальних питань і строковий договір був укладений на підставі його заяви. Позивач вважає дане звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України оскільки відповідно до ч. 1, 6 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Дана норма законодавства відповідачем була грубо порушена, що вже свідчить про незаконність, звільнення позивача оскільки, так званий строковий трудовий договір із позивачем фактично укладено не було, а тому логічно зробити висновок, що працював позивач на підприємстві на загальних підставах. Крім того, відповідач звільнив позивача саме за закінченням строку строкового трудового договору. Проте, строковий трудовий договір по своїй природі є трудовим контрактом. Трудовий контракт - це індивідуальний, формальний і строковий трудовий договір. Його формальний характер означає, що він укладається згідно з діючими правилами, у письмовій формі, у двох екземплярах та підписується роботодавцем і працівником, зберігається у кожної зі сторін, таке оформлення сприяє дотриманню умов угоди. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року, власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Оскільки позивач працював на посаді начальника служби механізації та транспорту ПАТ "Вінницяобленерго" структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі", тому відповідно позивач не відноситься до категорії працівників з якими відповідно до законодавства має укладатись письмовий контракт, якщо він строковий. Позивач вказує, що відповідач не мав права самочинно, переводити позивача на строковий договір, крім того, відповідно до КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, позивач працював на загальних умовах працевлаштування, а тому умови звільнення грубо суперечать нормам закону. Позивач вказує, що він був повідомлений про своє звільнення 19 травня 2014 p., тобто саме в день звільнення, про що свідчить дата отримання трудової книжки і отримання розрахунку, що являється грубим порушенням трудового законодавства, а також ст. 43 Конституції України. Позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в заявах від 27.11.2014р., від 09.12.2014р. та від 23.12.2014р., зокрема в заяві від 23.12.2014р. просив суд визнати недійсними накази Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі": № 94-к від 23 вересня 2013 року про переведення на строковий трудовий договір [PERSON], начальника служби механізації та транспорту з 13.09.2013 року по 16.03.2014 року, № 21-к від 14 березня 2014 року про продовження строку трудового договору [PERSON], начальника служби механізації та транспорту з 18.03.2014 року по 18.04.2014року; № 37-к від 18 квітня 2014 року про продовження строку трудового договору [PERSON], начальника служби механізації та транспорту з 19.04.2014 року по19.05.2014року. Визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" № 48-к від 15 травня 2014 року про звільнення [PERSON] з роботи з посади начальника служби механізації та транспорту у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України. Поновити [PERSON] на посаді начальника служби механізації та транспорту у ПАТ "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі". Стягнути з ПАТ "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 44 054,78 гривень за період з 19.05.2014р. по 23.12.2014р. Стягнути з ПАТ "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" на користь [PERSON] 15 000,00 гривень моральної шкоди. В судовому з представник позивача вимоги позову підтримав з підстав зазначених в позові та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити та додатково пояснив, що оскільки, відповідно до підпункту "ж" пункту 5.5 Положення про Структурну одиницю "Вінницькі високовольтні електричні мережі" прийом, звільнення переведення начальників служб здійснюється директором СО "ВВЕМ" за погодженням з Генеральним директором. Однак, Генеральний директор ПАТ "Вінницяобленерго" переведення гр. [PERSON] на безстроковий трудовий договір з 20.05.14р. не погодив. А тому, згідно з наказом СО "ВВЕМ" № 48-к від 15.05.2014р. позивача було звільнено 19.05.2014р., в зв'язку із закінченням строку трудового договору п. 2 статті 36 КЗпП України. Відповідач вказує, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору позивач виявив, коли писав заяву про переведення його на строковий трудовий договір. У цей же час він виразив і волю на припинення трудового договору по закінченні строку, який був вказаний ним у його заяві. В свою чергу законодавство України не зобов'язує власника та уповноважений ним орган попереджати працівника про звільнення, у зв'язку закінченням строкового трудового договору. Підставою для звільнення працівника у цьому випадку є п.2 ст.36 КЗпП України тому відповідач вважає звільнення [PERSON] законним. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що 14.11.1991 року позивача було прийнято на роботу механіком 2 групи у Вінницькому центральному підприємстві електричних мереж. В подальшому позивача було переведено на посаду начальника служби механізації та транспорту до ВАТ "АК Вінницяобленерго" структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі". (а.с. 6, 44,45, ) Даний факт не заперечувався представникам відповідача. Як вбачається із заяви від 23.05.2014р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повідомити про причини не допуску до роботи, на що відповідачем повідомлено, що позивача звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору, в день звільнення було видано трудову книжку та проведено повний розрахунок.( а. с. 8-9) Згідно довідки виданою ПАТ "Вінницяобленерго" Структурної одиниці Вінницькі високовольтні електричні мережі" від 03.06.2014р. №88 вбачається, що заборгованості по заробітній платі [PERSON] з лютого по квітень 2014р. немає.( а. с.10) Відповідно до наказу СО "ВВЕМ" № 94-к від 13.09.2013р. [PERSON] було переведено на строковий трудовий договір з 16.09.13р. по 16.03.2014р.. Підставою для такого переведення була заява [PERSON] від 13.09.13р. ( а. с. 46-47) 07.03.14р. позивач звернувся до директора СО "ВВЕМ" з заявою про продовження терміну договору. Після чого, відповідно до наказу СО "ВВЕМ" № 21-к від 14.03.2014р. строк договору з [PERSON] було продовжено з 17.03.2014р. по 18.04.2014р. ( а.с. 48-49) 15.04.14р. позивач звернувся до директора СО "ВВЕМ" із аналогічною заявою щодо продовження строкового трудового договору. Згідно з наказом СО "ВВЕМ" № 37-к від 18.04.14р. строк договору було продовжено з 19.04.2014р. по 19.05.2014р. ( а. с. 50-51) Суд звертає увагу, що в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, відповідачем не відображено вказані вище накази в трудовій книжці позивача, що є порушенням трудового законодавства України. Крім того, у вказаних наказах відсутні відмітки про ознайомлення позивача з даними наказами. Як вбачається із заяви від 15.05.2014р. позивач звернувся до директора СО "ВВЕМ" з заявою про його переведення на безстроковий трудовий договір з 20.05.2014р., в зв'язку з закінченням 19.05.2014р. строку трудового договору.( а. с. 52) Наказом Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" № 48-к від 15 травня 2014 року [PERSON] з 19.05.2014р. звільнено з роботи з посади начальника служби механізації та транспорту у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України. ( а. с. 65) Як вбачається з довідки виданої ПАТ "Вінницяобленерго" Структурної одиниці Вінницькі високовольтні електричні мережі" від 26.11.2014р. № 171 заробітна плата позивача з листопада 2013р. по квітень 2014р. складає 53370, 66 грн. ( а. с.102 ) Стаття 60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк: 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коди трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений - строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки й відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Даною статтею передбачено, що сфера застосування контракту визначається законами України. Це означає, що укладення контракту можливе лише у тих випадках, коли це прямо передбачено законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі належні йому суми. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що відповідач не мав права переводити позивача на строковий договір, крім того, відповідно до КЗпП України про наступне звільнення працівники попереджаються не пізніше ніж за два місяці, проте судом встановлено, що про звільнення позивача повідомлено в день звільнення, що підтверджується підписом позивача в журналі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них працівників Вінницьких високовольтних електричних мереж. ( а. с. 125-126) Щодо вимоги позивача про визнання недійсними наказів Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" № 94-к від 13 вересня 2013 року про переведення на строковий трудовий договір [PERSON], начальника служби механізації та транспорту з 13.09.2013 року по 16.03.2014 року, № 21-к від 14 березня 2014 року про продовження строку трудового договору [PERSON], начальника служби механізації та транспорту з 18.03.2014 року по 18.04.2014року, № 37-к від 18 квітня 2014 року про продовження строку трудового договору [PERSON], начальника служби механізації та транспорту з 19.04.2014 року по 19.05.2014 року, суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного: ч.2 ст.23 КЗпП визначено, що трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк: 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коди трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений - строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки й відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення й організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Даною статтею передбачено, що сфера застосування контракту визначається законами України. Це означає, що укладення контракту можливе лише у тих випадках, коли це прямо передбачено законом. Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 року №12-рп/98 - контракт, як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 КЗпП України ) (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини). У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 передбачено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до статті 9 КЗпП України недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Як вбачається із листа Міністерства праці та соціальної політики України у своєму листі "Щодо контрактної форми трудового договору та переліку законів, якими дозволено її застосування" від 06.05.2000 № 06/2-4/66 - роботодавець може вимагати від працівника укладення контракту лише тоді, коли той належить до категорії працівників, які відповідно до законів працюють за контрактом. Укладення контракту у випадках, не передбачених законами України, не дозволяється, оскільки це знижує рівень соціальної захищеності працівників та суперечить вимогам Конвенції Міжнародної організації праці "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця" 1982 року № 158, яка була ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України № 3933-ХІІ від 04.02.1994 та набула чинності для України 16.05.1995р. Таким чином, враховуючи зазначене, та беручи до уваги те, що позивач працював на посаді начальника служби механізації та транспорту ПАТ "Вінницяобленерго" структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі", отже позивач не відноситься до категорії працівників з якими відповідно до законодавства має укладатись письмовий контракт, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вказаної вище вимоги. Щодо вимоги про визнання незаконним наказу Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" № 48-к від 15 травня 2014 року про звільнення [PERSON] з роботи з посади начальника служби механізації та транспорту у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України, враховуючи те, що відповідачем допущено порушення трудового законодавства при звільненні позивача, що вказано вище, та оскільки дана вимога є похідною від зазначеної вище вимоги, яку задоволено, крім того, в процесі розгляду даної справи судом встановлено, що позивач працював за безстроковим договором, переведення його на строковий трудовий договір та продовження строку трудового договору здійснено в порушення трудового законодавства, таким чином, суд вважає визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" № 48-к від 15 травня 2014 року про звільнення [PERSON] з роботи з посади начальника служби механізації та транспорту у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП. Щодо вимоги про поновлення [PERSON] на посаді начальника служби механізації та транспорту у ПАТ "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі", суд, враховуючи те, що переведення на строковий трудовий договір та продовження строку трудового договору між сторонами спору укладені без законних на те підстав, з порушенням процедури та підлягають визнанню недійсними Крім того, ч. 3 статті 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі, коли роботодавець не бажає продовжити контракт, позивач має бути про це попереджений за два місяці. Доказів про попередження від відповідача позивач не отримав, що є порушенням трудового законодавства, а отже і порядку звільнення, тому дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України та абзацу третього пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому вимога про стягнення з ПАТ "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 44 054,78 гривень за період з 19.05.2014р. по 23.12.2014р підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. суд враховує положення а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995р. яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищезазначене, дослідивши матеріали справи суд вважає, що дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки відсутні будь-які об'єктивні підтвердження суми моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., тому суд вважає, стягнути з ПАТ "Вінницяобленерго" Структурна одиниця Вінницькі високовольтні електричні мережі" на користь [PERSON] 2 000,00 гривень моральної шкоди. Враховуючи те, що позивач був звільнена від сплати судового збору згідно ч.3 ст., 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 243,60 грн., на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial