Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 червня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики №215215 на суму 200 грн, строком на 15 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 0,95% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 0,95 % додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 договору позики. Позивачем в порядку встановленому п.1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 200 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ ВЕЛЛФІН технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики. Станом на 16 липня 2020 року у відповідача перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» виникла заборгованість у сумі 8230 грн 90 коп., яка складається з: основного боргу - 200 грн, заборгованості за відсотками - 2136 грн 60 коп., 5894 грн 30 заборгованість за простроченими відсотками. 10 листопада 2020 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким частково визнав позов в частині стягнення з нього заборгованості в розмірі 200 грн. та процентів за період з 28 червня 2017 року по 13 липня 2017 року в розмірі 56 грн. 60 коп. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування коштами у межах погодженого ними строку кредитування, тобто до 13 липня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати йому відсотки за договором позики. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, натомість надіслав до суду заяву у якій прохав суд розглянути справу за відсутності представника. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, його представик надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 28 червня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики № 215215. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Договір позики був укладений на підставі заяви позичальника. Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок було надано позику в розмірі 200 грн., строком на 15 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 0,95 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 0,95% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 0,95 % додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 договору позики. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам та визначають умови надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН». Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ "ВЕЛЛФІН" до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики. За умовами вказаних розділів Правил з метою отримання позики заявник реєструється в особистому кабінеті та заповнює на сайті товариства заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов`язаний вказати достовірні, повні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання позики. Підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки (п.4.8 Правил). Дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі особистого кабінету, заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби СМС-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо (п. 4.9 Правил). У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (п. п. 6.3, 6.4 Правил). Згідно з п.п. 6.7-6.9 Правил для підписання електронної форми договору позики, заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником. Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження електронним підписом одноразовим ідентифікатором у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Статтею 3 ЗУ "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, визначеному ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Судом встановлено, що 28 червня 2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики № 215215. Договір позики був укладений на підставі заяви позичальника. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що позивачем в порядку встановленому п.1.4 договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 200 грн. Суд наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач належним чином не виконував умов договору позики у встановлений строк. Станом на 16 липня 2020 року у відповідача перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» виникла заборгованість у сумі 8230 грн 90 коп., яка складається з: основного боргу - 200 грн, заборгованості за відсотками - 2136 грн 60 коп., 5894 грн 30 заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ВЕЛЛФІН». В контексті вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» є обґрунтовані та такі що підлягали б до задоволення. Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У п. 1.3 договору позики №215215 від 28 червня 2017 року та графіком розрахунків сторони погодили, що строк позики - 15 днів, позичальник зобов`язався повернути її у термін до 13 липня 2017 року. У договорі позики №215215 від 28 червня 2017 року сторони встановили загальний строк позовної давності тривалістю три роки. Отже, ТОВ "ВЕЛЛФІН" вправі було пред`явити позов про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики №215215 від 28 червня 2017 року протягом трьох років з моменту закінчення строку позики, тобто у термін до 13 липня 2020 року. Проте з позовом до суду ТОВ "ВЕЛЛФІН" звернулося 18 липня 2020 року (а.с.38), про що свідчить дата проставлена на штампі поштового відправлення, якою було направлено позовну заяву з додатками, тобто після спливу позовної давності. Жодних доказів на підтвердження зупинення перебігу позовної давності чи її переривання позивачем не надано. Також позивачем не наведено доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У ході розгляду справи представник відповідача заявила клопотання про застосування позовної давності. Частиною 4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що позовна давність щодо вимог ТОВ "ВЕЛЛФІН" про стягнення заборгованості за договором позики №215215 від 28 червня 2017 року спливла, представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ТОВ "ВЕЛЛФІН" у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed