Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 09 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача комунального підприємства «Київпастранс» на її користь 300 000.0 грн. моральної шкоди, внаслідок смерті доньки [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 13 листопада 2019 на перегоні Дарниця-Київ-Дніпровський, ДН-2 Київ, на 24 кілометрі ПК5, поїзд №7307 (ЕПЛ9т №003 Київпастранс) скоїв наїзд на гр. [PERSON] , 1998 року народження, яка внаслідок отриманих травм померла. 03.11.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120100040009110 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві 13.04.2020 року кримінальне провадження, яке порушувалося за фактом нещасного випадку, було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Позивач зазначала, що у зв`язку з раптовою втратою самої рідної людини вона зазнала моральних та глибоких душевних страждань, що призвело до порушення звичного способу життя, пов`язаного зі смертю та похованням доньки, втрати надії на допомогу в старості, через що вона лишилася душевного спокою, постійно відчуває негативні емоції, переживає та перебуває у пригніченому стані. Завдану моральну шкоду оцінює у 300 000 грн, яка має бути стягнута з КП «Київпастранс», оскільки електропотяг перебуває , а машиніст указаного потягу під час ДТП знаходився при виконанні трудових обов`язків. Розмір спричиненої їй моральної шкоди оцінює у 300 000,0 грн., а тому посилаючись на ст. ст. 22, 386, 1166, 1192 ЦК України просить задовольнити позов та стягнути завдану неправомірними діями відповідача матеріальну шкоду. В судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позов та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов визнав частково та вважає такий розмір моральної шкоди має становити 20 000 грн. Відповідач визнає факт, що внаслідок смерті доньки позивач зазнала непоправних та глибоких душевних страждань і має право на відшкодування моральної шкоди. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.08.2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження та призначено її до судового розгляду на 13.09.2021 року. 20 вересня 2021 року відповідачем подано відзив на позов. 07.10.2021 р. ухвалено рішення по суті справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи доказами, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 03 листопада 2019 року на перегоні Дарниця- Київ-Дніпровський, ДН-2 Київ, на 24 кілометрі ПК5 поїзд № 7307 (ЕПЛ9т №003 Київпастранс) скоїв наїзд на гр. [PERSON] , 1998 р.н., яка внаслідок отриманих травм померла. 03.11.209 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019100040009110. Постановою слідчого Дніпровського УП ГУнп у м. Києві від 13.04.2020 року кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 12019100040009110 було закрите, за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження. Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть [PERSON] настала від наїзду потягом. Інших тілесних ушкоджень у неї на тілі не було виявлено, також не було виявлено етилового спирту в крові чи ізомерів. Потяг, який здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі комунального підприємства «Київпастранс». Машиніст вказаного електропоїзда [PERSON] , який керував ним в момент наїзду, перебував в трудових відносинах з КП «Київпастранс», а тому останній є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Листом від 11.06.2021 року відповідач підтвердив, що електропоїзд ЕПЛ9т №003 перебуває на балансі відокремленого підрозділу Служби міських залізничних перевезень КП «Київпастранс» дійсно з 15.10.2012 року працював у вказаному структурному підрозділі та 02.06.2021 року звільнений у зв`язку і скороченням штату. Відповідно до довідки про причину смерті № 020-2475 від 05.11.2019 року смерть [PERSON] настала [INFO] на залізничній колії по проспекту Соборності,15-А у м. Києві, смерть настала внаслідок множинних переломів кісток скелета з пошкодженням внутрішніх органів. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 021-2475-2019 від 19.02.2020 року. Всі тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів, можливо при залізничній травмі. Як випливає із змісту постанови, слідчим встановлено, що [PERSON] порушено вимоги п. 2.5, п. 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 року. Вказані пункти Правил визначають, що пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань 5 метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною, тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менш ніж 400 метрів. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 19 січня 1998 року її матір`ю є [PERSON] . Заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем КП «Київпастранс» як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього у судовому засіданні не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті доньки, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. При цьому, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення потерпілою вимог п. 2.5, п. 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування завданої позивачам смертю доньки моральної шкоди до 100 000 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухових і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини машиніста електропоїзда, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Відтак, КП "Київпастранс", з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. При цьому умисел потерпілого як обставина, що виключає відповідальність відповідача належними та допустимими доказами доведена не була. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить з того, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок її необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що є підставою для зменшення розміру моральної шкоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial