Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області в липні 2010 р. надійшов зазначений вище позов. Свій позов позивач мотивує тим, що вона народилася 21.11.1936 р. і відповідно до ст. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно з ст. 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 р. їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. У 2006-2010 р.р. така допомога їй не виплачувалась. Зазначає, що законами України „Про державний бюджет України на 2006 рік та „Про державний бюджет України на 2007 рік було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік, Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» положення ст.6 Закону викладено в новій редакції, яка обмежувала розмір підвищення до пенсії до 10%. Однак, рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.07 № 6-рп/07 та від 22.05.08 №10-рп/2008 вказані положення були визнані неконституційними. Позивачка зверталася до Управління пенсійного фонду України у м. Буча із заявою щодо перерахунку пенсії та виплати 30% мінімальної пенсії за віком, але отримала відмову листом від 13.07.2010 р. Просила визнати дії (бездіяльність) Управління пенсійного фонду України у м. Буча - в частині недоплаченого підвищення пенсії у розмірі 30 % від розміру мінімальної пенсії за віком за 2006 - 2010 роки неправомірними; зобовязати Управління пенсійного фонду України у м. Буча нараховувати та виплатити їй недоплачене, як дитині війни, щомісячне підвищення пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком за 2006 р. - червень (включно) 2010 року в сумі 6094,20 грн.; зобовязати УПФ України у м. Буча нараховувати та виплачувати їй пенсію з урахуванням щомісячного підвищення пенсії у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком розрахованої від рівня прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого на відповідний рік. В судове засідання позивач не зявилась, направила до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився. До суду надійшло письмове заперечення на позов, в якому відповідач зазначає, що позивач знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в м. Буча та з 01.01.2008 р. отримує надбавку, передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530. Вказує, що ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання або соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Проте, п. 12 ст. 71 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 р. Дане положення Закону Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.07 № 6-рп/2007 було визнано таким, що не відповідає Конституції. Крім того, 28.12.2007 р. було прийнято Закон України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", згідно з яких дітям війни до пенсії, або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 № 10-рп/2008 зазначену норму визнано неконституційною, але пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530 встановлено підвищення дітям війни: з 22.05.2008 р. в сумі 48,10 грн., з 01.07.2008 р. - 48,20 грн. та з 01.10.2008 р.-49,80 грн. Вказує, що законодавчо не встановлено розрахункова величина для підвищення пенсії дітям війни, адже розмір мінімальної пенсії за віком, що встановлений ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", використовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Для визначення розміру підвищення "дітям війни" неможливо застосувати розмір мінімальної пенсії за віком. Зазначає, що ст. 7 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" передбачає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного Фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України, а тому управління ПФУ в м. Буча вважає, що діяло в межах законодавства. Крім того, Управління ПФУ в м. Буча вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду терміном 3 роки з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Просить розглянути справу без участі представника управління Пенсійного фонду України в м. Буча та відмовити в задоволенні позовної заяви. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач народилась 21.11.1936 р., про що свідчить її паспорт (а.с.7), перебуває на обліку та отримує пенсію у відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області. Позивач знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в м. Буча та з 01.01.2008 року отримує соціальну допомогу як дитина війни в розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530, що визнається сторонами. Також судом встановлено, відповідач своїм листом від 13.07.2010 р. № 35 відмовив позивачу у перерахунку її соціальної допомоги як дитині війни. Правовий статус дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначаються Законом України Про соціальний захист дітей війни. Відповідно до ст. 1 цього Закону дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО % мінімальної пенсії за віком. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач є дитиною війни і має право на пільги, передбачені Законом України Про соціальний захист дітей війни. Пунктом 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено дію ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 р. Дане положення закону було визнано таким, що не відповідає Конституції Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.07 № 6-рп/2007. Крім того, Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року внесено зміни до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни, згідно з якими дітям війни до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. по справі № 10-рп/2008 зазначену норму закону визнано неконституційною. Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України Про Конституційний Суд України якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530 дітям війни встановлено підвищення до пенсії з 22.05.2008 р. - в сумі 48,10 грн., з 01.07.2008 року - 48,20 грн. та з 01.10.2008 року - 49,80 грн., які виплачувались позивачу. З наведеного слідує, що із 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та із 22.05.2008 р. по теперішній час ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якої позивач має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії дитини війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового м інімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене суд не бере до уваги посилання відповідача на положення ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідач нараховував та виплачував позивачу щомісячну соціальну допомогу дитині війни всупереч норм ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, діяв незаконно. Суд вважає неправомірним застосування відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 № 530 року для визначення розміру виплати позивачу підвищення до пенсії починаючи з 22.05.2008 р., оскільки зазначеною постановою встановлено розміри підвищень до пенсії дітям війни в розмірі меншому ніж це встановлено законом і в твердій грошовій сумі, що суперечить ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено розмір надбавки до пенсії у відсотковому відношенні до мінімальної пенсії за віком. В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. 1) та основи соціального захисту (п. 60). Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що після визнання неконституційними змін до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідач незаконно не нараховував та не виплачував позивачу щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії дитини війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, суд визнає незаконною відмову відповідача у перерахунку позивачу такої допомоги згідно вказаної норми. З метою захисту прав позивача такі дії слід припинити, зобовязавши відповідача зробити позивачу перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії дитини війни у розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відповідно - 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та із 22.05.2008 р. по червень 2010 року з урахуванням вже проведених виплат. Нарахування суми допомоги, яка повинна бути виплачена позивачу, не відноситься до компетенції суду, тому вимоги позивача про зобовязання відповідача нарахувати конкретні суми не підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги про зобовязання відповідача перерахувати та виплатити основну та додаткову пенсію позивачу з 01.01.2006 р. по 09.07.2007 р., суд керується наступним. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. З, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини гіропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач в період з 01.01.2006р. не отримувала пенсію, у розмірі встановленому законом, однак звернулась з даним позовом до суду лише 21.07.2010 р., причини пропуску строку позовної давності суду не повідомила. Суд не знаходить підстав для поновлення позивачу строків для звернення з даним позовом до суду. Беручи до уваги, що на цьому наполягає відповідач, суд відмовляє в позові про перерахування та виплаті позивачу щомісячної державної соціальної допомоги за період з 01.01.2006 р. по 09.07.2007 р. включно у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності та відсутністю поважних підстав для його поновлення. Суд також відмовляє позивачу в позові в частині зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату пенсій в період з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 р., оскільки в цей час діяли норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», і відповідач правомірно виплачував позивачу пенсії відповідно даних норм. Позивача, як постраждалого від аварії на ЧАЕС, звільнено ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» від сплати судового збору. Суд також звільняє Управління Пенсійного фонду України у м. Буча Київської області від сплати судового збору згідно з п. 34 ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» і відносить витрати по судовому збору за рахунок держави. В звязку із частковим задоволенням позовних вимог суд стягує з Управління пенсійного фонду України в м. Буча Київської області на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату СУДУ> У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судове засідання сторони по справі не зявилися, тому фіксування судового процесу не здійснюється. На підставі ст. 19 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,

Outcome: approved