Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила суд стягнути на її користь з останнього аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, до повноліття дитини. Вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем уклали шлюб 12.10.2013р.. Від спільного проживання мають дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.10.2015р. шлюб розірвано. Наразі, відносини між ними припинені, проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утримання. Платником аліментів відповідач не являється. Тому, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не зявились, надали заяви, в яких просять розглянути справу без особистої участі останніх, при цьому представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі, а представник відповідача у такому ж обсязі їх визнає та не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 12 жовтня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №672 (а.с.7). Від спільного життя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої згідно з копією свідоцтва про народження є відповідач (а.с.8). Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.10.2015р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.11). Доказів про доходи сторін суду не надано. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, слід зазначити наступне. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні положення щодо обставин, які суд враховує при визначенні аліментів передбачені пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум з 1 січня 2018 року на дітей віком до 6 років становить - 1492 гривень, а на дітей віком від 6 до 18 років - 1860 гривень. Відповідач позов визнав, що є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому враховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.3 ч.1 ст.176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців (стягненню підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.). Разом з тим, згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що представником відповідача до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову за вх.№14745/18 від 29.10.2018р., а позивач звільнений від сплати судового збору, вважаю за можливе 50 відсотків судового збору, а саме 352 грн. 40 коп. віднести на рахунок держави. Відтак, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення 50 відсотків судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.. На підставі\~викладеного,\~ст.ст.84, 180,\~182,\~183,\~191\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: partial