Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг" звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Заочним рішеннм суду від 28.04.2015 року було задоволено позовні вимоги. Ухвалою суду від 17.05.2018 року заяву [PERSON] відповідача в справі про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 28 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту- скасувано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження 12.12.2018 року до участі у справі в якості правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг" залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія". Позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що 03.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ "ОТП Банк", був укладений Кредитний договір № МL-006/1584/2007. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов`язані між собою, згідно з п. 1. частини № 1 Кредитного договору. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 91 440 (дев`яносто одна тисяча чотириста сорок) доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % (п`ять цілих і 99 сотих відсотків) річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредитні кошти надавались Банком шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку. В свою чергу Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов`язання, визначені Кредитним договором. Дата остаточного повернення кредиту погоджена сторонами - 03 серпня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 03 серпня 2007 року було укладено договір поруки № SR-006/1584/2007 між Банком та [PERSON] . За умовами Договору поруки, а саме п. 1.1, Поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору. У випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, відповідно до п. 3.2. Договору поруки Поручитель приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. Також позивач зазначив, що на адресу [PERSON] 16.09.2014 року було відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу № 2224 від 12.09.2014 року. На сьогоднішній день зазначена вимога Поручителем не виконана та відповідні суми Позивачу не сплачені. Відтак позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № МL-006/1584/2007 від 03.08.2007 року в розмірі 26 538 (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) доларів США і 12 центів, що еквівалентно 744 288 (сімсот сорок чотири тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень і 96 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 31 728 (тридцять одна тисяча сімсот двадцять вісім) гривень і 06 копійок, що разом складає 776 017 (сімсот сімдесят шість тисяч сімнадцять) гривень і 02 копійки. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.Просив слухати справу за його відсутності Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову та слухати справу за їх відсутності. У відзиві на позов зазначив, що [PERSON] договір поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року з ПАТ "ОТП Банк" не укладала, а підписи, що проставлені на договорі їй не належать. Про існування вказаного договору їй стало відомо 05.03.2018 року, після ознайомлення з текстом заочного рішення 28.04.2015 року у даній справі, яке скасоване ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.05.2018 року. Обставини укладання безпосередньо кредитного договору [PERSON] невідомі. З цього приводу [PERSON] звернулася до Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення злочину за фактом підробки документів. Крім того, у відзиві зазначається, що досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 12.09.2014 року № 2224 [PERSON] також не отримувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Положеннями статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 03.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ "ОТП Банк", був укладений Кредитний договір № МL-006/1584/2007, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 91 440 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). За умовами статті 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором. За умовами Кредитного договору та Додаткового договору Позичальник зобов`язався своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує умови відповідних договорів. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись Позичальником щомісяця. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 Кредитного договору. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами в силу положень ст. 629 ЦК України. Таким чином, з урахуванням збільшення позивачем позовних вимог, у Позичальника за Кредитним договором № МL-006/1584/2007 від 03 серпня 2007 року існує заборгованість перед Банком в сумі 26 538 доларів США і 12 центів, що еквівалентно 744 288 гривень і 96 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 31 728 гривень і 06 копійок, із них: залишок заборгованості за кредитом у сумі 26 538 доларів США і 12 центів; пеня за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 31 728 гривень і 06 копійок. Згідно наданого розрахунку позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором № МL-006/1584/2007 від 03 серпня 2007 року становить 776 017 (сімсот сімдесят шість тисяч сімнадцять) гривень і 02 копійки. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Невиконання Позичальником умов Кредитного договору на підставі п. 1.9.1. Кредитного договору дає право Банку достроково вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у Позичальника. Відповідачем Позичальником не було дотримано зазначених вище умов Кредитного договору, 16.09.2014 року Позивачем було відправлено Позичальникові поштою рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу № 2223 від 12.09.2014 року про погашення заборгованості за Кредитним договором (копії вимоги і опису додаються). На сьогоднішній день зазначена вимога Позичальником не виконана та відповідні суми Позивачу не сплачені. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-006/1584/2007 від 03.08.2007 року з [PERSON] , та які розраховані позивачем при подачі позову до суду, ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, мало місце прострочення виконання зобов`язань, доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Окрім того, судом досліджено оригінал договору поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року, підписаний від імені ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] . За умовами Договору поруки, а саме п. 1.1, Поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов Кредитного договору. У випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, відповідно до п. 3.2. Договору поруки Поручитель приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. 15.06.2018 року до суду надійшло клопотання представника [PERSON] про призначення експертизи. Ухвалою від 12.12.2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено питання: "Чи виконано підпис від імені [PERSON] на договорі поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року в графах "від поручителя", "поручителя", особисто [PERSON] чи іншою особою. Відповідно до висновку експерта від 20.08.2019 № 17-3/1105 за результатами почеркознавчої експертизи, підпис від імені [PERSON] на договорі поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року в графах "від поручителя", "поручителя" виконано не [PERSON] , а іншою особою. Згідно ч.1 ст. 553 ЦПК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителі відповідають перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), зазначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована па набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, й зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Враховуючи викладене, та категоричний висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи [PERSON] про неукладання і непідписання нею договору поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року. Самий же договір поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року за вказаних обставин не може вважатися достовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України. Інших доказів, які б підтверджували факт укладання між [PERSON] і ЗАТ «ОТП Банк» договору поруки № SR-006/1584/2007 від 03.08.2007 року позивачем не надано. Так само позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт укладання інших договорів поруки [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № МL-006/1584/2007 від 03.08.2007 року. Отже, доводи і вимоги сторони позивача про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № МL-006/1584/2007 від 03.08.2007 року не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а тому, на думку суду, є недоведеними та безпідставними. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial