Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні, позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» моральну шкоду в сумі 10000, 00 гривень. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30.08.1991 року він був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза в цех експлуатації (Наказ № 54 від 02.09.1991 року, запис в трудовій книжці за № 11). Потім у жовтні 2011 році був переведений помічником машиніста тепловоза цеху експлуатації (запис в трудовій книжці за № 14). 01 грудня 2015 року внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Наказом № 305/ОС від 28.09.2017 року позивача було звільнено з роботи з посади помічника машиніста тепловоза з ПАТ «Укрзалізниця» за вчинення дій, що дають підстави для втрати довір'я до нього з боку уповноваженого власником органу у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці за № 17. З наказом про звільнення його було ознайомлено 28.09.2017 року. Підставою для звільнення позивача з роботи став наказ № 110/с від 31 серпня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким зазначено що ним, були допущені грубі порушення вимог нормативних документів, а саме вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, вимог п.2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року, вимог наказу начальника депо «Про затвердження порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів» від 12.12.2016 року № 596-аг, вимог п.3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, 22.08.2017 року на тепловозі 2ТЕ116-1538, внаслідок чого у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП позивачу була виражена недовіра та направлено подання профспілковій організації [PERSON] локомотивного депо для отримання згоди на його звільнення. Позивач [PERSON] вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки не можуть бути звільнені на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, тобто у в зв'язку з втратою довір'я до них, працівники, які мають відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не пов'язані з їх безпосереднім обслуговуванням. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Як правило, такі дії мають корисливий характер. [PERSON] крадіжки цінностей, використання їх у своїх особистих цілях, порушення правил торгівлі, відпуск товарів у борг, порушення правил зберігання матеріальних цінностей, допущення недостачі або надлишків товарів, халатне відношення до роботи тощо. Обов'язок обґрунтувати втрату довір'я до працівника покладається на роботодавця, який повинен навести об'єктивні докази вини працівника у завданні матеріальної шкоди роботодавцеві або скоєнні інших протиправних дій. Недовір'я до працівника не може ґрунтуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу. Позивач [PERSON], займав посаду помічника машиніста тепловоза, і ця посада не відноситься до складу працівників, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, з його боку не було ніяких винних дій, які б зробив усвідомлено або з необережності, які б давали підставу не довіряти йому. А ті обставини, зазначені в наказі Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за № 110/с від 31.08.2017 року, є предметом кримінального правопорушення, до якого він не має ніякого відношення. Крім того, при звільненні працівника з підстав втрати довір'я до нього необхідно дотримуватися вимог статті 43 КЗпП України. Положеннями цієї статті визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету [PERSON] локомотивного депо № 22 від 15.09.2017 року у надані згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено. Мотивацією відмови було те, що він не попадає під дію п.2 ст.41 КЗпП України, договір про його матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація підприємства не надала конкретних доказів його вини в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду. Він був присутній на засіданні профспілкового комітету [PERSON] локомотивного депо і давав свої пояснення, які також були прийняті до уваги при винесенні рішення. Тому він просить суд поновити його на роботі на посаді помічника машиністу тепловоза та стягнути на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду, так як він пропрацював в [PERSON] локомотивному депо помічником машиніста більше 26 років, любив свою роботу, дорожив нею, і багато років сумлінно виконував свої обов'язки. І ніяк не очікував, що в такому віці він залишиться без роботи, та ще і внаслідок звільнення за такою статтею, його хтось візьме на роботу. Фактично позивач залишився без засобів до існування, що ставить його сім'ю в дуже скрутне становище. Єдиним джерелом існування сім'ї позивача на теперішній час є лише заробітна плата його дружини у мінімальному розмірі. Йому незручно і соромно перед своєю дружиною, перед своїми знайомими, товаришами та колегами. Зараз він змушений відстоювати свої законні права в суді, на що витрачається певний час і певні кошти. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити. Просили визнати незаконним та скасувати наказ № 305/ОС від 28.09.2017 року про звільнення, за п.2 ст.41 КЗпП України, та поновити його на посаді помічника машиніста. Стягнути з відповідача на його користь заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2017р. до 23.03.2018р. у розмірі 65 904 грн.35 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.00 коп. В судовому засідання представник відповідача проти позову заперечувала, та надала письмові заперечення, згідно яких вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавчих і нормативних актів, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про залізничний транспорт", трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі КЗпП України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально-побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо пов'язана з рухом поїздів, встановлюються АТ "Укрзалізниця" згідно з чинним законодавством України за погодженням з галузевими профспілками. Відповідно до п. З Положення кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення,зобов'язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримувати порядку і правил, установлених чинним законодавством. Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування. Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу локомотивних бригад є Інструкція локомотивній бригаді № ЦТ-0106, Інструкція з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації ЦТ-0056, Інструкція про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, та інші локальні нормативні акти. Відповідно до п 1.1 Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, працівниками локомотивних бригад є машиніст, помічник машиніста, а також особи, що працюють їх дублерами. Працівники локомотивних бригад відносяться до професій, що пов'язані з рухом поїздів, і на них поширюються всі вимоги та положення Укрзалізниці, які стосуються цієї категорії залізничників. Відповідно до п. 3.1 Інструкції № ЦТ-0106 працівники локомотивних бригад повинні знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно - правових актів, віднесених до кола обов'язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів (МВРС). Позивач працює у [PERSON] локомотивному депо з 30.08.1991 року. Відповідно до наказу від 27.10.2011 року № 488/ос переведений на посаду помічника машиніста тепловозу. Перед призначенням на посаду помічника машиніста тепловозу. Позивач був ознайомлений з необхідними нормативними актами та отримав необхідну підготовку. Вимоги законодавчих та нормативних актів з експлуатації локомотивів неодноразово доводилися до Позивача у процесі його роботи на посаді помічника машиніста, також періодично Позивач проходив перевірки знань Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106. Правил технічної експлуатації, інструкцій з охорони праці та інших нормативних документів з безпеки руку. Остання чергова перевірка знань у Позивача проводилась 29.05.2017 року. 22.08.2017 локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста [PERSON], маршрут № 1134528 пасажирський рух, прийняли в депо під пасажирський поїзд №188 тепловоз 2ТЕ116-1538. За результатами даної поїздки 23.08.2017 року було проведено нараду при начальнику [PERSON] локомотивного депо за результатами якої були встановлені наступні факти. При прийманні тепловоза 2ТЕ116-1538 в паливних баках секції «А» - 2037 л (1657 кг), в секції «Б» - 2000 л (1627 кг). На дільниці Мелітополь-Федорівка поїзд №4322, Федорівка-Бердянськ поїзд №188, вага-600т, 10 вагонів. Згідно маршруту машиніста в оборотному депо Бердянськ в тепловозі 2ТЕ116-1538 в секції «А» наявність дизельного палива склала 1525л (1241 кг), в секції «Б» -1725л (1403 кг), витрати за поїздку склали 640кг. Проведеним контрольним розрахунком спеціалістами депо з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, право витрат склало 350 кг дизельного палива, що свідчить про безпідставно списані локомотивною бригадою 290 кг (82.9% від права витрати). Згідно п.3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106, працівники локомотивних бригад повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали. Відповідно до п. 2.2.7 Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації № ЦТ-0056 (надалі - Інструкція № ЦТ-0056) та п. 1.5 Інструкції про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, при прийманні і здачі локомотива звірити запис про витрати електроенергії або палива, після чого машиніст повинен розписатися в журналі форми ТУ-152. Після приймання локомотива, локомотивна бригада несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій локомотивній бригаді або до постановки на чергові ТО-2. ТО-3 або поточні ремонти у депо. Така значна перевитрата дизельного палива (82,9% від права витрати), допущена локомотивною бригадою, є порушенням вимог п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 щодо економного витрачання паливно-енергетичних ресурсів та вимог п.З Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту щодо збереження матеріально-технічних засоби, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, а також є порушенням вимог п. 2.2.7 Інструкції № ЦТ-0056 та вимог п. 1.5 Інструкції про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116 щодо незбереження локомотива. Також, локомотивною бригадою порушено вимоги Порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів, затвердженого наказом начальника депо від 12.12.2016 № 596-аг, а саме: локомотивною бригадою у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] невірно зроблено розрахунок права витрат дизельного палива у маршруті машиніста № 1134528, невірно вказаний гарячий простій, що в свою чергу фіктивно завищило право витрати, чим були суттєво викривлені дані по використанню дизельного палива за дану поїздку. Крім того, 22.08.2017 під час раптової перевірки по станції Бердянськ комісією структурного підрозділу "Служба локомотивного господарства" регіональної філії «Придніпровська залізниця» у складі в.о. заступника структурного підрозділу [PERSON] та начальника відділу організації ремонту структурного підрозділу [PERSON] була здійснена перевірка локомотиву 2ТЕ116-1538, під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON], внаслідок чого в половицях перед дверима входу в кабіну було виявлено 8 пластикових ємностей, об'ємом приблизно по 10 літрів з дизельним паливом, та 5 порожніх спресованих ємностей приблизно по 10 літрів кожна. Локомотив 2ТЕ116-1538 знаходився у відстої на 23 колії території оборотного депо Бердянськ. На місце події були викликані працівники поліції, за фактом викрадення дизельного палива з локомотиву 2ТЕ116-1538 інформація внесена до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.1 ст.185 КК України, кримінальному провадженню присвоєний №12017080130003519. Даний випадок став можливим через невиконання локомотивною бригадою у складі машиніста тепловоза [PERSON], помічника машиніста [PERSON] своїх робітничих обов'язків, порушення вимог п.3.12 Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106 в частині економного використання паливо-енергетичних ресурсів, вимог "Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації" ЦТ-0056 в частині приймання та здавання тепловозу, вимог Інструкції "Про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЄ116" затвердженої начальником депо 24.11.2015 року щодо незбереження локомотиву, невірного розрахунку права витрат дизельного палива у маршруті машиніста, вимог наказу начальника депо "Про затвердження порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів" від 12.12.2016 №596-аг в частині контролю за використанням та схоронністю дизельного палива, вимог п. З "Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту", погодженого 29.07.1992 року з Радою профспілки, в частині збереження матеріально-технічних засобів, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат. При детальному розгляді порядку дій локомотивної бригади у складі машиніста [PERSON], помічника машиніста [PERSON] щодо здачі локомотива по станції Бердянськ, виявлено грубе порушення інструкції "Про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ГЕ116". Такі дії локомотивної бригади, дали підстави для втрати довір'я до машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON], які безпосередньо обслуговують товарно-матеріальні цінності. 27.06.2009 року між Позивачем та начальником [PERSON] локомотивного депо був укладений типовий договір про повну матеріальну відповідальність. Також, про одержання локомотивною бригадою у складі [PERSON] та [PERSON] дизельного пального 22.08.2017 року свідчать записи в спеціальних разових документах на поїздку: журналі ф. ТУ-152 локомотиву 2ТЕ116-1538, маршруті машиніста № 1134528. Відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України повна матеріальна відповідальність працівника настає і в тому випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Саме такими разовими документами являються отримання локомотиву, дизельного пального, мастил та іншого майна по журналу ф. ТУ-152 локомотиву, маршруту машиніста. Позивач, як член локомотивної бригади, яка приймає, зберігає, транспортує, передає одна іншій локомотивній бригаді локомотив та дизельне паливо відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують товарні-матеріальні цінності та на яких поширюється дія п. 2 ст. 41 КЗпП України. Згідно законодавства, рішення профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкової організації. Всупереч вимог законодавства у витягу з протоколу профспілкового комітету профспілкової організації [PERSON] локомотивного депо № 22 від 15.09.2017 року відсутні обґрунтовані доводи, які б давали законні підстави у відмові на дачу згоди на розірвання трудового договору з [PERSON], відсутні посилання на законодавчі та нормативні актів, що підтверджують законність відмови. У зв'язку з чим, відповідачем було звільнено позивача без згоди профспілкового комітету. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити у позові. Крім того, спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією. Тому має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й, її розмір. Позивач взагалі не надав жодних доказів завдання йому моральної шкоди та з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, а не інший. Враховуючи вищевикладене. просимо залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Як встановлено в судовому засіданні, 30.08.1991 року позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза в цех експлуатації (Наказ № 54 від 02.09.1991 року, запис в трудовій книжці за № 11). Потім у жовтні 2011 році був переведений помічником машиніста тепловоза цеху експлуатації (запис в трудовій книжці за № 14). 01 грудня 2015 року Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Наказом № 305/ОС від 28 вересня 2017 року позивача було звільнено з роботи з посади помічника машиніста тепловоза на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці за № 17. Підставою для звільнення [PERSON] з роботи став наказ № 110/с від 31.08.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким зазначено що помічником машиніста тепловоза [PERSON], були допущені грубі порушення вимог нормативних документів, а саме вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року, вимог п.2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27.12.2002 року, вимог наказу начальника депо «Про затвердження порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів» від 12.12.2016 року № 596-аг, вимог п.З «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55, 22.08.2017 року на тепловозі 2ТЕ116-1538, внаслідок чого у відповідності до п.2 ст.41 КЗпП мені була виражена недовіра та направлено подання профспілковій організації [PERSON] локомотивного депо для отримання згоди на його звільнення. В судовому засіданні, свідок [PERSON] пояснив, що 22.08.2017 року він разом з [PERSON] та іншим працівником у м. Бердянськ проводили перевірку локомотивів № 1370 та №1538. Локомотив № 1370 був відкритий. Локомотив №1538 був зачинений, але не ключем, тому вони відкрили двері пасатижами та під полицями біля входу до кабіни машиніста знайшли 8 пластикових баклажок по 10 л з темною рідиною, на запах це було дизельне паливо. Ще там знаходилися 5 пустих зімятих баклажок. Він наказав [PERSON] винести їх на вулицю, а сам став знімати відео на телефон. Після чого викликав поліцію. Після того, як приїхала поліція, прийшли машиніст та його помічник, які керували цим локомотивом. Коли прибуває поїзд на конечну станцію, локомотивна бригада здає локомотив черговій бригаді, яка несе відповідальність за локомотив. Був запис в журналі про здачу локомотива чи ні йому не відомо. Йому було відомо, що локомотивна бригада під час перевірки відпочивала в відпочивальному будинку. На локомотиві встановлена система «Дельта», яка не показала, що зливалося паливо. Він став складати [PERSON] перевірки, в якому вказав на факт крадіжки пального, з яким ні машиніста, ні його помічника не ознайомив, оскільки не вважав за потрібне. Йому відомо, що підставою звільнення позивача за недовіру послуговувала його перевірка. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює старшим майстром і він разом з [PERSON] 22.08.17 року проводили перевірку локомотивів. В одному з них вони виявили 8 пластикових ємностей з ДП та 5 пустих ємностей. Після чого, він та черговий по [PERSON] їх витягли на вулицю та поставили біля локомотиву. [PERSON] в цей час знімав відео на телефон. Після цього вони викликали поліцію. Локомотив був не запертий, тому вони його відкрили. Він по даному факту складав [PERSON] вже в м. Дніпро 28.08.17р., якій був підписаний членами комісії. Акт, який складений [PERSON], датований 22/23.08.17 р., він не памятає коли підписував. Під час перевірки машиніста та його помічника не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є в.о. начальника [PERSON] по експлуатації. Так, 22.08.17 р. об 15-00 годині йому повідомили, що в м. Бердянськ [PERSON], [PERSON] та черговий [PERSON] проводять перевірку локомотивів №1370 та №1538. В локомотиві №1538 (машиніст [PERSON] та пом. машиніста [PERSON] А.) виявлені 8-9 каністр по 10 л ДП та 5 пустих каністр. Він бачив, як [PERSON] писав [PERSON] в машині, [PERSON] в цей час сидів у бесідці. 23.08.17 року в М. Мелітополі провадилась перевірка. В Журналі він не бачив записів про порушенні пломб. В судовому засіданні свідок [PERSON], голова профспілки [PERSON], пояснила, що вона працює 38 років. 22.08.17 р. вона узнала, що трапилось. 04.09.17 року їй надали Подання про звільнення [PERSON] та інших робітників, про що вона склала [PERSON]. На зборах профспілкової комісії, під відеозапис, де були присутні начальник відділу кадрів, заст.начальника по експлуатації, машиніст інструктор розглядалось подання про звільнення на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Комісії був наданий тільки [PERSON], підписаний [PERSON] та [PERSON], інших документів надано не було. [PERSON] був підставою звільнення [PERSON], він не був підписаний машиністом та пом. машиніста [PERSON] Як було зясовано, що в м. Бердянськ, при прийомі локомотива чергова бригада, яка після прийому несе за локомотив відповідальність, не оглядала люки. Їй відомо, що машиніст та його помічник не є матеріально відповідальними особами. Що було в ємностях не встановлено. Експертиза не провадилась, актів не було надано. Машиніст [PERSON] показував фото з ємностями. Згідно відомостей по системі Дельта СУ, зливів в локомотиві №1538 дизпалива не встановлено. Всі члени профспілки проголосували проти звільнення [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював машиністом разом з [PERSON], який був його помічником. На теперішній час він також звільнений з посади за п.2 ст.41 КЗпП України. Він також оскаржує своє звільнення в суді. Так, 22.08.17 р. вони керували поїздом №188 до м. Бердянськ. В м. Бердянськ чергова бригада все перевірила та прийняла у них локомотив. Коли є якісь порушення, то складається [PERSON].. 22.08.17 р. [PERSON] не складався. Вони з [PERSON] пішли до відпочивального будинку. Десь, через 40 хвилин, їм повідомили, щоб вони прийняли інший локомотив. Після чого, мінут через 20, йому подзвонив [PERSON] та повідомив, щоб вони йшли до локомотиву № 1538, що там щось виявили. Коли вони прийшли, [PERSON] нічого їм не казав, де і що було виявлено не повідомив. [PERSON] локомотиву стояли невідомі йому пластикові баклажки з чорною рідиною, яка не схожа на ДП. Акти при ньому не складалися, його з жодним документом не знайомили, він нічого не підписував. Він ніколи не підписував Договір про матеріальну відповідальність. Йому відомо про те, що розслідується кримінальна справа за фактом крадіжки, але його ніколи не викликали для дачі показів, його не допитували по цьому факту. Локомотив №1538 був прийнятий іншою бригадою, де машиністом є [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював машиністом з 2006 року. На теперішній час він також звільнений та оскаржує своє звільнення в суді. Так, 22.08.17р. у 15-020 годин він та його помічник [PERSON] прийшли приймати свій локомотив №1370. [PERSON] локомотиву стояв [PERSON], який повідомив, що в цьому локомотиві щось виявлено, але що і де не казав. Він повинен був прийняти локомотив, але йому не дозволили. Він Договір про матеріальну відповідальність не підписував, він не повинен оглядати половиці при прийомі. Що було виявлено і де в локомотиві №1370, він не знає. Була ця рідина ДП йому не відомо дотепер. Рідина була темного кольору, хоча ДП світло-жовтого кольору, майже біла, прозора. До поліції по факту крадіжки ДП його не викликали. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював 15 років помічником машиніста тепловоза разом з [PERSON] На теперішній час він також звільнений з посади та оскаржує своє звільнення в суді. Так, 22.08.2017 року в 15-20 годин перевіряючи особи з м. Дніпро повідомили нам, що в локомотиві, яким ми керували, щось знайшли. До локомотиву не пустили. Розмовляти з нами не бажали. Між локомотивом №1370 та №1538 стояли баклажки з чорною рідиною. Коли вони прибули до м. Бердянськ, то одразу здали локомотив № 1370 черговій бригаді, при цьому у них зауважень ніяких не було. Акти перевірок при ньому не складались, він нічого не підписував 22-23.08.2017 року. По факту крадіжки його жодного разу до поліції не викликали та не допитували. Відповідно до ч.2 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Не можуть бути звільнені на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, тобто у в зв'язку з втратою довір'я до них, працівники, які мають відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не пов'язані з їх безпосереднім обслуговуванням. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий іх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Недовір'я до працівника не може ґрунтуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], займав посаду помічника машиніста тепловоза, згідно наданих доказів, він не підписував документів про те, що він є матеріально відповідальною особою, оскільки суд критично відноситься до Типового договору про повну матеріальну відповідальність укладений 27.06.2009 року з пом. машиніста тепловоза [PERSON] (а.с.58-59), оскільки в той час він не займав цієї посади, згідно копії трудової книжки (а.с.9). Згідно Наказу від 28.09.2017 року «Про звільнення помічника машиніста тепловоза [PERSON] А.» (а.с.10-12), однією з підстав звільнення [PERSON] вказано, що під час раптової перевірки 22.08.17 р. по ст.Бердянськ, внаслідок чого в половицях перед дверима входу в кабіну локомотива №1538 були виявлені 8 пластикових ємностей, обємом по 10 л. з дизельним паливом…Суд критично відноситься до встановленого в наказі факту, оскільки в судовому засіданні не доведено представниками відповідача та їх свідками, що дійсна рідина є дизпаливом. Крім того, по даному факту розслідується кримінальна справа, на теперішній час винні особи не встановлені. Отже, ставити у вину [PERSON] ці обставини є передвчасним. Суд також критично ставиться до фото та відео зйомки (а.с.141-143, 151) при проведенні перевірки, оскільки на носіях відсутня дата, час та ідентифікуючи відомості проведення фіксації. Зі знімків та відео незрозуміло взагалі, що це за ємності, якого літражу, та з якою рідиною. Суд не приймає до уваги [PERSON] виконання виїзної перевірки по ТЗР [PERSON] та ТКЕ [PERSON] (а.с.42), та [PERSON] (а.с.43), оскільки дані документи не встановлюють винність безпосередньо пом. машиніста [PERSON] Крім того, згідно наданого Наказу «Про проведення комплексної перевірки Пологівського локомотивного депо»(а.с.144), комісія повинна була складатися з голови комісії [PERSON], та членів комісії в кількості 9 осіб, але вищевказаний [PERSON] складений тільки двома особами: [PERSON], та [PERSON]. Суд також критично ставиться до вказаної провини [PERSON], про неналежну передачу локомотиву №1538 в м. Бердянськ, оскільки цей факт спростовується Пояснювальною (а.с.46), яка була надана стороною відповідача, що локомотив був зданий машиністом [PERSON], та знаходився на відповідальності в.о. машиніста-інструктора [PERSON] Суд також критично ставиться до Протоколу огляду місця події від 22.08.2017 року (а.с.62-64), оскільки цей факт стосується іншого локомотиву, і до доказів незаконної діяльності [PERSON] не відноситься. Крім того, при звільненні працівника з підстав втрати довір'я до нього власником або уповноваженому ним органу необхідно дотримуватися вимог ст. 40-43 КЗпП України. Положеннями цієї статті визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньої згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно протоколу засідання профспілкового комітету [PERSON] локомотивного депо № 22 від 15 вересня 2017 року у надані згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.41 КЗпП України було відмовлено. Суд критично ставиться до посилань відповідача, що Рішення профспілкового комітету було не обґрунтоване, оскільки до суду дане Рішення надано не було. Відповідно до положень ч.2 ст.235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно роз'яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п.8 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» № 22 від 03.03.2018 року середня заробітна плата [PERSON] на дату звільнення складає: за годину - 65 грн.7 4 коп.; за день - 4 60 грн.18 коп.; за місяць 11 340 грн.15 коп. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з дня мого звільнення з роботи, а саме з 28 вересня 2017 року і до 23 березня 2018 року складає 5 місяців і 20 робочих днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 65904 грн.35 коп. [PERSON] розрахунок не заперечувався представником відповідача. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 1, 3, 4, 31 ЦПК України). Позивач пропрацював в [PERSON] локомотивному депо помічником машиніста більше 26 років. За три роки до пенсійного віку, його було незаконно та безпідставно звільнено за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, що викликало образу, фактично позивач залишився без засобів до існування, що ставило його сім'ю в дуже скрутне становище. Йому незручно і соромно перед своєю дружиною, перед своїми знайомими, товаришами та колегами. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.2371 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі 10\~000,00 грн. (Десять тисяч грн.00 коп.). Крім того, суд в порядку ст. 270 ЦПК України вважає за необхідне уточнити резолютивну частину рішення в частині негайного виконання рішення про стягнення заробітку, на підставі вимог ст.430 УПК України, за час вимушеного прогулу в місячному розмірі. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 640 грн.00 коп.

Outcome: approved