Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ "Укрсоцбанк", Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа - ВДВС Житомирського РУЮ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 11.12.2013 року на посту ДПС «Кочерів 8 км» його автомобіль було зупинено та проведено опис та арешт даного майна на підставі постанови про розшук майна та копію виконавчого напису нотаріуса, яку йому було вручено. Тоді позивачу стало відомо про те, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на договорі застави вчинено виконавчий напис від 11.05.2010 року, який зареєстрований в реєстрі № 3247 про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 258472, 01 грн. - сума боргу за кредитним договором№ 280/40-244 від 20.08.2007 року та 3500 грн. витрат на вчинення виконавчого напису на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Вказаним написом нотаріус запропонував банку задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, а саме: транспортного засобу автобус MERSEDES BENZ 416 Sprinter CDI, 2007 р.в. р.н. [NUMBER], що належить позивачу на праві власності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 цього Закону, до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. Як передбачено ч.1 ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 6 ст. 20 Закону України „Про заставу" передбачає, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Але Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, який регулює підстави і порядок обтяження рухомого майна, передбачено інше. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із Законом. Частиною 1 статті 26 зазначено закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом: 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувану права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувану відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Стаття 27 даного закону передбачає порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Окрім того повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувана, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізап предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувану; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувану протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Проте він не отримував вимогу від Банку про намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, також Банком не зареєстровано в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що підтверджується витягом. Відповідно до норм статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірністьзаборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Тобто, із вказаних норм вбачається, що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування. Між тим, із документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису вбачається, що боргові зобов'язання, зазначені у виконавчому написі, не співпадають із зобов'язаннями, зазначеними в договорі застави як за розміром визначених сум, строком їх сплати, так і за характером та підставою, тобто виконавчий напис вчинено на виконання зобов'язань, які договором такими не визначено. Вказує, що всупереч приписам вищенаведених нормативних актів, відповідачем були надані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису щодо зобов»язання, строк виконання якого на момент вчинення виконавчого напису ще не настав. Відповідно до Договору застави - остаточний строк повернення кредиту позичальником - 26.03.2015 р., а у виконавчому написі зазначається, що строк платежу за договором застави настав - 15.03.2010 р. Документами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Водночас, при вчиненні про порушеннвиконавчого напису, нотаріус не отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позичальника по тілу кредиту, відсотків та пені - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувана та не може підтверджувати правові підстави для стягнення відповідних сум, а також бути доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позичальника. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Куліда М.П. в судове засідання 27.11.2014 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та надав заяву на вчинення виконавчого напису та розрахунок заборгованості. Приватний нотаріус [PERSON] та представник ВДВС Житомирського РУЮ в судове засідання не з`явились. Належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, заяв про розгляд справи у їх відсутності та заперечень на позов не надано. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено обставини, зазначені вище, що підтверджуються письмовими доказами по справі. Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про заставу», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист цивільних прав та інтересів унормовано Главою 3 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до статті 18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. П. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого ПКМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Згідно ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Оскільки згідно ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено нотаріусам вчиняти виконавчі написи по безспірним заборгованостям або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved