Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказане в позовній заяві нерухоме майно. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач заначила, що починаючи з 2006 року, вона почала користуватись нежитловою будівлею літ. "А", яка розташована по вул. Соборна (в минулому Леніна), 38-б у м. Сквира, Київської області, загальною площею 37,20 кв.м. з яких: основна площа (службове приміщення) 26,80 кв.м., підсобна площа 10,40 кв.м., яка складається з: коридор 4,00 кв.м.; коридор 2,00 кв.м.; кладова 4,40 кв.м. та вхідний ганок: 6,50 кв.м. Станом на 2006 рік, нежитлова будівля по вул. Соборна (в минулому Леніна), 38-б у м. Сквира, Київської області, мала занедбаний стан, була завалена сміттям та майже 20 років не експлуатувалась. Зокрема, на підтвердження даного факту, 03 березня 2015 року, комісія у складі: гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] та гр. [PERSON] провели обстеження безгосподарської нежитлової побудови та склали відповідний акт, в якому підтвердили той факт, що нежитлова, капітальна побудова, яка знаходиться по вул. Соборна (в минулому Леніна), 38-б у м. Сквира, Київської області, має занедбаний вигляд, руйнує архітектурний вигляд міста та потребує капітального ремонту. 26 квітня 2017 року, комісія у складі: гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] та депутата Сквирської міської ради Київської області гр. [PERSON], провели обстеження безгосподарської нежитлової побудови та склали відповідний акт, де також підтвердили факт занедбаності нежитлової побудови. Позивач, [PERSON], на власні грошові кошти наймала робітників, щоб прибрати нежитлове приміщення, по теперешній час доглядає будівлю, робить все необхідне для того, щоб вберегти приміщення від подальшого руйнування. Даний факт підтверджується заявами свідків, що додані до матеріалів справи, зокрема: гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] та гр. [PERSON]. Позивач неодноразово зверталася до уповноважених органів, зокрема Сквирської міської ради Київської області з приводу придбання або взяття в оренду даного приміщення, але завжди отримувала відповідь, що дана будівля не знаходиться на балансі територіальної громади, що підтверджується листами та запитами, які містяться в матеріалах справи. Так, згідно інформаціїної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна за № 34718398 від 11.03.2015 року наданою Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області відсутні відомості щодо речових прав на вказане нерухоме майно. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 34718510 від 11.03.2015 наданою Реєстраційною службою Сквирського районного управління юстиції Київської області, також відсутні відомості про право власності на вказане нерухоме майно. На даний час позивач має намір оформити право власності на вищевказане нерухоме майно та виготовити необхідні правовстановлюючі документи, але зважаючи на те, що право власності на дану нежитлову будівлю не зареєстроване, позивач не може реалізувати своє право передбачене ст. 344 ЦК України. До попереднього судового засідання позивач не зявилася, просила суд справу слухати за її відсутності, підтримала позовні вимоги вказані в позовній заяві, про, що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивач з 2006 року, почала користуватись та володіти нежитловою будівлею літ. "А", яка розташована по вул. Соборна (в минулому Леніна), 38-б у м. Сквира, Київської області, загальною площею 37,20 кв.м. з яких: основна площа (службове приміщення) 26,80 кв.м., підсобна площа 10,40 кв.м., яка складається з: коридор 4,00 кв.м.; коридор 2,00 кв.м.; кладова 4,40 кв.м. та вхідний ганок: 6,50 кв.м. Дана нежитлова будівля знаходиться в неналежному стані, була завалена сміттям та майже 20 років ніким не експлуатувалась. На підтвердження даного факту 03 березня 2015 року та 26 квітня 2017 року були проведені комісії у складі мешканців міста та депутата Сквирської міської ради Київської області, які склали акти про обстеження безгосподарського нежитлового приміщення, де підтвердили, що дане нежитлове приміщення, має занедбаний вигляд, руйнує архітектурний вигляд міста та потребує капітального ремонту. Позивачем на власні грошові кошти проводяться роботи по прибиранню приміщення, збереження його від руйнування. Позивач має намір зробити капітальний ремонт будівлі та надати їй естетичного вигляду. На даний час позивач не має змоги реалізувати своє право передбачене ст. 344 ЦК України, а тому вимушена звернутися до суду з відповідною вимогою. Іншим чином визнати право власності на нерухоме майно за позивачем, окрім як в судовому порядку, неможливо. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч.5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. За змістом ч.1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно ч.3\~ст.397 ЦК України\~фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як встановлено судом, позивач добросовісно користується та володіє нежитловою будівлею літ. "А", яка розташована по вул. Соборна (в минулому Леніна), 38-б у м. Сквира, Київської області, загальною площею 37,20 кв.м. з яких: основна площа (службове приміщення) 26,80 кв.м., підсобна площа 10,40 кв.м., яка складається з: коридор 4,00 кв.м.; коридор 2,00 кв.м.; кладова 4,40 кв.м. та вхідний ганок: 6,50 кв.м., фактично з 2006 року, тобто вона відкрито володіє нерухомим майном, оскільки звернень державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб з приводу незаконного користування нежитловою будівлею не отримувала, безперервно володіє нерухомим майном з вищевказаного періоду більше десяти років, тобто без переривання строків його володіння за підстав передбачених законом, а тому вважається такою, що правомірно за набувальною давністю набула право власності на вказане нерухоме майно. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Представник відповідача до судового засідання не зявився, не надав будь яких заперечень проти позовних вимог позивача. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на наведених ним доказах, що додані до матеріалів справи та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає звільнити позивача від сплати судового збору.

Outcome: approved