Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

25 серпня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що з 23.04.2014 вона з відповідачем [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Згурівського районного суду Київської області від 09.10.2019 по справі № 365/354/19. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розлучення син залишився проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 29.08.2018 у справі № 365/586/17 було визначено місце проживання [PERSON] з позивачкою. На підставі судового наказу Згурівського районного суду Київської області від 16.07.2019 з відповідача [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина у розмірі ј заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте розмір витрат на утримання дитини за цей період значно виріс. Позивачка намагається забезпечити належний рівень розвитку дитини, за власні кошти забезпечує відпочинок. Відповідач у добровільному порядку відмовляється забезпечувати дитину всім необхідним. Окрім цього, позивачка намагається приділяти увагу культурному розвитку дитини, у тому числі вони з сином відвідують музеї, ігрові кімнати, театри, кінотеатри та цирк. Додаткових витрат потребує і питання здоров`я сина. У [PERSON] є проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим є необхідність проходити огляди, діагностику та консультації у лікаря. Відповідач здоровий, працездатний, зможе сплачувати більший розмір аліментів. У зв`язку з вище викладеним просить збільшити розмір аліментів, визначивши їх в твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн, які стягувати щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] на її користь збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 10150,00 грн. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь у твердій грошовій сумі, мотивуючи тим, що дитина пішла в перший клас, а відповідач ухиляється від сплати допомоги на дитину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Зазначив, що пересилає зі своє картки на картку позивачки 1400,00 грн щомісяця, а коли є така можливість - більшу суму. Крім того, зазначає, що в період, коли син перебуває в нього, він витрачає додаткові кошти, купує сину речі, такі як телефон, велосипед тощо. Відповідач працював у ТОВ «МКФ-Трейд». Наразі змінив місце роботи та працює в ТОВ «ДНМ-РІЕЛТІ», отримує мінімальну заробітну плату, а тому не може сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , що встановлено з копії свідоцтва про народження (а.с.11). Згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 29.08.2018 у справі № 365/586/17 було визначено місце проживання [PERSON] з позивачкою. На підставі судового наказу Згурівського районного суду Київської області від 16.07.2019 з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина у розмірі ј заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14 - копія судового наказу). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Тобто, на підставі судового наказу від 16.07.2019 на користь позивачки мають стягуватись аліменти у розмірі не менше ніж 1255,00 грн (з 01.07.2021) та 1309 грн (з 01.12.2021). Відповідач [PERSON] стверджує, що отримує мінімальну заробітну плату, а тому надсилає позивачці щомісяця аліменти в розмірі 1400,00 грн, а інколи більше, тобто сплачує більше ніж передбачено судовим наказом. Позивачка просить збільшити розмір стягуваних аліментів та визначити їх у розмірі 6000,00 грн щомісячно. На підтвердження своїх вимог надає ксерокопії квитанцій (касових чеків) про оплату покупок в магазинах, а саме продуктів харчування, канцелярських товарів, одягу та взуття для дитини, а також квитки на розваги (для двох) та квитанція про оплату харчування дитини в школі без зазначення періоду, за який здійснено оплату (за березень 2021 року - на загальну суму 660,00 грн, за травень 2021 року - 1707,80 грн, за червень 2021 року - 1434,88 грн, за липень 2021 року - 3196,31 грн, за серпень 2021 року - 1937,29 грн). З наданих суду квитанцій вбачається, що лише частина товарів та послуг придбана безпосередньо для малолітнього [PERSON] (дитячий одяг та взуття, канцелярські та інші товари для школи, харчування дитини в школі, квитки на одного, іграшки). Інші товари розраховані для спільного використання (продукти харчування тощо) чи використання позивачкою (квитки на одного, елементи жіночого одягу тощо) (а.с. 16-25 - копії квитанцій). Крім того, відповідач ставить під сумнів достовірність цих доказів, з огляду на те, що оплата здійснювалась з банківської карти, номер якої не відповідає номеру банківської карти позивачки, а також на те, що окремі товари, зазначені в касових чеках, зокрема, кава, на його думку не відповідає дитячому харчуванню. Також, позивачка надає копію Акта про надані медичні послуги [PERSON] (квітень 2021 року) вартістю 750,00 грн (а.с. 15). Підтверджень, що такі витрати на медичні послуги є регулярними позивачка не надає. Позивачка зазначає, що відповідач є здоровим, працездатним, що відповідачем не заперечується, а тому може сплачувати аліменти у більшому розмірі. [PERSON] працював у ТОВ «МКФ-Трейд» з 02.10.2017 по 30.09.2021 на посаді водія навантажувача та отримував визначену заробітну плату: в період з січня по травень 2021 року сукупний щомісячний дохід склав 6400,00 грн, з червня по липня 2021 року - 6500,00 грн, у серпні 2021 року - 6809,53 грн, у вересні 2021 року - 11432,00 грн (а.с. 59 - довідка). Наразі відповідач працює в ТОВ «ДНМ-РІЕЛТІ» та, з його слів, отримує мінімальну заробітну плату. Довідки про доходи з нового місця роботи відповідач не надав. Зі слів позивачки, вона працює неофіційно та отримує заробітну плату 8000,00 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. П.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що розмір, аліментів який присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , є недостатнім для належного забезпечення дитини всім необхідним. З часу присудження аліментів змінилися потреби дитини, а саме, дитина пішла навчатись до першого класу, що потягнуло зростання витрат на її утримання. Суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів, які присуджені до стягнення з відповідача, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, з урахуванням обставин справи та рівних обов`язків обох батьків щодо виховання та утримання дітей, такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Окрім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 10150,00 грн. Відповідач заперечує проти задоволення цих вимог, оскільки вони надмірні. На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачка [PERSON] надає копію Договору про надання юридичних послуг № К-140 від 24.05.2021 та копії квитанцій про оплату на загальну суму 10150,00 грн (а.с.26 - копія договору, квитанцій). З копії Договору вбачається, що виконавець ТОВ «ЮС КОНСУЛ» бере на себе зобов`язання надати замовнику [PERSON] юридичні послуги, а саме: проект заяви до ДВС, проект заяви до Департаменту ДВС, проект позовної заяви про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, консультація. Вартість зазначених послуг становить 10150,00 грн (а.с. 26 - копія договору). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В силу положень ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу , пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема , чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. При цьому, в силу положень ч. 3 та 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 вказано, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Законодавець пов`язує визначення розміру витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у кожному конкретному випадку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 та від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18 . Із перелічених в Договорі послуг лише послуга з підготовки проекту позовної заяви про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі безпосередньо пов`язана зі справою, що розглядається. Послуги, щодо підготовки проекту заяви до ДВС та проекту заяви до Департаменту ДВС не пов`язані з цією справою, а тому витрати на їх оплату не можуть стягуватись з відповідача, як судові витрати у цій справі. Щодо послуги з надання консультації, з положень Договору неможливо встановити чи надана консультація пов`язана з цією справою. З наданої копії Договору неможливо встановити фактичну вартість кожної окремої юридичної послуги із зазначених в Договорі. Вартість послуг зазначена єдиною сумою, тому суд позбавлений можливості встановити розмір судових витрат на правову допомогу, а саме, послуги з підготовки проекту позовної заяви про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, які підлягають стягненню у цій справі. В силу положень ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вище зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки збитків у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 10150,00 грн. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: partial