Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Акціонерне Товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 02.03.2019 відповідач [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг їй було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті http://a-bank.соm.ua/terms, складає кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до пінктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. При укладанні договору сторони керувались частиною 1 ст.634 ЦК України. Банк у повному обсязі виконав перед позивальником свої зобов`язання за договором шляхом надання кредиту у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач свої боргові зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого за ним станом на 14.11.2020 за ним виникла заборгованість в розмірі 49332,86 грн., яка складається з 36055,24 грн. - заборгованості за кредитом, 13227,62 грн. - заборгованості за відсотками. Вказану суму заборгованості та судовий збір в розмірі 2102 грн, сплачений при зверненні до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і наполягав на їх повному задоволенні. Відповідач проти позову заперечував, вказував на ненадання позивачем доказів щодо існування кредитного договору б/н від 02.03.2019. Вказував на те, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку не є доказом укладення такого договору. Зауважував, що позивач у розрахунку заборгованості посилається на кредитний договір #SAMABWFC00001939257 від 02.03.2019 року, що суперечить відомостям у позові, де зазначається, що укладений договір від 02.03.2019 року номеру не має, а у доданій до позову довідці від 02.01.2020 року позивач вказує про існування договору #SAMABWFC00001939257 від 16.11.2019 року. З урахуванням цього відповідач вважає, що ці суперечності не надають підстав позивачу стверджувати про існування кредитного договору №б/н від 02.03.2019 року. І оскільки, на думку відповідача, існування кредитного договору від 02.03.2019 з дотриманням передбаченої законом форми не доведено, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості. Крім цього, вказував на те, що паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не містить його підпису про ознайомлення з ним. Зазначаючи на те, що йому було надано кредитний ліміт, позивач не вказує ні дати надання такого кредитного ліміту, ні відомостей про його погодження, ні розміру нібито наданого кредитного ліміту. Крім того, відповідачем зазначається на те, що 28.12.2019 року о 18:45:47 з його карткового рахунку шляхом використання його мобільного телефону було списано 35000 грн та здійснено переказ на рахунок у іншому банку (Філія - Дніпропетровське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" МФО 305482) на ім`я сторонньої особи - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , але у цей час він знаходився у підземній гірничій виробці з 07:00 по 20:00, оскільки працював у першу зміну на гірничому підприємстві ПАТ «ШУ «Покровське». На думку відповідача, позивачем не надано доказів того, що списання було здійснено за кредитні кошти, а не за його власні. До того ж, списання було здійснено шахрайським шляхом без його відома та волевиявлення, у зв`язку з чим він звернувся до Мирноградського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області, і його заяву про викрадення у нього з картки А-Банку коштів шляхом деактування його сім-карти 29.12.2019 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019050490001461 за ст.185 ч.1 КК України та триває розслідування. Вважає, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, та умисно приховано від суду вказаний факт. Також звертав увагу на те, що згідно виданої йому А-Банком довідки заборгованості за кредитним договором від 02.03.2019 він не має. З урахуванням цього просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно відповіді позивача на відзив та пояснень в судовому засіданні, відповідачу на час укладання договору на виконання положень Закону України «Про захист прав споживача» було надано всю необхідну інформацію. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в A-Банку, відповідач підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Відповідач користувався наданими йому коштами, що означає, що він погодився з умовами договору і був обізнаний з усіма умовами кредитування на час підписання кредитного договору. Також позивачем зазначається, що укладений з відповідачем договір є без номеру, а відображення в документах №SAMABWFC00001939257 є внутрішньобанківським номером цього ж договору, що автоматично формується в програмному комплексі Банку після підписання Анкети-заяви. Відповідачу надавалися дві картки: 31.08.2018 - № [NUMBER] строком дії до серпня 2022року, яка була перевипущена 16.11.2019року, та 16.11.2019 була видана картка за № [NUMBER] строком дії до вересня 2026року, яка отримана відповідачем особисто. Також позивачем зверталася увага на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний боржником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, в якому зазначені умови користування коштами, процентна ставка, пільговий період, права і обов`язки клієнта і банку та відповідальність сторін. З огляду на це доводи відповідача вважав безпідставними і просив позов задовольнити в повному обсязі. Надавши оцінку доводам сторін та дослідженим доказам, суд дійшов висновку про задоволення вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 02.03.2019 відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.7). В заяві зазначено, що заявник згоден з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованому в рекламному буклеті, складають між заявником та банком договір про надання банківських послуг та зазначено, що заявник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Заявник зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті www.a-bank.com.ua. До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк", розміщений на сайті www.a-bank.com.ua, та копію паспорта споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка". Згідно наданого позивачем розрахунку, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] у період з 02.03.2019 по 22.02.2021 користувався наданими Банком грошовими коштами за допомогою кредитної картки шляхом зняття готівки в банкоматі, поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, здійснення покупок, тощо, заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC00001939257 від 02.03.2019, укладеним з [PERSON] , станом на 14.11.2020 становить 49332,86 грн, яка складається з: 36055,24 грн - заборгованості за кредитом; 13227,62 грн - заборгованості за відсотками (а.с.7,63-65). Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК). Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається з анкети-заяви, на що звертав увагу суду і відповідач зі своїм представником, процентна ставка в ній дійсно не зазначена. Обгрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 02.03.2019, посилається на Витяг з користування кредитною карткою «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) могли неодноразово змінюватися і кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Разом з тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи є підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому також визначені, у тому числі: основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, інформація щодо штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків. Згідно з цим паспортом споживчого кредиту базова процентна ставка складає 3,9% (46,8% річних). Зазначене відповідає розрахунку заборгованості за договором від 02.03.2019, укладеному між банком та позичальником, станом на 14 листопада 2020 року. Отже, окрім тіла заборгованості, з відповідача відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту підлягають стягненню і проценти за користування кредитом, так як підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, провадження № 61-13569св20. Згідно із частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Паспорт споживчого кредиту, наданий позивачем, відповідає вимогам закону за формою та за змістом, а тому може вважатися належним доказом на підтвердження позиції банку, оскільки містить відомості про обраний відповідачем тип кредитування та умови щодо типу та розміру процентної ставки за користування кредитом і порядку нарахування штрафів. В паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, що відповідає стандартизованій формі паспорту споживчого кредиту згідно Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Вказане надає суду підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і тягне за собою встановлену законом відповідальність. З огляду на це з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 49332,86 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 36055,24 грн та заборгованості за процентами в розмірі 13227,62 грн. Доводи відповідача і його представника про відсутність заборгованості за кредитним договором і закриття кредита, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, суд не бере до уваги, так як судом встановлено і не було заперечено відповідачем та його представником, що з відповідачем укладалося декілька договорів розстрочки: 28.12.2019 №АВН0СU30039511703, 23.11.2019 №ANW0F2208800056505 та 02.03.2019 № ANW0F1208800027554. Кредитний договір №SAMABWFC00001939257 (номер договору є внутрішньобанківським, створеним після підписання Анкети-заяви та внесення даних до програмного комплексу Банку), укладений між сторонами 02.03.2019, і предметом спору є заборгованість, що утворилася саме за вказаним договором. Що стосується посилань відповідача на шахрайські дії з кредитною карткою, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 ЦК України ). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.3 ст.1066 ЦК України). Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами ( ч.1 ст.1067 ЦК України ). На предмет підтвердження незаконного списання коштів з рахунку відповідачем надано копію витягу з ЄРДР від 29.12.2019 №12019050490001461, куди за його заявою внесено відомості про крадіжку його коштів на суму 40000грн. з карток Ощадбанку та А-Банку шляхом деактування сім-карти та її заміни, а також витяг із табелю обліку робочого часу та довідку з місця роботи про те, що 28.12.2019 з 07.00год. до 20.00год. знаходився на робочому місці (а.с.37-38). Як пояснив у судовому засіданні відповідач, операція зі списання з його рахунку з картки А-Банка 35000грн. відбулася без його відома, коли він знаходився на роботі, кримінальне провадження є незавершеним, особи, причетні до вчинення правопорушення, не встановлені. Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що операції по списанню з його рахунку коштів були вчинені без його відома та поза його волею, відповідачем не надано, як і не надано підтвердження того, що Банк отримав від нього заяву про втрату картки або про здійснення платіжної операції третьою особою, як того вимагає п.2.1.1.5.12., 2.1.1.8.1 Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». Неправомірних дій чи бездіяльності зі сторони Банку, що сприяло б незаконному перерахуванню коштів з рахунку відповідача, не доведено. Отже, суд не може взяти до уваги заперечення відповідача і вважає за необхідне заявлені до нього позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задовольнити повністю. Так як суд дійшов висновку про повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн.

Outcome: approved