Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Імям капітана 3-го рангу [PERSON]В.» (далі - ОСББ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та шкоди, завданої ділової репутації. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 56,4 кв.м. та не користується пільгами по оплаті комунальних послуг. Відповідачка зобовязана щомісячно вносити оплату за обслуговування та утримання будівлі та приналежних до неї території. Але оплата відповідачем не проводиться, в звязку з чим, станом на 1 січня 2016 року заборгованість складає 6783грн. 13коп. з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних за час заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути судові витрати, а також просить стягнути 500грн. шкоди, завданої ділової репутації через ігнорування відповідачкою претензій ОСББ. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, бо вважає, що позивачем не надавалися услуги у повному обсязі, тому розрахунок заборгованості позивачем зроблений невірно. Крім того відповідачка тривалий час не проживала у своїй квартирі. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог поза трирічного строку. У судовому засіданні представник відповідача визнав, що якісь послуги позивачем надавалися, визнав наявність заборгованості в сумі 1048грн. 10коп. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового засідання, суд вважає позов підлягаючим задоволенню частково. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 56,4 кв.м. та не користується пільгами по оплаті комунальних послуг. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ОСББ є виконавцем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. У порушення ст.ст.20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у період з січня 2011 року по теперішній час відповідачка не сплачувала ОСББ кошти за надані послуги регулярно, лише частково за період з вересня по грудень 2012 року, в квітні та серпні 2013 року, що відображено в розрахунку заборгованості (а.с.66). Неукладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі та не проживання відповідачкі у квартирі, що є її власністю не звільняє відповідачку від обов'язку оплачувати надані послуги. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України підлягають задоволенню вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних, оскільки відповідачами порушене грошове зобов'язання. ОСББ нараховувало щомісяця з 1 січня 2011 року до 1 січня 2016 року відповідачці плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак остання не сплачувала кошти за вказані послуги в повному обсязі, унаслідок чого в неї виникла заборгованість. Відповідачка ухилялася від підписання договору на надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території й виконання обов'язку споживача оплачувати послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території. Докази звернення відповідачки в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналіз положень ст.ст.2,9,10,189,190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. Таким чином, питання оплати житлово-комунальних послуг, у т.ч. і щодо належного виконання відповідних зобов'язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. ОСББ було заявлено позов про захист свого цивільного права. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач ОСББ надав розрахунок заборгованості відповідача за період з 1 січня 2011 року по 1 січня 2016 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, який підтверджений відповідними документами. Згідно розрахунку основна заборгованість складає 4163грн. 60коп., збитки від інфляції - 2333грн. 80коп., 3 відсотка річних - 285грн. 73коп. Відповідачка не надала суду докази про сплату заборгованості у вказаних сумах. Також відповідачка не надала доказів належних та допустимих у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх заперечень про не отримання послуг, окрім власних пояснень. Так, вона не надала доказів неправильності розрахунків та неякісності надання послуг з боку позивача. Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, то суд не бере їх до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ві довідно до ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до матеріалів справи та норм ст.ст.260,261 ЦК України строк позовної давності за вимогами ОСББ почав відраховуватися 5 серпня 2013 року, коли була остання проплата за комунальні послуги (а.с.66) і загальний строк спливає 5 серпня 2016 року. В суд ОСББ звернулося в 9 лютого 2015 року, тобто без пропущення строку давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди завданої ділової репутації юридичної особи, ці вимоги не підлягають задоволенню через те, що відносини між сторонами витікають з договірних правовідносин, за якими шкода через не виконання договору відшкодовується шляхом стягнення пені, неустойки тощо. В даному випадку таким відшкодуванням є стягнення збитків віж інфляції та 3-х відсотків річних. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України і відносить до них витрати на оплату правової допомоги в сумі 500грн. та на сплату судового збору в сумі 243грн. 60коп.

Outcome: partial