Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 03.01.2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], а також автомобіля [NUMBER] під його керуванням. Внаслідок вказаної події, на підставі постанови суду винним в даній ДТП визнано [PERSON]. При цьому, в даній ДТП належний йому автомобіль зазнав значних пошкоджень, а тому він звернувся до відповідача з пакетом відповідних документів з метою отримання страхового відшкодування. Також зазначав, що 23 березня 2015 року ним були отримано страхове відшкодування в розмірі 6463,90 грн. й відповідно такий розмір відшкодування відповідач обґрунтовує тим, що відновлювальна вартість ремонту автомобіля становить 93896,92 грн., що перевищує ринкову вартість транспортного засобу, а тому страхове відшкодування було розраховано відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, вважає такі висновки відповідача безпідставними, а також такими, що не узгоджуються з висновками судових експертиз проведених по справі, а тому, посилаючись на норми матеріального права та з урахуванням фізичного зносу автомобіля, вимог Методики товарознавчої експертизи і оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 року №142/5/2092, розміру франшизи та фактично виплаченої суми, остаточно, уточнивши в ході розгляду справи заявлені позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 28 533,48 грн., а також витрати за проведення судової експертизи в розмірі 1015,20 грн., сплачений ним судовий збір при зверненні до суду , а також витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. Крім того, вказуючи на те, що страховою компанією не виконано у встановлені законом строки виплату належного йому страхового відшкодування, посилаючись на положення ст.. 625 ЦК України просив стягнути три проценти річних від простроченої до виплати суми та інфляційні витрати за період з 1 квітня 2015 року по 1 вересня 2016 року в розмірі 1212, 62 грн. - три проценти річних та 7 732,57 коп. інфляційних витрат. В судовому засіданні позивач та його представник уточненні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила позов задовольнити з підстав викладених у ньому та з урахуванням обставин встановлених висновками судової експертизи №871-а від 17.12.2015 року та №938 від 05.08.2016 року. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав, вказавши на те, що відповідачем було проведено необхідні розрахунки з урахуванням наявного у його розпорядженні пакету документів та звіту, складеного експертом, який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача й відповідно у присутності позивача, крім того, у власника транспортного засобу залишаються залишки автомобіля, які він може реалізувати та отримати за їх рахунок прибуток, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, в письмових запереченнях на позов вказував, що висновок експерта №27-04-15 про визначення матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Фіат Добло» д.н.з. [NUMBER] складений 26.03.2015 року не може вважатись належним доказом по справі, оскільки відповідно до п. 32 Національного стандарту №1 «загальні засади оцінки майна й майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування здійснюється виходячи з характеристики майна на дату заподіяння шкоди до настання страхового випадку, проте експертом використані дані на момент дослідження, зокрема бюлетень авто товарознавця №81 замість діючого на той час №80, курс валют станом на 26.03.2015 року замість дійсного станом на 03.01.2015 року, а також не враховано вартість відновлювального ремонту та замінити одинадцяти деталей автомобіля, а суми розраховані без врахування ПДВ. Також заперечував й проти наявності правових підстав для стягнення на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних витрат, оскільки положення ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються й відповідно сума страхового відшкодування не є грошовим зобов'язанням. Просив, підтримуючи усі подані письмові заперечення, а також додаткові заперечення проти позову в його задоволенні відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності Зокрема, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER] належить на прав власності позивачу [PERSON] (а/с 35). Також судом встановлено, що 03 січня 2015 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], а також автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача та унаслідок вказаної події належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень, що підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2015 року й відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені у постанові суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, зокрема з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому доведенню не підлягають. При цьому, як убачається зі змісту вищевказаної постанови, 03 січня 2015 року о 21 год. 30 хв. в м. Чернівці по вул. Гагаріна, 23 водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Хюндай Туксон» д.н.з. [NUMBER], здійснював маневр для заїзду на зупинку, не переконався в безпечності маневру, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Фіат Добло» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим порушив п.п. 8.1, 8.10 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, за вчинення якого на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а/с 9). Так, згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Крім того, п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Пунктом 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Як установлено судом, відповідно до полісу АІ /2852518 від 10.09.2014 року, між [PERSON] та відповідачем укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності на строк до 09.09.2015 року, забезпечувальний транспортний засіб - «Хюндай Туксон» д.н.з. [NUMBER], розмір страхового відшкодування за заподіяну майнову шкоду - 50000 грн., франшиза становить 510 грн. (а/с 88). Так, статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому, як установлено судом, [PERSON] 05 січня 2015 року звернувся до відповідача із заявою про страховий випадок та виплату страхового відшкодування (а/с 84). За таких обставин, судом достовірно встановлено, що подія, яка мала місце 03 січня 2015 року о 21 год. 30 хв. в м. Чернівці по вул. Гагарніа, 23 за участю водія [PERSON], який керував транспортним засобом марки «Хюндай Туксон» д.н.з. [NUMBER] та позивача, який керував автомобілем [NUMBER], визнається страховим випадком та дана обставина в судовому засіданні не заперечується сторонами, крім того відповідачем було здійснено страхове відшкодування у зв'язку із вказаною подією в розмірі 6 463,90 грн., що також визнано позивачем та представниками сторін в судовому засіданні. При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачу визначено на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] від 19.01.2015 року, який проведено на підставі акту транспортного засобу, в якому були зафіксовані пошкодження у присутності позивача та з якими він на момент обстеження погодився. Зокрема, згідно даного звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] від 19.01.2015 року, вартість матеріального збитку завданого позивачу становить 71 973,90 грн., при цьому експертом визначено вартість відновлювального ремонт в розмірі 93 896,92 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля й відповідно автомобіль визначено фізично знищеним (а/с 97). Крім того, зі змісту вказаного звіту також убачається, що в ньому відображенні пошкодження належного позивачу транспортного засобу відповідно до встановлених в акті огляду транспортного засобу від 16.01.2015 року (а/с 98) й відповідно позивач був присутній під час огляду, ознайомлений з актом та своїм підписом підтвердив той факт, що вказані в акті пошкодження записані вірно. Разом з тим, не погоджуючись із розміром нарахованого відповідачем страхового відшкодування, позивачем замовлено власне автотоварознавче дослідження з метою визначення завданої йому внаслідок ДТП шкоди. Так, згідно висновку №27-04-15 експертного автотоварознавчого дослідження від 26 березня 2015 року, матеріальний збиток, завданий позивачу при ДТП станом на момент дослідження становить 37 871 грн. 05 коп. без ПДВ, вартість відновлювального ремонту автомобіля Фіат Добло д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП станом на момент дослідження становить 78 904 грн. 55 коп. (а/с 34). При цьому, як убачається зі змісту вказаного вище висновку експерта, під час проведення дослідження експертом за основу були взяті показники, які існували на ринку станом на момент дослідження, тобто 26.03.2015 року, зокрема для визначення ринкової вартості транспортного засобу взято показник середньої вартості подібного автомобіля в сумі 102 150,25 грн., тоді як згідно звіту, який проводився на момент ДТП, така вартість становила 71 973,90 грн. з урахуванням курсу валют на момент оцінки. За таких обставин, суд оцінюючи даний висновок експерта, ураховуючи положення чинного законодавства, приходить до висновку, що він не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки не узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності та не відображає дані, які були актуальними на момент вчинення ДТП. Крім того, в ході розгляду справи, не погоджуючись із доводами відповідача в частині визнання автомобіля «фізично знищеним» й відповідно проводячи виплату страхового відшкодування із урахуванням вказаного, позивачем заявлено клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи, яке було задоволено. Зокрема, як убачається зі змісту висновку експерта №781-а від 17.12.2015 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] стонам на 03 січня 2015 року становить 32 310,91 грн., а вартість відновлювального ремонту станом на 03 січня 2015 року могла становити 64 648, 98 грн. (а/с 178). Оцінюючи даний висновок експерта з точки зору належності до допустимості як доказу в справі, суд враховує наступне. Так, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 зі змінами та доповненнями, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Натомість, відповідно до п. 8.3 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. Крім того, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, при настанні страхового випадку відшкодуванню підлягає саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Разом з тим, як вбачається з розрахунку страхового відшкодування, відповідачем визначено розмір страхового відшкодування в сумі 6463,90 грн., що визначається в різниці між дійсною ринковою вартістю транспортного засобу, вартістю залишків транспортного засобу (вартість автомобіля після ДТП), а також з урахування франшизи (а/с 90). При цьому, не погоджуючись з таким розрахунком, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями та зверненнями (а/с 11, 16). Так, відповідно до листа відповідача №449/09-203 від 30.03.2015 року, позивачу було роз'яснено, що такий розрахунок страхового відшкодування був проведений відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а/с 14). Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки », якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, в даному спорі доказуванню підлягає саме факт фізичного знищення автомобіля і економічної недоцільності його ремонту та при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають ринкова вартість транспортного засобу до ДТП, його вартість у пошкодженому стані, вартість його ремонту і розмір витрат на евакуацію, зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту. Так, в матеріалах справи наявний звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] від 19 січня 2015 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого позивачу на дату оцінки становить 71973,90 грн., при цьому оцінювачем було визначено вартість відновлювального ремонт в розмірі 93 896,92 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля, натомість відповідно до висновку експерта №781-а від 17.12.2015 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] стонам на 03 січня 2015 року становить 32 310,91 грн., а вартість відновлювального ремонту станом на 03. січня 2015 року могла становити 64 648, 98 грн. При цьому, відповідно до висновку №938 повторної судової автотоварознавчої експертизи від 05.08.2016 року,яка проводилась за клопотання саме страхової компанії, ринкова вартість автомобіля «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] станом на 03 січня 2015 року до моменту ДТП становить 79 448 грн., вартість відновлювального ремонту станом на 03 січня 2015 року визначено у розмірі 66 376,70 грн., а вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Фіат Добло», д.н.з. [NUMBER] в цінах на 03 січня 2015 року внаслідок ДТП становить 35 524,38 грн. Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Зокрема, як убачається з дослідницької частини висновку №938 повторної судової авто товарознавчої експертизи від 05.08.2016 року експертом дану оцінку попереднім висновкам експертиз та звіту оцінювача у даній справі, а також визначено причини розбіжності даних, які відображені у вказаних доказах, а тому судом приймає до уваги саме висновок №938 від 05.08.2016 року як належний та допустимий доказ у даній справі. Таким чином, з урахуванням обставин встановлених висновком №938 повторної судової автотоварознавчої експертизи від 05.08.2016 року витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу не перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а тому застосування відповідачем при визначенні належного до виплати позивачу страхового відшкодування положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним. Разом з тим, зі змісту ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» убачається, що у разі настання страхового випадку відшкодуванню підлягає саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, проте пред'являючи позов, позивач виходить із суми матеріального збитку, визначеного експертом, у зв'язку з чим слід зазначити наступне. Так, згідно п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Відповідно до п. 2.4 вказаної Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Таким чином, визначення матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу та вартості відновлювального ремонту проводиться за різними методиками та мають різну правову природу. Крім того, за змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При цьому, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачем не вірно визначено розмір страхового відшкодування , виходячи з положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з приводу чого позивачем надавались суду докази та пояснення, суд приходить до висновку, що розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача становить 28 550 грн. 48 коп. ( 35 524,38 грн. - 6 463, 90 грн. - 510 грн.). Однак, враховуючи межі заявлених позивачем вимог в частині визначення розміру страхового відшкодування, на користь позивача підлягає стягненню саме заявлена до стягненню сума в розмірі 28533,48 грн. Щодо вимог позивача в частині стягнення на його користь зі страхової компанії трьох відсотків річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт. Відповідно до ст. 34 Закону страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до п. п. 33.1.4. п. 33.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою дляздійсненнястраховоговідшкодування регламентної виплати), водій транспортного засобу,причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настаннядорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цьогоЗакону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місце знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (п. 35.1. Закону). Як убачається з матеріалів справи, позивач у визначені законом строки звернувся до відповідача із заявою про здійснення виплати страхового відшкодування. Так, за змістом п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Крім того, згідно зі ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. В разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України). Відповідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Разом з тим, договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів розмір неустойки як відповідальність страховика не визначено й відповідно підстави для застосування положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні. Разом з тим ураховуючи те, що зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати й відповідно таке зобов'язання є грошовим, страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. Зокрема, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі). Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 березня 2015 року, у справі № 6-126цс14. Таким чином, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] також підлягає стягненню від суми невиплаченого відшкодування в межах заявлених позовних вимог в розмірі 28533 грн. 48 коп. також три відсотки річних за період з 1 квітня 2015 року по 1 вересня 2016 року, а саме за 519 днів прострочки, в розмірі згідно заявленим позивачем вимог саме, в розмірі 1212, 62 грн., не зважаючи на те, що такий розмір процентів становить 1217 грн. 16 коп. (3% х 38 533,48 грн. х 519 днів : 365 днів), а також інфляційні витрати за вказаний період враховуючи наявні у матеріалах справи дані щодо встановленого у вказаний період індексу інфляції, сукупний розмір якого становить 24,54 % в розмірі 7001 грн. 08 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин на користь позивача також підлягає стягненню сума документально підтвердженого та сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 520,78 грн. та 1015,20 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідачів витрат, пов'язаних з оплатою витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст. 56 ЦК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Разом з тим, позивач не звертався до суду із заявою про допуск до участі у справі в якості фахівця у галузі права його представника та судом відповідна ухвала не виносилась. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] представляла інтереси позивача як представник та користувався правами наданими їй ст. 44 ЦПК України, а також не надано суду й свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Також слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ. Проте, позивачем в обґрунтування цієї частини позовних вимог не надано у визначеному законом порядку належних та допустимих доказів, зокрема розрахунків заявлених витрат на послуги адвоката, підтверджених відповідними доказами. При цьому, надана позивачем квитанція про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. без зазначення переліку робіт та відповідного розрахунку їх вартості не може розцінюватись судом як доказ понесених позивачем витрат на правову допомогу, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial