Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2005 року по березень 2017 року [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У вказаний період сторони проживали як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. [INFO] у сторін народився син [PERSON]. Факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується довідками, виданими Комітетом мікрорайону «П'ятничани» №554 від 12.05.2017 року про проживання позивача за адресою [ADDRESS] без реєстрації, як цивільного чоловіка титульного власника будинковолодіння, та № 555 від 12.05.2017 року про проживання за зазначеною адресою з 2005 по 2017 рік. Також, відповідно до характеристики, виданої Комітетом мікрорайону «П'ятничани», в 2005 році позивач з родиною придбали недобудований будинок по [ADDRESS], який відбудовували спільними зусиллями. Також, на підтвердження постійного місця проживання за однією адресою з відповідачем є дозвіл [NUMBER], виданий 22.04.2008 року на право зберігання, носіння мисливської рушниці за адресою [ADDRESS], та дозвіл [NUMBER] від 22.04.2014 року на право зберігання, носіння мисливського карабіну за тією ж адресою. Разом зі сторонами та їх сином в будинку також проживають мати відповідача, її син, дочка від іншого шлюбу та її зять. Протягом останніх півроку - рік стосунки в родині ставали все складнішими, відбувались сварки через нерозуміння один одного. Все частіше висловлювались побажання з боку відповідача та її дочки, щоб позивач розірвав сімейні стосунки, залишив будинок та переїхав. В квітні 2017 року, коли позивач з сином приїхали ввечері додому після тренування, в дворі будинку був незнайомий чоловік (знайомий дочки відповідача). Він не пускав позивача до будинку та спровокував бійку, в результаті якої позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме, струс головного мозку середнього ступеню перелом носа, тупу травму живота, забій нирок та інше. По факту нанесення позивачу тілесних ушкоджень відкрито кримінальне провадження № 12017020010001540. В результаті зазначених дій [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Неврологічному відділенні № 2 Обласного клінічного госпіталю ветеранів війни протягом 21 дня. Після виписки з лікарні [PERSON] не пустила позивача додому по місцю постійного проживання по [ADDRESS], і він змушений був переїхати до батьків. Вищевикладені обставини фактично підтверджують той факт, що [PERSON] позбавили права користування спільним майном, яке було придбано і облаштовано за спільний з [PERSON] кошт. В грудні 2005 року для спільного проживання сторонами був придбаний спільним коштом будинок [ADDRESS] з земельною ділянкою, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1 га, які були оформлені на відповідача. Будинок був придбаний в стані чорнового ремонту, майже непридатний до житла. Для повноцінного проживання сім'ї необхідно було провести ремонт, облаштувати прибудинкову територію. З цією метою, позивачем в січні 2006 року був проданий власний будинок в м. Бар, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.01.2006 року укладеним між [PERSON] та [PERSON] та посвідченим державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Вінницької області Крижанівським А.П. Кошти від продажу будинку [PERSON] були вкладені в добудову та ремонт будинку та прибудинкової території домоволодіння. Протягом усього часу спільного проживання з [PERSON] позивач працював, отримував дохід та заробітну плату, який використовував на потреби їх родини та поліпшення домоволодіння. Факт постійної роботи позивача підтверджуються трудовою книжкою та довідкою, виданою ВОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, якою підтверджується факт, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та декларував доходи. Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України зазначено отримані позивачем доходи за період з 01.01.2003 року по 17.05.2017 рік. Також, фінансовий стан позивача за період з 2007 року по 2017 рік підтверджується довідками про доходи, виданими КП «Вінницяоблводоканал». Вище викладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про: - встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] в період з 2005 року по квітень 2017 року однією родиною без реєстрації шлюбу; - визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинку [ADDRESS]; - визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS]; - визнання за [PERSON] права власності на ? частину будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 19.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 127/15715/17. 08.09.2017 року представником позивача суду подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 08.09.2017 року забезпечено позов у цивільній справі № 127/15715/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки. Накладено арешт на наступне рухоме майно, яке зареєстроване на праві власності за [PERSON]: -на будинок [ADDRESS]; -земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Ухвалою суду від 11.09.2017 року виправлено описку допущену Вінницьким міським судом Вінницької області в ухвалі суду від 08.09.2017 року по справі № 127/15715/17. В абзаці 3 резолютивної частини ухвали замість «Накласти арешт на наступне рухоме майно, яке зареєстроване на праві власності за [PERSON]:» зазначено і вважати правильним - «Накласти арешт на наступне нерухоме майно, яке зареєстроване на праві власності за [PERSON]:». В судовому засіданні, яке відбулось 28.09.2017 року, представник відповідача заявив клопотання про витребування доказів по справі. Ухвалою суду від 28.09.2017 року витребувано докази по справі, а саме: з Барської державної нотаріальної контори Вінницької області належним чином завірені копії договору купівлі-продажу житлового будинку з належними будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], посвідченого 15.08.2005 року Барською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 2575 (покупець - [PERSON]), та всіх документів, що стали підставою для укладення та посвідчення цього договору; з КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на квартиру [ADDRESS] та інвентаризаційну справу на вбудоване приміщення в будинку [ADDRESS], для дослідження в судовому засіданні; у приватного нотаріуса ВМНЮ Посвятенко Ю.Д. (місцезнаходження: [ADDRESS]) належним чином засвідчену копію договору купівлі - продажу будинку [ADDRESS], та належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], які укладені між [PERSON] та [PERSON], орієнтовна дата укладення - грудень 2005 року. Ухвалою суду від 13.12.2017 року витребувано докази по справі, а саме: від Жмеринської МДНК та Жмеринської РДНК належним чином завірені копії договору купівлі-продажу житлового будинку з належними будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], посвідченого 15.08.2005 року Барською державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 2575 (покупець - [PERSON]), та всіх документів, що стали підставою для укладення та посвідчення цього договору. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з позовом та вважає його надуманим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Так, дійсно, [PERSON] 29.12.2005 року було придбано у [PERSON] будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу від 29.12.2005 року, посвідченими приватним нотаріусом Вінницького МНО Посвятенком Ю.Д. Факт придбання спірного нерухомого майна [PERSON] також підтверджується розпискою, складеною 29.12.2005 року [PERSON], в якій зазначається, що останній отримав від [PERSON] 52 500, 00 доларів США за продаж його будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що в січні 2006 року ним був проданий власний будинок в м. Барі, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.01.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Барської ДНК Вінницької області Крижанівським О.П., а отримані грошові кошти були витрачені на добудову та поліпшення спірного нерухомого майна. Проте, вказане [PERSON] не відповідає дійсності. У 2005 році [PERSON] було вирішено придбати житловий будинок, замість наявної квартири, оскільки сім'я велика і проживати в одній квартирі фізично не зручно. [PERSON] було знайдено житловий будинок та ділянку розміром 0,1 га в [ADDRESS], та вирішено її придбати. Для її придбання останньою було продано належне їй майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та вбудоване приміщення в будинку [ADDRESS]. З продавцем [PERSON], який сам родом з м. Бару, [PERSON] дійшла до згоди, що вона придбає йому будинок у м. Бар, щоб він мав куди переїхати у разі продажу їй будинку по [ADDRESS], а решту коштів за його будинок та землю віддасть грошовими коштами. Так і сталось, житловий будинок з належними будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], який ніби-то був власністю [PERSON], був придбаний в серпні 2015 року за кошти [PERSON], виручені нею від продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний будинок згодом був перепроданий [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.01.2006 року. Зокрема, з вказаного договору вбачається, що [PERSON] було видано 29.12.2005 року генеральне доручення на розпорядження цим будинком на [PERSON], що є родичкою [PERSON] Окрім того, вони зареєстровані та проживають за однією адресою. Довіреність була виписана саме 29.12.2005 року в день підписання договору купівлі - продажу спірного будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], як і було попередньо домовлено між [PERSON] та [PERSON] Решту коштів за придбаний будинок було передано [PERSON] особисто [PERSON] 29.12.2005 року. Так, 15 липня 2005 року між [PERSON], її матір'ю [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] у строк до 01.09.2015 року за ціною 31 500, 00 доларів СІЛА. Договір купівлі продажу було укладено в першій половині серпня 2015 року та виручено від продажу 31 000, 00 доларів. Окрім іншого, [PERSON] 07.07.2005 року було здійснено продаж належного їй на праві приватної власності вбудованого приміщення в будинку [ADDRESS] за 28 тис. доларів США. Належність вказаного майна на праві приватної власності [PERSON] підтверджується довідкою № 6313, виданою 26.09.2017 року КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». Усі грошові кошти, виручені від продажу квартири [ADDRESS] та вбудованого приміщення в будинку [ADDRESS], були витрачені [PERSON] на придбання спірного майна - будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Так, за частину виручених коштів нею було придбано житловий будинок з належними будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], а решту коштів було покладено [PERSON] на депозитні рахунки в АКІБ «УкрСиббанк» за договорами № [NUMBER] та № [NUMBER]. Отже, при купівлі [PERSON] сплатила повну вартість будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], вказаною вище сумою грошей. В зв'язку з цим фактом вказана спірна нерухомість була оформлена на відповідача, а не на її цивільного чоловіка [PERSON] чи на них обох в рівних частках. Враховуючи наведене, можна стверджувати, що будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], були придбані [PERSON] за її особисті кошти, набуті до моменту проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та не підлягають поділу в судовому порядку. На протязі 12-ти років у [PERSON] не виникало питання про оформлення частини будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на нього. Однак, на сьогодні, лише після припинення фактичних шлюбних відносин позивач намагається незаконно заволодіти часткою майна [PERSON] З метою повного та об'єктивного розгляду даної справи судом допитувались свідки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що [PERSON] та [PERSON] купили недобудований будинок і робили там ремонт, [PERSON] вкладав кошти в покращення будинку. За чиї кошти був придбаний будинок - їм не відомо. В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що позичив [PERSON] 15 000 дол. США і [PERSON] купляв будинок разом із [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що сторони купували будинок за спільні кошти. Також, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що придбав будинок в м. Бар за 25 000 дол. США, а за три роки вклав 42 000 дол. США на покращення спірного будинку. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками. Вислухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, інвентаризаційних справ, та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) З довідки, виданої Комітетом мікрорайону «П'ятничани» № 554 від 12.05.2017 року вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в будинку [ADDRESS]. Будинок належить [PERSON] (а.с. 7) Також, з довідки, виданої Комітетом мікрорайону «П'ятничани» № 555 від 12.05.2017 року вбачається, що за свідченнями сусідів [PERSON] дійсно проживає в будинку [ADDRESS] з 2005 року і на даний час. (а.с. 8) Відповідно до характеристики, виданої Комітетом мікрорайону «П'ятничани» 12.05.2017 року, в 2005 році позивач з родиною придбали недобудований будинок по [ADDRESS], який відбудовували спільними зусиллями. Також, на підтвердження постійного місця проживання за однією адресою з відповідачем є дозвіл [NUMBER], виданий 22.04.2008 року на право зберігання, носіння мисливської рушниці за адресою [ADDRESS], та дозвіл [NUMBER] від 22.04.2014 року на право зберігання, носіння мисливського карабіну за тією ж адресою. (а.с. 10) Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Згідно з рішенням Верховного Суду України у справі 6-97цс11 для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд України у справі № 6-135цс13, зазначив, зокрема, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Разом з тим згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. З вищенаведених доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в період з 2005 року по квітень 2017 року проживали без реєстрації шлюбу однією сім'єю, адже проживали спільно в будинку належному [PERSON], були пов'язані спільним побутом, що підтверджується крім письмових доказів зокрема і показами свідків, а тому у зазначеній частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку [ADDRESS], земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину зазначеного майна, задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 29.12.2005 року було придбано у [PERSON] будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами купівлі-продажу від 29.12.2005 року, посвідченими приватним нотаріусом Вінницького МНО Посвятенком Ю.Д. (а.с. 105-106) Факт придбання спірного нерухомого майна [PERSON] також підтверджується розпискою, складеною 29.12.2005 року [PERSON], в якій зазначається, що останній отримав від [PERSON] 52 500, 00 доларів США за продаж його будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 159) 15.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] у строк до 01.09.2015 року за ціною 31 500, 00 доларів США. (а.с. 148) В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 1005 на будинковолодіння [ADDRESS]. З вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що [PERSON] 07.07.2005 року було здійснено продаж належного їй на праві приватної власності вбудованого приміщення в будинку [ADDRESS] за 141 400, 00 гривень. (а.с. 275 інв. справи № 1005) Того ж дня, 07.07.2005 року [PERSON] було внесено на депозитний рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк» 9 000, 00 дол. США строком до 13.07.2006 року, згідно договору по депозиту «Вклад з поповненням та зняттям). (а.с .150-152) В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 54443 на квартиру [ADDRESS]. З вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що 12.08.2005 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони (продавці), та [PERSON] (покупець) з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавці продали, а покупець купив квартиру [ADDRESS]. (а.с. 23 інв. справи № 54443) 17.08.2005 року [PERSON] було знято готівку з депозитного рахунку № [NUMBER] в сумі 18 000, 00 дол. США, що еквівалентно у гривнях 90 900, 00 гривень, та 94, 32 дол. США, що еквівалентно у гривнях 476, 32 гривень. (а.с. 153-154) Також, з матеріалів справи вбачається, що 17.08.2005 року [PERSON] було внесено на депозитний рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк» 25 094, 32 дол. США, що еквівалентно у гривнях 126 726, 32 гривень. (а.с. 155) 19.10.2005 року [PERSON] було внесено на депозитний рахунок № [NUMBER] в АКІБ «УкрСиббанк» 20 000, 00 дол. США. (а.с .156) Таким чином, суд прийшов до висновку, що на день купівлі спірного будинку та земельної ділянки, відповідач мала особисті кошти, набуті до моменту проживання з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу і які, як відповідач зазначає, були вкладені в купівлю спірного будинку та земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2006 року відповідач [PERSON] продав житловий будинок під номером [ADDRESS] за ціною 73 192, 00 гривень. (а.с. 15) Однак, даний будинок був проданий вже після купівлі спірного будинку та земельної ділянки. Протягом усього часу спільного проживання з [PERSON] позивач працював, отримував дохід та заробітну плату. Факт постійної роботи позивача підтверджуються трудовою книжкою та довідко виданою ВОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, якою підтверджується факт, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та декларував доходи: - за 2006 р. в сумі 245 690,00 грн., за 2007 р. в сумі 168 945,00 грн., за 2008 р. в сумі 136 370,00 грн., за 2009 р. в сумі 72 590,00 грн. Крім того, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України зазначено отримані позивачем доходи за період з 01.01.2003 р. по 17.05.2017 р. Також фінансовий стан позивача за період з 2007 р. по 2017 р. підтверджується довідками про доходи № 110-119 від 18.05.2017 р., виданими КП «Вінницяоблводоканал». (а. с. 17-26) Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту третім частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В правових позиціях постанови Верховного Суду України від 08 червня 2016 року 6-2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, що проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд зазвичай повинен встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Згідно ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СУ України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя( правова позиція ВСУ висловлена в постанові від 12.10.2016 р. у справі №6-846цс16). Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року, 11 лютого 2015 року. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні, суду пояснили, що їм відомо про те, що в спірному будинку проводився ремонт, однак за чиї саме кошти їм не відомо. Щодо показань [PERSON], то суд критично відносить до його показів, оскільки він є заінтересованою собою, і факти, зазначені ним, не підтверджується належними на допустими доказами . Покази свідків [PERSON] та [PERSON] також не знайщли свого підтвердження в ході розгляду справи. Судом враховано, що позивач приймав участь у будівництві спірного будинку, що не заперечувалось відповідачем та вбачається з показів свідків. Однак, з вимогою про компенсацію вартості будівельних матеріалів та ремонтних робіт відповідач не звертався. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванихправ, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги в частині: - визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будинку [ADDRESS]; - визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS]; - визнання за [PERSON] права власності на ? частину будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], задоволенню не підлягають Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 640, 00 гривень, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 3, 21, 36, 61, 63, 65, 74 СК України, ст. ст. 51, 368 ЦК України,

Outcome: partial