Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворю-вань України в м. Маріуполі Донецької області ( далі ФССН ) про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка [PERSON], який помер [INFO], та зобов'язання відповідача призначити їй щомісячні страхові виплати з тих підстав, що [PERSON] [INFO] загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. Вказала, що з чоловіком проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2003 року по листопад 2009 року, а з 20.11.2009 року по день смерті потерпілого перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, який не було розірвано на час смерті потерпілого. Також вказала, що з 24.09.2008р. їй було встановлено 2групу інвалідності, а з 2.12.2010р. по теперішній час - 3 групу інвалідності. Але, незважаючи на всі надані нею документи, відповідач відмовив у призначенні їй, як інваліду 3 групи, яка перебувала на утриманні свого чоловіка, щомісячних страхових виплат, посилаючись на те, що факт перебування на утриманні не встановлений у судовому порядку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з вищевказаних підстав та додатково пояснили, що на час смерті свого чоловіка позивачка була непрацездатною, інвалідом 3-ї групи, не працювала, перебувала на його утриманні. Чоловік свою заробітну платню завжди віддавав їй, батьків не утримував, оскільки розмір їх пенсії перевищував розмір його заробітної платні, а позивачка отримувала незначну пенсію. Матеріальна допомога з боку загиблого була основним і постійним джерелом її існування бо розмір її пенсії був значно нижчим заробітної платні загиблого і встановленого законом прожиткового мінімуму. Просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка [PERSON], який загинув [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві та зобов'язати відповідача призначити їй щомісячні страхові виплати, передбачені законом. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивачка не надала достатніх доказів того, що за життя свого чоловіка вона перебувала на його утриманні, тому у задоволенні її вимог при призначення щомісячних виплат просили відмовити. Треті особи до суду не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення, у т.ч. такі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. зі змінами від 25.05.1998 р. № 15 „ Про судову практику у справах про встановлення факту, що мають юридичне значення" та листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року „ Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення " для встановлення факту перебування на утриманні необхідно, щоб утриманець був непрацездатний, і допомога померлого була для заявника постійним і основним джерелом існування. Одержання позивачем заробітної плати, пенсії й інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, якщо суд установить, що основним і постійним джерелом засобів існування була для позивача допомога з боку особи, що надала йому утримання. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу. Судом встановлено, що з 2003р. по 2009р. позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], що підтверджується придбанням ними в 2004р. спільної квартири, а 20.11.2009р. шлюб між ними було зареєстровано / а. с. 15, 29 /. Відповідно до довідок МСЕК позивачці з 24.09.2008р. було встановлено 2 групу інвалідності, а з 02.12.2010 р. по теперішній час - 3 групу інвалідності / а.с.30-31/. Також встановлено, що [INFO] в результаті нещасного випадку на виробництві чоловік позивачки - [PERSON] загинув, що підтверджується актом про нещасний випадок від 10.10.2011р. та свідоцтвом про смерть /а. с. 8-12, 17/. Відповідно до ст.ст.75-77 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з подружжя, який є інвалідом 1, 2, 3 групи. Відповідно до витягу з трудової книжки позивачка не працює з 01.10.2008 р. до цього часу, оскільки з 24.09.2008 р. їй було встановлено 2 групу інвалідності, а з 2.12.2010 р. по теперішній час - 3 групу інвалідності /а. с. 30-31/. Розмір пенсії позивачки в 1 кварталі 2010 р. становив 853 грн. щомісячно, з квітня по жовтень 2010 р.- 866 грн. 69 коп., у листопаді 2010 р.-723 грн., в грудні 2010р.- 734 грн., з січня по березень 2011р. - по 750 грн., а з квітня по вересень 2011р. /день смерті чоловіка/ пенсія позивачки становила по 764 грн. / а.с.24/. Відповідно до довідки ПП «Консоль» середня заробітна платня чоловіка позивачки у цей же час становила 3368 грн. 38 коп. Тобто в 4 рази більше ніж пенсія позивачки / а.с.173/ Згідно довідки ЖКП „Жилкомплекс" від 20.10.2012 р. позивачка [PERSON] хоча й була зареєстрована з 01.11.1994 р. по 13.09.2011 року за адресою: [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою не проживала /а.с.22/. Згідно акту ЖКП „Ваш двор" від 20.02.2013 р. та довідки Комітету самоорганізації населення „Жемчужний" від 20.02.2013р. позивачка на час смерті свого чоловіка знаходилась на його утриманні /а.с.20, 23/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.04.2012 р. позивачка, як дружина померлого [PERSON], є спадкоємцем першої черги та успадкувала частку майна свого чоловіка. Будучи допитаними у якості свідків у даному судовому засіданні сусідки позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також пояснили, що добре знайомі з позивачкою та її покійним чоловіком [PERSON], бували у них в квартирі, в якій вони проживали разом. Пояснили, що подружжя мало спільний бюджет, чоловік позивачки турбувався про неї, забезпечував її, оскільки на свою невелику пенсію позивачка мало що могла придбати, а коли [PERSON] був на роботі вони ходили до крамниці за харчами. Вказали, що після операції чоловік доглядав позивачку. Навіть в день загибелі [PERSON] йшов на роботу з їхньої спільної квартири, а його мати лише приходила до них у гості. Ховали [PERSON] від будинку, де він жив із дружиною. Аналогічні пояснення дали в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] З урахуванням наведеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх зацікавленість в результатах розгляду справи відсутні, їх свідчення об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Беручи до уваги викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON], який загинув на виробництві [INFO] Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт перебування позивачки, як дружини потерпілого [PERSON], на його утриманні на день його смерті. Встановлення даного факту має юридичне значення для отримання страхових виплат у вигляді щомісячних страхових виплат у зв'язку зі смертю потерпілого. Відповідно до ст.33 Закону України № 1105 « Про обов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання ) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами ( курсантами, слухачами, стажистами ) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти , на утримання яких померлий виплачував або зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Згідно ст. 21 Закону України № 1105 « Про обов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків (надалі Фонд) зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; організувати похорони померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим видом ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. За змістом ст.28 Закону № 1105 «Про обов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку( або відповідної його частини ) залежно від ступеню втрати потерпілим професійної працездатності ( щомісячна страхова виплата ); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому ( членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого; 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5)страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6)страхових виплат на медичну та соціальну допомогу. Згідно з п.п. 1.2, 6.1.1.8, 6.1.4, 6.1.8 Порядку призначення страхових виплат, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: 1) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 2) одноразовому допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; 3) щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого (щомісячна страхова виплата); 4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижчеоплачувану роботу; 5) страхову виплату потерпілому під час його професійної реабілітації; 6) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого; 7) відшкодування вартості ритуальних послуг, пов'язаних з похованням померлого". Згідно з п.6.1.1.8 вказаного Порядку, документом для призначення одноразової допомоги сім'ї є копія свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб, завірена у встановленому порядку. Як вбачається зі свідоцтва про одруження, виданого 20.11.2009 року Жовтневим відділом РАГС Маріупольського міського управління юстиції, між позивачем [PERSON] та загиблим [PERSON] був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про шлюб вчинено актовий запис № 976./ а.с.15/. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17.10.2011 року провадження у цивільній справі за позовом потерпілого [PERSON] до позивача, про розірвання шлюбу, було закрито на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК України. У судовому засіданні представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову, посилався на факт перебування потерпілого [PERSON] з позивачем [PERSON] у стадії розлучення, але суд вважає, що посилання представника відповідача на даний факт не дають підстав вважати даний шлюб юридично розірваним, оскільки суд, у зв'язку зі смертю потерпілого, немає змоги встановити дійсні наміри останнього. Подання зазначеного позову не позбавляло потерпілого права в будь який час і на будь якій стадії розгляду справи відмовитися від позову або залишити його без розгляду. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] є дружиною - членом сім'ї померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] і на час смерті потерпілого була інвалідом 3 групи загального захворювання по життєво, тобто непрацездатною особою, яка перебувала на його утриманні, суд приходить до висновку про право позивачки на призначення щомісячних страхових виплат. При цьому суд вважає, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23.03.2012 р., яким на підставі ст.64 ЖК України встановлено факт проживання однією сім'єю з загиблим [PERSON] його батьків - [PERSON] та [PERSON] /а.с. 32-33/, не спростовує вищевказані висновки, оскільки даним рішенням було встановлено, що [PERSON] приходив до батьків після роботи, а ночувати ходив до себе в квартиру. З постанови Орджонікідзевського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області від 06.08.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно свекрухи [PERSON] випливає, що станом на 05.08.2011 року подружжя [PERSON] проживало за адресою: [ADDRESS], що до останніх 05.08.2011р. в гості прийшла [PERSON] та що між позивачкою та [PERSON] на грунті особистих неприязних стосунків відбулася сварка. При цьому в особистих поясненнях чоловіка позивачки вказано, що він проживає в [ADDRESS] разом зі своєю дружиною протягом 7 років та що останній час відносини між його дружиною та його матір'ю погіршилися, а коли 05.08.2011р. його мати прийшла до них у гості між нею та його дружиною сталася сварка. Таким чином за місяць до своєї смерті [PERSON] стверджував, що проживає зі своєю дружиною в своїй квартирі. Крім того, відповідно до вимог ст. 3 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. У даному ж випадку встановлено, що [PERSON] завжди працював у першу зміну, йшов на роботу о 7 годині ранку, повертався з роботи біля 17 години, заходив до батьків, а потім йшов спати в спільну з однокімнатну квартиру, де ночував разом зі своєю дружиною, забезпечував її, турбувався про неї, що підтверджується вищенаведеними поясненнями свідків. Таким чином судом встановлено, що зі своєю дружиною [PERSON] щоденно був разом навіть більше часу, ніж зі своїми батьками. Суд також бере до уваги, що під час розгляду справи Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя питання про те, хто з членів сім'ї перебував на утриманні [PERSON] взагалі не розглядалося.

Outcome: approved