Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Ковельської міської ради, [PERSON] у якому прохає суд визнати неправомірними дії Ковельської міської ради, щодо відмови у відновленні межі суміжного землекористування земельних ділянок в [ADDRESS], що перебуває у користуванні позивача та по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що перебуває у власності [PERSON] та зобов'язати Ковельську міську раду відновити межі суміжного землекористування земельних ділянок по [ADDRESS] що перебуває у користуванні позивача [PERSON] та земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Ковель Волинської області, кадастровий номер [NUMBER], що перебуває у власності [PERSON] відповідно до первинних документів. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: позивач є власником житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами побудований позивачем та її покійним чоловіком [PERSON] на земельній ділянці, яка була виділена рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №26 від 24.01.1972 року [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Окрім вказаної земельної ділянки сім'єю позивача використовувалась суміжна земельна ділянка площею 137 кв.м., використання якої стало можливим після приведення вказаної земельної ділянки, шляхом вимощування, до належного стану за кошти сім'ї позивача. Незважаючи на вказану обставину, при видачі відповідачеві [PERSON] державного акту на право власності на суміжну земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] в м. Ковель, Ковельською міською радою було допущено накладення земельних ділянок по [ADDRESS] в м. Ковель та по [ADDRESS], унаслідок чого розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача зменшилась, а також змінилась конфігурація вказаної земельної ділянки. Вказані обставини вадять позивачеві виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку по [ADDRESS], якою позивач відкрито користується після смерті чоловіка, [PERSON] Оскільки у позасудовому порядку усунути порушення, допущені при видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] відповідач, Ковельська міська рада не бажає, позивач звернулась з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві і прохає його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечила проти задоволення позову, підтвердила обставини, зазначені позивачем у обґрунтування позову. Пояснила, також, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території м. Ковель, [ADDRESS], належної на праві власності її довірителю - відповідачеві [PERSON] у Акті погодження меж з суміжними землекористувачами і землевласниками землеволодіння її довіритель [PERSON] власноруч поставила свій підпис від імені матері, користувача земельної ділянки [NUMBER] позивача [PERSON], а [PERSON] була наділена правом представляти позивача згідно нотаріально посвідченої довіреності. Представник відповідача Клевецька Т.Г. в судовому засіданні позову не визнала і заперечила проти його задоволення. У заперечення на позов відповідач покликається на наступні обставини: рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради депутатів трудящих «Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва» від 24 січня 1972 року №26 [PERSON] - чоловікові позивача [PERSON] та батькові відповідача [PERSON], було виділено земельну ділянку площею 580 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно акту від 10 лютого 1972 року, затвердженого головним архітектором міста, межі вказаної земельної ділянки були закріплені на місцевості і того ж дня, державним нотаріусом було посвідчено договір про надання вказаної земельної ділянки у безстрокове користування [PERSON] У лютому 1980 року державною приймальною комісією індивідуальний жилий будинок на земельній ділянці площею 580 кв.м. по [ADDRESS] був прийнятий в експлуатацію. 05 листопада 1997 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради було прийняте рішення №351 про передачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 580 кв. м. по [ADDRESS]. Відтак площа земельної ділянки, яка передавалась [PERSON] під забудову та у власність становила 580 кв.м. [INFO] року [PERSON] помер і спадщину, яка відкрилась після його смерті прийняла позивач [PERSON] 03 листопада 1994 року відповідачеві [PERSON] рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради народних депутатів для індивідуального будівництва жилого будинку було виділено земельну ділянку площею 600 м.кв. по [ADDRESS] в м. Ковелі. Межі вказаної земельної ділянки закріплені на місцевості, що зафіксовано у відповідному акті. Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05 листопада 1997 року земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] в м. Ковель було передано у власність [PERSON] і 10 жовтня 2005 року, на підставі вказаного рішення, відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] в м. Ковель. Суміжні межі земельних ділянок в [ADDRESS], що перебуває у користуванні позивача та по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що перебуває у власності [PERSON] узгоджувались у ході виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Ковель. Земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Ковель використовується у межах правовстановлюючих документів. Технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] не складалась, однак фактична площа вказаної земельної ділянки яка перебуває у користування позивача [PERSON] є значно більшою, ніж виділялась забудовнику [PERSON] за вказаною адресою. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачами її прав, як землекористувача. Оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Ковель Волинської області використовується у межах визначених правовстановлюючими документами, а площа земельної ділянки по [ADDRESS], яка фактично перебуває у користуванні позивача є значно більшою, ніж та що виділялась під забудову, підстав для задоволення позову відповідач не вбачає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. Встановлено, що у квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ковельської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним державного акту про право власності на землю який обґрунтовувала тим, що після смерті чоловіка [PERSON] оформила право власності на спадковий будинок, що на [ADDRESS]. При виготовленні технічної документації на землю було встановлено невідповідність площі земельної ділянки, розташованої під будинком. Вважала, що площа успадкованої земельної ділянки зменшилась за рахунок сусідньої ділянки, що на [ADDRESS], в м. Ковелі, і належить на праві власності [PERSON] З таких підстав просила визнати недійсний державний акт про право власності на землю серії [NUMBER], виданий [PERSON] 10 жовтня 2005 року на земельну ділянку площею 600 кв.м. у м. Ковелі, [ADDRESS]. (справа № 159/2417/14-ц, провадження № 2/159/638/14). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2014 року у позові було відмовлено повністю. Рішення є чинним. Як у ході розгляду справи № 159/2417/14-ц, провадження № 2/159/638/14, так і у ході розгляду даної справи встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною, а відповідач [PERSON] дочкою померлого [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер і єдиним спадкоємцем майна померлого, який прийняв спадщину, є позивач [PERSON] (а.с.66). Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської Ради депутатів трудящих "Про відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва" від 24 січня 1972 року № 26 [PERSON] відведено земельну ділянку розміром 580 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] Цим же рішенням забудовника зобов'язано протягом трьох місяців одержати у головного архітектора міста Ковеля технічну документацію на забудову земельної ділянки і укласти, нотаріально завірити та зареєструвати у міськвиконкомі договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки (а.с.60). Згідно акта від 10 лютого 1972 року, затвердженого головним архітектором міста, [PERSON] відведено вказану земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. Межі відведеної земельної ділянки закріплені на місцевості дерев'яними знаками, які передані [PERSON] (а.с.61). 10 лютого 1972 року [PERSON] нотаріально укладено договір про надання виконавчим комітетом Ковельської міської Ради депутатів трудящих у безстрокове користування цієї ж земельної ділянки (а.с.58-59). Згідно з актом № 319 приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального жилого будинку по [ADDRESS], затвердженим рішенням виконкому Ковельської міської ради депутатів трудящих від 13 лютого 1980 року, фактична площа земельної ділянки, на якій побудовано житловий будинок і господарські будівлі, становить 580 кв.м. (матеріали інвентаризаційної справи №2614/25-ХІ-1975 м. Ковель, [ADDRESS]). Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05 листопада 1997 року № 351 [PERSON] (№310 у Додатку №1 до рішення) передано у приватну власність земельну ділянку площею 580 кв.м. на [ADDRESS], тобто даним рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради [PERSON] передано у приватну власність ту земельну ділянку і тієї площі, яка перебувала у користуванні з 1972 року. Земельна ділянка на [ADDRESS] є суміжною із земельною ділянкою на [ADDRESS], що на праві власності належить відповідачу [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської Ради народних депутатів від 03 листопада 1994 року № 48 відповідачу [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. для індивідуального житлового будівництва у [ADDRESS] (а.с.70,108). Межі виділеної земельної ділянки закріплені на місцевості знаками, які здані забудовнику під охорону, складено схему виносу в натурі меж земельної ділянки, що вбачається із відповідного акта (а.с.71). На підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05 листопада 1997 року № 351 відповідачеві [PERSON] було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 600 кв.м. у м. Ковелі, [ADDRESS] (а.с. 6). У ході виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку, що у м. Ковелі на [ADDRESS], позивач [PERSON], як сусідній землекористувач ділянки на [ADDRESS] власноруч із зазначенням своїх паспортних даних погоджувала межі відповідачу [PERSON], що підтверджується актом від 08 квітня 2005 року (а.с.103). Державний акт про право власності на земельну ділянку у позивача відсутній, не виготовлявся він і її спадкодавцем [PERSON], що підтверджується повідомленням Управління Держземагенства у Ковельському районі Волинської області №9-303-0.2-895/2-15 від 16 березня 2015 року (а.с.27). Правовідносини щодо набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку регулювались Земельним кодексом України 1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26 грудня 1992 року № 15-92 (далі - Декрет). Статтею 17 Земельного кодексу України 1990 року (чинного на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON].) визначено, що передача у власність земельної ділянки, яка була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Згідно з пунктом 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Тобто, майнові права спадкодавців на земельні ділянки, які видавались громадянам в період дії Земельного кодексу України в редакції 1990 року та Декрету за відсутності державних актів на право власності на землю можуть бути підтверджені рішенням органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки; даних земельно-кадастрових документів щодо місцезнаходження, площі земельної ділянки, її цільового призначення; а також документів, які вказують на встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі. З 1 січня 2002 року відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а з 15 жовтня 2008 року, крім того, - ще й за результатами аукціону. У матеріалах справи наявна копія рішення органу місцевого самоврядування від 1997 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки, площею 580 м.кв. Докази того, що упродовж 1997 року і по час розгляду справи судом органом місцевого самоврядування приймалися рішення про надання у власність [PERSON] або ж позивачу [PERSON] за адресою: м. Ковель, вул. [ADDRESS] земельної ділянки більшої площі суду не надано. Як на доказ порушення її прав, як землекористувача, а саме факту накладення земельних ділянок по [ADDRESS] в м. Ковель та по [ADDRESS], унаслідок чого розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача зменшилась, а також змінилась конфігурація вказаної земельної ділянки, позивач посилається на висновок №О-63 судової земельно-технічної експертизи у даній справі від 27 травня 2015 року згідно якого експерт констатував наявність накладення земельної ділянки по [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на земельну ділянку, що по [ADDRESS] та перебуває у користування [PERSON] по межі Г-Д довжиною 30,41 м. на 10,02 м. площею 31 кв.м. відносно даних кадастрового плану земельної ділянки по [ADDRESS] станом на 2005 рік та на 2,87 кв.м. відносно даних проекту забудови земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Ковелі станом на 1995 рік. (а.с.138-141). У той же час, згідно зазначеного висновку судової земельно-технічної експертизи у даній справі від 27 травня 2015 року, площа земельної ділянки по [ADDRESS], яка на теперішній час фактично перебуває у користуванні позивача [PERSON] становить 655 кв.м., площа земельної ділянки, яка перебуває у законному володінні відповідача [PERSON] становить 600 кв.м. (додаток до висновку а.с.144). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] за життя передавалась у власність земельна ділянка площею 580 кв.м. по [ADDRESS], а в користуванні позивача [PERSON], як спадкоємця [PERSON], за вказаною адресою перебуває земельна ділянка значно більшого розміру - 655 м.кв., а крім того площа земельної ділянки, власником якої є відповідач [PERSON] згідно Державного акут на право власності на землю серії [NUMBER] відповідає рішенню органу місцевого самоврядування про надання вказаної земельної ділянки у власність, суд не вбачає порушень відповідачами прав позивача, як землекористувача. Не заслуговують на увагу посилання позивача на генеральний план забудови земельної ділянки, оскільки він не підтверджує розміру та меж земельної ділянки яка передавалась у власність [PERSON] Крім цього, як убачається з повідомлення начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради №22.26/286 від 02.04.2015 року щодо генерального плану забудови району в який входять будинку №№42,44,46,48 по вул. Богуна в м. Ковелі, проектом забудови кварталу в районі вулиць Богуна та Данила Нечая, розробленого в 1968 році, розміщення житлових будинків з присадибними ділянками № №№42,44,46,48 по вул. Богуна не було передбачено. Останній житловий будинок, який відображено в проекті, має №36 по вул. Богуна. В розпорядженні відділу є матеріали стереотопографічної зйомки міста Ковель станом на 1995 рік, виконані Українським державним науково-виробничим інститутом зйомок міст та геоінформатики «Укргеоінформ».(а.с.68). Відтак висновок експерта про накладення земельних ділянок одна з яких перебуває у власності відповідача [PERSON] на підставі відповідних правовстановлюючих документів, а інша - у фактичному користуванні позивача, не є підставою для задоволення позову. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Усупереч наведеним правовим нормам позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що при виготовленні державного акта про право власності на землю на ім'я відповідача [PERSON] від 10 жовтня 2005 року серії [NUMBER] були порушені межі належної спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки. Тому, відсутні підстави для задоволення позову. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі ст. ст. 17 Земельного кодексу України 1990 року, Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26 грудня 1992 року № 15-92, ст. 116, п. 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed