Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У листопаді 2016 року ТОВ "МЛП-ЧАЙКА" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.05.2014 року, з вини відповідача, було пошкоджено транспортний засіб, автомобіль [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності. Вина відповідача встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 23.05.2014 року . Відповідно до акту виконаних робіт №ЗА-0007502 від 29.07.2014 року страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER] стоновиласуму 41 777 грн. 40 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія", згідно договору у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС / 8319555. ТОВ "МЛП-ЧАЙКА" звернулось до ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія"із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначена вище подія була визнана страховою, вартість страхового відшкодування склала 10 587 грн. 35 коп. Однак, на день подачі позивачем позову до суду ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія" не виплатило позивачу зазначену суму страхового відшкодування. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 41 777 грн. 40 коп. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача та відповідача в судове засідання також з'явився, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні, крім того, надав до суду письмові заперечення. Претя особа у судове засідання свого представника не направила, однак була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши поястення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 08.05.2014 року о 12 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Тойота Корола», д.н.з. [NUMBER], який належить йому на праві власності, та рухаючись по пр. Палладіна - шляхопровід «Біличі» в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля «Нива», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду, після чого автомобіль «Нива» відкинуло на автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України. Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 23.05.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Майнові інтереси власника транспортного засобу «Тойота Корола», д.н.з. [NUMBER] було застраховано у страховій компанії ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія", згідно договору у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС / 8319555. Відповідно до акту виконаних робіт №ЗА-0007502 від 29.07.2014 року страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER] стоновило 41 777 грн. 40 коп. У відповідності до норм ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до третьої особи, яка повідомила, що нею прийнято рішення, щодо виплати страхового відшкодування в сумі 10 587 грн. 35 коп., разом з тим, позивачу третя особа не здійснила жодної виплати зі страхового відшкодування. Користуючись своїм абсолютним правом, як потерпілого, на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, з урахуванням правової позиції , викладеної у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, шляхом стягнення шкоди у розмірі 41 777 грн. 40 коп. В якості доказів щодо підтвердження розміру шкоди, позивачем надано до суду калькуляцію №КА-1535 від 23.06.2014 року, видану ТОВ «Автоцентр на кільцевій», копію платіжного доручення №38 від 25.06.2014 року, акт виконаних робіт №ЗА- 0007502 від 29.07.2014 року, та гарантійний талон. Однак, законодавством України визначено порядок розрахунку розміру заподіяної шкоди. Відповідно до Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Згідно ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілим особам повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як Звіт про оцінку майна (актом оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Право на практичну діяльність за відповідними напрямами оцінки майна та спеціалізаціями в межах цих напрямків надається суб»єктам оціночної діяльності після отримання відповідних сертифікатів, які видає Фонд державного майна України, що передбачено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оцінювачем такої шкоди може бути компетентний субєкг оціночної діяльності в контексті вимог ст.ст. 5, 6 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" №2658-111, якого внесено до Державного реєстру оцінювачів, що веде Фонд державного майна України. Відповідно до ч,2 гі.32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, для застосованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом, підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до чистини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту З частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.2 п.32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, для застосованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини в трати товарної вартості. Отже, за змістом вказаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Однак, відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, у відповідності до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (Звіт про оцінку, акт оцінки майна) в якості підтвердження розміру заподіяної шкоди. При цьому, надана позивачем калькуляція, акт виконаних робіт, не можуть бути належним доказом в силу вимог ст. 60 ЦПК України, оскільки за наданими доказами не можливо встановити дійсний розмір збитків, завданих позивачу. В судовому засіданні суд роз`яснив сторонам вимоги ст. 10 ЦПК України, зокрема їх право заявляти клопотання про призначення експертизи. Разом з тим, клопотання про призначення експертизи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed