Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

29 вересня 2016 року (як вбачається із відбитка штемпеля установи зв'язку на конверті поштового відправлення) позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], яким просив звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 05 грудня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бородіною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3520, що належить [PERSON] (ІПН [NUMBER], 83100, 83100, [ADDRESS]), зокрема: предмет іпотеки 1 - будівля аптеки літ. А-1 загальною площею 392, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; предмет іпотеки 2 - нежитлове та прибудоване приміщення під аптеку на першому поверсі житлового будинку літ. А-3 з прибудовою літ. А. 1-1 загальною площею 78, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, код ЄДРПОУ 25959784) до Приватного підприємства «Фірма Фармацея» за Договором про відкриття кредитної лінії № 27-Н/13/66/КЛ-КБ від 24 жовтня 2013 року в розмірі 6 209 633, 09 грн. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 24 жовтня 2013 року між позивачем та третьою особою - приватним підприємством «Фірма «Фармацея» було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 27-Н/13/66/КЛ-КБ, за яким позивач відкрив третій особі відновлювальну кредитну лінію та надав кошти в сумі 4 700 000 грн., з кінцевим строком повернення до 23 жовтня 2015 року. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, перерахувавши кредитні кошти ПП «ФІРМА «ФАРМАЦЕЯ», проте останнє належним чином не виконує покладені на нього зобов'язання за кредитним договором та не здійснює повернення позивачу кредиту, процентів у розмірах та термінах, що передбачено договором. Станом на 08.08.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 6 209 633, 09 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 4 700 000, 00 грн., а заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом - 1 509 633, 09 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань ПП «Фірма «Фармацея» за кредитним договором, відповідачем [PERSON] було надане забезпечення: предмет іпотеки 1 - будівля аптеки літ. А-1 загальною площею 392, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та предмет іпотеки 2 - нежитлове та прибудоване приміщення під аптеку на першому поверсі житлового будинку літ. А-3 з прибудовою літ. А. 1-1 загальною площею 78, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке передано [PERSON] в заставу на підставі Договору іпотеки від 05 грудня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бородіною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3520, з наступними змінами та доповненнями внесеними згідно Договору № 1 від 11 вересня 2014 року зареєстрованого за № 4536, Договору № 2 від 25 грудня 2014 року зареєстрованого за № 7120, Договору № 3 від 23 червня 2015 року зареєстрованого за № 3324. Відтак, позивач має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити всі свої вимоги до третьої особи. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, третя особа про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не з'явились. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 24 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» та Приватним підприємством «Фірма «Фармацея» було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 27-Н/13/66/КЛ-КБ, згідно умов якого позивач надав третій особі кошти в сумі 4 700 000 грн., на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання до 23 жовтня 2015 р. Відповідно до п. 1.3.1. кредитного договору, проценти за користування кредитом становлять UIRD 3M+3,0% річних, але не менше 16,5 % річних. Відповідно до Договору про внесення змін № 3 від 23.06.2015 року до Кредитного договору було змінено п. 1.3.1. Кредитного договору, та що з 01.06.2015 року розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом встановлено: з дати укладення Кредитного договору і по 23 квітня 2014 року включно 16,5 % річних; з 01 серпня 2014 року до 31 березня 2015 року включно 19,53 % річних; з 01 червня 2015 року до 31.08.2015 року включно 22,0% річних;з 01.09.2015 року й до кінця строку дії кредитного договору 22,9 % річних. Пунктами 1.1. та 8.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом та здійснювати повернення, наданого в межах встановленого ліміту Кредитної лінії, в повному обсязі не пізніше останнього дня дії Кредитної лінії, зазначеного в п. 1.4. Кредитного договору. Відповідачем та третьою особаю не надано доказів виконання зобов'язаннь за кредитним договором щодо повернення позивачу кредиту, процентів у розмірах та строки, визначені п. п. 1.2., 6.1.- 6.3., 8.1. Кредитного договору. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ПП «Фірма «Фармацея» перед позивачем за кредитним договором становить 6 209 633, 09 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 4 700 000, 00 грн. та заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом в розмірі 1 509 633, 09 грн. Згідно Договору іпотеки від 05 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» та відповідачем [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бородіною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3520, з наступними змінами та доповненнями внесеними згідно Договору № 1 від 11 вересня 2014 року зареєстрованого за № 4536, Договору № 2 від 25 грудня 2014 року зареєстрованого за № 7120, Договору № 3 від 23 червня 2015 року зареєстрованого за № 3324, з метою забезпечення виконання зобов'язань ПП «Фірма «Фармацея» за Кредитним договором, [PERSON] було надане у заставу будівлю аптеки літ. А-1 загальною площею 392, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заставною вартістю 2 015 374, 00 грн. та нежитлове та прибудоване приміщення під аптеку на першому поверсі житлового будинку літ. А-3 з прибудовою літ. А. 1-1 загальною площею 78, 6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заставною вартістю 577 862, 00 грн. Ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30 - денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до умов п. 6.1. Договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Згідно пп. 4.2.3. Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право за рахунок Предмету іпотеки задовольнити всі свої вимоги у відповідності з цим договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом. Отримавши кредитні кошти, приватне підприємство «Фірма «Фармацея» умови договору про відкриття кредитної лінії № 27-Н/13/66/КЛ-КБ від 24 жовтня 2013 року року належним чином не виконувало, внаслідок чого станом на 08.08.2016 року кредиторська заборгованість за перед позивачем становить 6 209 633, 09 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту в розмірі 4 700 000, 00 грн., а заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом в розмірі 1 509 633, 09 грн. Ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ч.1. ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно із ч.6. ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою міжіпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові 6-61цс15 від 27 травня 2015 року). Ця правова позиція було змінена Верховним Судом України та викладена в постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-1205цс15. У постанові від 23 грудня 2015 року Верховний суд України зазначив, що відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). У постанові Верховного суду України від 08.06.2016 р. у справі № 6-1239 цс16 Верховний суд України зазначив, що положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, прийняв рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження. При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону Під час розгляду справи сторони ціну продажу предмету іпотеки між собою не погодили. Проте, відповідно до п. 3.2. Договору іпотеки, заставна вартість Предмету іпотеки 1 складає 2 015 374, 00 грн. та заставна вартість Предмету іпотеки 2 складає 577 862, 00 грн., відтак, сторони раніше погодили вартість предмета іпотеки. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення суду щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, викласти її у відповідності до вимог ч. 6 ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положень п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме, встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не менше ніж заставна вартість Предмету іпотеки 1 - 2 015 374, 00 грн. та заставна вартість Предмету іпотеки 2 - 577 862, 00 грн., як визначено сторонами у п. 3.2. Договору іпотеки від 05 грудня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] Згідно із ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved