Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

ПАТ «[PERSON] Аваль» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] мотивуючи наступним. За кредитним договором від 26.02.2008 № 014/4036/82/38191 ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», надало [PERSON] кредит у сумі 10 200,00 доларів США зі сплатою за нього 14,00 % річних і строком до 21.03.2018. Виконання зобов'язань позичальника було забезпечено іпотекою належної на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв. м, житловою площею 28,8 кв. м, оціненою сторонами договору іпотеки від 20.03.2008 № 014/4036/82/38193 у 152 000,00 грн. [PERSON] свої зобов'язання виконав, тоді як позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, що станом на 18.12.2014 складав 49 722,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на цю дату становило еквівалент 784 048,30 грн., в т.ч., заборгованість за кредитом 5 333,95 дол. США (84 108,37 грн.), за відсотками 3 140,94 дол. США (49 527,90 грн.), пеня за порушення графіка повернення кредиту та сплати відсотків 41 247,56 дол. США (650 412,03 грн.). Письмові вимоги про сплату боргу, звернені до відповідачів, результату не дали. Посилаючись на ці обставини, на умови договору та на положення цивільного законодавства щодо права дострокового стягнення усього боргу у випадку порушення зобов'язань позичальником, в т.ч., за рахунок предмета іпотеки, позивач просив: звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру №15, що знаходиться по вул. Павлова, будинок № 8 в смт. Королево Виноградівського району, що належить [PERSON] ([INFO], ідент. код [NUMBER]), [PERSON] ([INFO], ідент. код [NUMBER]) та [PERSON] ([INFO], ідент. код [NUMBER]), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» (м. Київ, вул. Лескова, 9, код ЄДРПОУ 14305909) за кредитним договором №014/4036/82/38193 від 26.02.2008р. у розмірі 49 722,45 доларів США, що становить 784 048,30 грн., в т.ч., заборгованість за кредитом 5 333,95 дол. США (84 108,37 грн.), за відсотками 3 140,94 дол. США (49 527,90 грн.), пеня за порушення графіка повернення кредиту та сплати відсотків 41 247,56 дол. США (650 412,03 грн.). Стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 3 654,00 гривень. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.84,133). Також подав до суду письмові пояснення, згідно яких: вказує на те, що у грудні 2010 року позивач вже звертався до суду про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, так як позичальник фактично з квітня 2009 року перестав вносити платежі по кредиту і з того часу до грудня 2010 року вніс лише два платежі по 200 доларів США. Банк надав до позову розрахунок заборгованості станом на 30.10.2010 року у валюті кредиту та у гривневому еквіваленті. За вказаним позовом Виноградівським районним судом винесено рішення від 05.01.2011 року про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, в якому борг зафіксовано у гривні. Рішенням суду дія кредитного договору не розривалась і в позовній заяві така вимога не ставилась. Відповідач [PERSON] після відкриття виконавчого провадження внесла через ДВС на погашення боргу кошти в сумі 105 464,49 грн. лише 11.09.2014 року, тобто більше ніж через 3,5 роки після ухвалення рішення. Так як кредит брався в іноземній валюті доларах США і зобовязання по ньому мають виконуватись у валюті кредиту, то поступлені кошти були спрямовані та зараховані на погашення прострочених платежів по тілу кредиту і відсотках по офіційному курсу НБУ, який діяв на момент внесення коштів. Відповідно поступленими коштами було погашено 3 959,60 доларів США прострочених платежів по тілу кредиту та 4 258,20 доларів США прострочених платежів за відсотками. Таким чином, станом на 11.09.2014 року після зарахування цих коштів залишок несплаченого тіла кредиту склав 5 333,95 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість 0,00 доларів США ,а залишок несплачених відсотків за користування кредитом склав 2 865,58 доларів США, що підтверджується розрахунокм заборгованості станом на 18.12.2014 року. Внесення цієї суми коштів повного погашення кредиту не відбулось, як про це помилково вважає [PERSON], по тій причині, що на момент подачі позову курс НБУ складав 1 долар США = 7,9380 грн., а на момент зарахування коштів 1 долар США = 12,9766 грн. Крім цього, з моменту подачі позову до суду у 2010 році нарахування по кредиту [PERSON] не припинилися, так як кредитний договір не розірваний, він продовжував діяти і клієнту щомісячно нараховувались планові платежі по тілу кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Зокрема, якщо станом на 30.11.2010 року заборгованість по сплаті відсотків складала 2 279,49 дол. США, то на момент поступлення коштів на погашення кредиту у вересні 2014 року ця заборгованість збільшилась до 7 123,78 доларів США, а станом на 18.12.2014 року, тобто на момент подачі даної позовної заяви, з врахуванням зарахованих коштів на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами склала 3 085,70 доларів США, які обовязкові до сплати позичальником [PERSON] Пеня по кредиту нарахована відповідно до п. 16.3 та п. 16.7 кредитного договору за трирічний термін. Вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на суперечить чинному законодавству, в тому числі й Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», так як іпотечне майно не відноситься до категорії майна, вказаного в п. 1 ст. 1 цього Закону, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], а [PERSON] хоча і зареєстрована в іпотечному житлі, але має інше житло (а.с.85-86). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розгляд справи повідомлені належним чином, в судове засідання жодного разу не з»явились (а.с.134,135,136). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити, оскільки кредитор раніше звертався до суду про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, рішення суду про стягнення боргу було виконане, визначена судом сума боргу сплачена, предмет іпотеки є єдиним житлом відповідачів, заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не може ставиться у звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (а.с.44-50). Також пояснив, що відповідачі є сімєю, мають спільні права та обовязки, повязані спільним побутом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. За кредитним договором від 26.02.2008 № 014/4036/82/38191 ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», надало [PERSON] кредит у сумі 10 200,00 доларів США зі сплатою за нього 14,00 % річних і строком до 21.03.2018 року (а.с.5-11). Виконання зобов'язань позичальника було забезпечено іпотекою належної на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожному по 1/3 частині, квартири [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв. м, житловою площею 28,8 кв. м, оціненою сторонами договору іпотеки від 20.03.2008 № 014/4036/82/38193 у 152 000,00 грн. (а.с.12-14). Банк свої зобов'язання виконав, шляхом надання позичальнику кредитних коштів (а.с.15). В свою чергу позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, що станом на 18.12.2014 за складав 49 722,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на цю дату становило еквівалент 784 048,30 грн., в т.ч., заборгованість за кредитом 5 333,95 дол. США (84 108,37 грн.), за відсотками 3 140,94 дол. США (49 527,90 грн.), пеня за порушення графіка повернення кредиту та сплати відсотків 41 247,56 дол. США (650 412,03 грн.) (а.с.20,90-93). Письмові вимоги про сплату боргу, звернені до відповідачів, результату не дали (а.с.16-19). Твердження представника відповідача [PERSON] про безпідставність банку виведення зазначеної заборгованості за кредитним договором, спростовується наступним. У грудні 2010 року позивач вже звертався до суду про дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, так як позичальник фактично з квітня 2009 року перестав вносити платежі по кредиту і з того часу до грудня 2010 року вніс лише два платежі по 200 доларів США. Банк надав до позову розрахунок заборгованості станом на 30.10.2010 року у валюті кредиту та у гривневому еквіваленті. На той час заборгованість складала 13286,03 доларів США, що становить 105 464,49 грн., а саме 9 293,55 доларів США (73 772,20 грн.) заборгованість по кредиту, 2 279,49 доларів США (18 094,59 грн.) заборгованість по відсотках, 530,31 доларів США (4209,56 грн.) пеня за несвоєчасне погашення відсотків, що стверджується розрахунком заборгованості та рішенням Виноградівського районного суду від 05.01.2011 року, яким уточнений позов задоволено (а.с.87,88-89). Рішенням суду дія кредитного договору не розривалась і в позовній заяві така вимога не ставилась. Відповідач [PERSON] після відкриття виконавчого провадження внесла через ДВС на погашення боргу кошти лише 20.08.2014 року, тобто більше ніж через 3,5 роки після ухвалення рішення (а.с.45,46). Таким чином, оскільки кредит брався в іноземній валюті доларах США і зобовязання по ньому мають виконуватись у валюті кредиту, то поступлені кошти були спрямовані та зараховані на погашення прострочених платежів по тілу кредиту і відсотках по офіційному курсу НБУ, який діяв на момент внесення коштів. Відповідно поступленими коштами було погашено 3 959,60 доларів США прострочених платежів по тілу кредиту та 4 258,20 доларів США прострочених платежів за відсотками. Таким чином, станом на 11.09.2014 року після зарахування цих коштів залишок несплаченого тіла кредиту склав 5 333,95 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість 0,00 доларів США ,а залишок несплачених відсотків за користування кредитом склав 2 865,58 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 18.12.2014 року. Внесення цієї суми коштів повного погашення кредиту не відбулось по причині різниці курсу долара США до гривні. Таким чином, станом на 18.12.2014 за складав 49 722,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на цю дату становило еквівалент 784 048,30 грн., в т.ч., заборгованість за кредитом 5 333,95 дол. США (84 108,37 грн.), за відсотками 3 140,94 дол. США (49 527,90 грн.), пеня за порушення графіка повернення кредиту та сплати відсотків 41 247,56 дол. США (650 412,03 грн.) (а.с.20,90-93). Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У зв"язку з тим, що позичальник допустив порушення зобов"язання, зокрема, прострочення виконання зобов"язань за договором, суд вважає, що у позивача виникло право на неустойку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, кредитно-заставним договором, укладеним між сторонами, передбачено неустойку у виді штрафу і пені та їх розмір. При вирішенні питання розміру неустойки суд керується наступним. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.09.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно встановлених судом обставин станом на 18.12.2015 року позичальнику нараховано пеню в розмірі 41 247,56 доларів США за період з 21.12.2011 року по 18.12.2014 року відповідно до п. 16.3 та п. 16.7 кредитного договору. Як встановлено судом розмір заборгованості за кредитом складає 5 333,95 доларів США. В результаті порівняння розміру боргового зобов"язання відповідача та розміру нарахованої неустойки, суд встановив, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості в сім разів. Таке перевищення, на думку суду, є значним, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, розмір неустойки слід зменшити до розміру заборгованості 5 333,95 доларів США. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, у порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил с перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, іпотекодавці отримали від іпотекодержателя на виконання умов іпотечного договору та ст. 35 Закону України договору повідомлення 10.10.2014 року (а.с.19). З позовом до суду звернувся 03.01.2015 року (а.с.2). Встановлені обставини вказують не те, що іпотекодержатель при зверненні до суду з даним позов дотримав п. 5.1. умови договору іпотеки та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення, з урахуванням вищевикладеного, на предмет іпотеки є обґрунтованими. Поряд із тим, суд враховує положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 № 1304-VII, який набрав чинності 07.06.2014 року, та приходить до наступних висновків. Так, у відповідності до п. 1 ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У відповідності до кредитного договору, кредитні кошти надано позичальникові в іноземній валюті - доларах США. Житлова квартира, яка є предметом іпотеки, та на який позивач просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, має загальну площу 45,1 кв.м. За матеріалами справи, пояснень представника відповідача, відповідачі є сімєю, повязані спільним побутом, взаємними правами та обовязками, відповідач [PERSON] має у приватній власності квартиру [ADDRESS] (а.с.140). А тому, з огляду на наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що житлова квартира, яка є предметом іпотеки, може бути примусово відчужена. Таким чином, заперечення представника відповідача спростовується встановленими обставинами, і такі не можуть слугувати підставами для відмови у позові. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення підлягають частковому задоволенню. Зокрема, з врахуванням зменшеного розміру неустойки. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" міститься роз"яснення, що у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 3654 гривень судового збору (а.с.1), тому дана сума підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача.

Outcome: partial