Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суму несплаченої середньої заробітної плати за час втрати працездатності у розмірі 4 806 грн. 9 коп., та моральної шкоди на рівні 10000 пов'язаної з ухиленням відповідачів від обов'язку своєчасної сплати компенсаційних виплат. Крім того, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за дні тимчасової непрацездатності у розмірі 1934, 59 грн., та за час затримки повного розрахунку при звільненні у розмірі 47 801 грн. 43 коп. В обґрунтування наведених позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 01.02.2009 року за сумісництвом працював в ТОВ УФА «Верус» кредитним інспектором та в ПАТ КБ «ПриватБанк» менеджером з банківського обслуговування фізичних осіб. 11.02.2009 року на робочому місці з позивачем стався нещасний випадок за обставинами якого відвідувач закладу вчиняючи акт суїциду облив себе та позивача легкозаймистою рідиною і підпалив, завдавши опіки вогнем І-ІІ ступеня обличчя, шиї, кисті рук, передпліччя загальною площею приблизно 5% тіла постраждалого. За даним фактом складено акт Форми Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Перебуваючи на стаціонарному лікуванні протягом часу з 11.02.2009 року по 24.03.2009 року та продовжуючи курс лікування амбулаторно, не в повному обсязі отримав компенсаційні виплати з тимчасової втрати працездатності. Розмір матеріальної шкоди розраховує, як несплачену середню заробітну плату за весь час втрати працездатності, який складає 43 робочих дня помноженні на 111, 79 грн. середньої заробітної плати, що дорівнює 4 806, 97грн. Ухиленням від обов'язку сплати компенсаційних виплат, позивач наполягає на позбавлені можливості у повному обсязі забезпечити себе належним лікуванням, чим спричинено моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Крім того, просить стягнути середній заробіток за дні тимчасової непрацездатності: 2 дні у вересні 2012 року; 1 день у жовтні 2012 року; 4 дня у січні 2013 року, оскільки порушуючи встановлений Кабінетом Міністрів України порядок обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності, відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлена фіксована сума на рівні 10 грн. За розрахунком наведеним позивачем загальна заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» по заробітній платі за дні тимчасової непрацездатності складає 1934, 59 грн. З 01.10.2009 року позивач був переведений на постійну роботу до ПАТ КБ «ПриватБанк», а 15.03.2013 року звільнився на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням. При звільненні остаточний розрахунок по зазначеним вище сумам з позивачем проведено не було у зв'язку з чим, просить стягнути 47 801, 43 грн. за час затримки повного розрахунку при звільнені. В судовому засіданні позивач підтримав доводи свого позову у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Зазначив, що відновлення порушених трудових прав стало можливо лише після звільнення, оскільки до теперішнього часу усвідомлюючи неправомірність дій з невиплати компенсаційних виплат у повному обсязі не мав можливості звернення до суду через загрозу втрати робочого місця. Представник відповідачів по справі - Шишелова Н.В. позовні вимоги не визнала, вказавши на відповідність діючому законодавству, встановлення власником фіксованої суми компенсаційних виплат за перших п'ять днів тимчасової втрати працездатності. В задоволенні позовних вимог просила відмовити через порушення позивачем строків позовної давнини встановленні ч.1 ст. 233 КЗпП України. Третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду ФССНВУ у м. Дніпропетровську відповідно до наданих суду заперечень зазначило, що згідно розрахунковій відомості від 15.01.2010 року «Про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів ФССНВУ» ТОВ УФА Верус відділенням в 2009 році зараховано витрат всього на суму 17 278, 31 грн., в тому числі за листами тимчасової непрацездатності [PERSON] в сумі 884, 91 грн. за рахунок нарахованих страхових внесків в період з 11.02.2007 року по 10.04.2009 року. З'ясувавши правове обґрунтування доводів сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з 01.02.2009 року на підставі наказу №П-01098 від 01.02.2009 року був прийнятий на посаду кредитного інспектора до ТОВ УФА «Верус». З цього же дня, на підставі наказу №Э.DN-ПР-2009-13 від 23.01.2009 року прийнятий за сумісництвом до ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаду менеджера з банківського обслуговування фізичних осіб. 01.10.2009 року переведений на основне місце роботи до ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі наказу №PR-2009-346 від 16.09.2009 року. 15.03.2013р. звільнений з посади на підставі ст.38 КЗпП України за згодою сторін відповідно до наказу №Э.MR-УВ-2013-40-п від 09.03.2013 року. 11.02.2009 року, під час виконання трудових обов'язків, знаходячись на робочому місці у кімнаті 209, розташованої по вул. Енгельса, 60 у м. Маріуполі з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, в наслідок якого він отримав опіки тіла. Зазначені обставини підтверджуються копією акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, та актом (спеціального) розслідування нещасного випадку за формою Н-5 проведеного комісією ТОВ УФА «Верус» 11.03.2009 року. Статтями 4 і 11 Закону України "Про охорону праці" передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівникові втраченого заробітку. Статтею 13 цього Закону роботодавця зобов'язано перераховувати розмір відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз.3 ч.4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинила втрату працездатності» від 23.09.1999року №1105-ХІV, допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподаткованого доходу) При цьому перші п'ять днів тимчасової непрацездатності оплачується за рахунок коштів підприємства, установи, організації. Розрахунок суми середнього заробітку для оплати періоду тимчасової непрацездатності розраховується відповідно до п.6 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою КМУ №1266 від 26.09.2001року, за яким у разі коли застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менше ніж календарний місяць, середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку, крім розрахунку допомоги по вагітності та пологах за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. За обставинами справи настає, що станом на дату настання страхового випадку позивач працював в ТОВ УФА «Верус» менше календарного місяця, а тому середня заробітна плата підлягає обчисленню за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку, тобто за період з 1 по 11 лютого 2009 року, що відповідно за графіком роботи складає 7 робочих днів. Згідно до додатку до особового рахунку [PERSON] за відпрацьований час у лютому 2009 року, тобто протягом 7 робочих днів нарахована заробітної плати (оклад) у сумі 158, 81 грн. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати для здійснення оплати за період тимчасової непрацездатності складає 22грн. 69коп. З огляду на викладене, проведена оплата 3-х робочих днів, на які припадав період тимчасової непрацездатності, за рахунок коштів підприємства ТОВ УФА «Верус» у розмірі 68 грн. 07 коп., та оплата всього наступного період тимчасової непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у розмірі 884 грн. 91 коп., відповідає розміру середньоденної заробітної плати позивача, що узгоджується з наведеними вимогами п. 6 Порядку. Отримання позивачем всіх належних коштів після утримання податків та інших обов'язкових платежів підтверджується, представленої в матеріалах справи випискою по картці банківського рахунку та не оспорюється сторонами. Враховуючи додержання ТОВ УФА «Верус» вимог ст.116 КЗпП України, оскільки належні позивачу кошти, зокрема допомога з тимчасової непрацездатності пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, виплачені у повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для застосування ст.117 КЗпП України, а саме: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., пов'язаних з ухиленням відповідачів від сплати компенсаційних виплат, суд приходить до висновку про доцільність відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині враховуючи наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У даному випадку при розгляді судом даної справи не було встановлено факту неправомірності дій відповідачів щодо несплати [PERSON] компенсаційних виплат, та, відповідно, заподіяння останньому моральної шкоди, з огляду на що суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] стосовно оплати періоду тимчасової непрацездатності у вересні 2012 року, жовні 2012 року та січні 2013 року суд виходить з вимог ч.1 ст.35 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 р. № 2240-III (зі змінами та доповненнями) згідно до яких допомога по тимчасовій непрацездатності, яка виплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з шостого дня непрацездатності, надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за період хвороби. Тобто допомога по тимчасовій непрацездатності має виплачуватися застрахованій особі за робочі дні згідно з графіком роботи підприємства, його структурного підрозділу або індивідуального графіка роботи застрахованої особи (якщо такий графік їй встановлено), пропущені через непрацездатність. Це саме стосується і оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця. Згідно з п. 2 Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2001 р. № 439 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановами КМУ від 13.03.2002 р. № 308, від 19.04.2006 р. № 545), оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. Відповідно до пунктів 7 - 9 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 р. № 1266 (зі змінами та доповненнями, за текстом - Порядок № 1266) середня заробітна плата обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, у межах максимальної величини (граничної суми) місячної заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Середньоденна заробітна плата обчислюється відповідно до п. 14 Порядку № 1266 шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді. Розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата застрахованої особи (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день) для оплати листка непрацездатності, є період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески. Таким періодом є останні 6 календарних місяців (з 1-го до 1-го числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. Загальна сума допомоги по тимчасовій непрацездатності визначається множенням середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів згідно з графіком роботи підприємства або індивідуальним графіком роботи працівника, що припадають на період тимчасової непрацездатності. З огляду на викладені вимоги Закону, не підлягає застосуванню спільний наказ відповідачів №СП-20010-1334 від 10.12.2010 року «Про встановлення максимального розміру оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання або травми непов'язаної з нещасним випадком на виробництві» за яким з 1 грудня 2010 року для всіх працівників ПриватБанка та А-Банка, встановлена розмір компенсації не більше 10 грн. за рахунок коштів роботодавця. Разом з тим, відповідно до ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Зі змісту п. 4 Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації не входять до складу фонду заробітної плати згідно з підпунктом 3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. В такому випадку, оскільки відповідач був звільнений 15.03.2013р., а до суду звернувся 19.11.2013р., суд вважає, що ним пропущено строки, встановлені ст.233 КЗпП України, а тому в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed