Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ "КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з указаним позовом, який обгрунтовувався тим, що 13 жовтня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 тис. грн зі сплатою відсотків за його користування на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 25 590,15 грн, яку банк і просив стягнути на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, додаткових доказів, окрім наявних у матеріалах справи не подавав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13.10.2006 року між [PERSON] та ПАТ "КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір, за умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 тис. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-11). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе кредитні зобов'язання щодо повернення кредиту та проценти за його користування, внаслідок чого станом на 31 травня 2013 року утоврилась заборгованість у розмірі 25 290,15 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5 428,74 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 18 466,64 грн, штраф (фіксована складова) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 194,77 грн. Водночас, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, про що подано письмову заяву (а.с. 25), з огляду на що суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії кредитної картки № 4149 6053 5167 6705, строком її дії до 10/08, тобто до жовтня 2008 року (а. с. 72). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд не приймає до уваги наявну в матеріалах справи нову анкету-заявку про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг як доказ продовження дії кредитної картки № 4149 6053 5167 6705 строком до 10/12, тобто до жовтня 2012 року, оскільки остання в порушення вимог частини другої статті 207 ЦК України не підписана уповноваженою особою позивача та не скріплена печаткою банку (а.с. 121). З огляду на викладене, враховуючи, що з даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду у липні 2013 року, а строк дії картки закінчився у жовтні 2008 році, належних та допустимих доказів отримання [PERSON] кредитної картки зі іншим строком дії або нової кредитної картки строком дії до 10/12 позивачем надано не було, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed