Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS], однак був змушений покинути окуповану територію з метою збереження свого життя та здоров'я. Заявник вказує, що 11.08.2014 року переїхав до Львівської області і тимчасово проживає у [ADDRESS]. До переїзду заявник працював електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 6 розряду ремонтного механо-будівельного цеху ПАТ "Стахановський завод феросплавів", про що у його трудовій книжці зроблено запис. 26.07.2014 року у зв'язку із бойовим діями завод зупинився, працівники були розпущені на невизначений час. У зв'язку із тим, що трудові відносини заявника з ПАТ "Стахановський завод феросплавів" фактично припинені, але факт їх припинення не підтверджений, тому заявник не може набути статусу безробітного і отримати забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття. Заявник просить підтвердити факт припинення його трудових відносин з ПАТ "Стахановський завод феросплавів". Заявник в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 15.06.1998 року перебуває в трудових відносинах з ПАТ "Стахановський завод феросплавів", запис про припинення трудових відносин відсутній. Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно до ч.2 ст.8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстицій України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями, покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 198 від 20 березня 2013 року "Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу" громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються, отримують соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та припинили трудові відносини у судовому порядку, пред'являють відповідне рішення суду. Враховуючи те, що заявник переселився з території проведення антитерористичної операції, не може продовжувати працювати за трудовий договором, не має можливості розірвати договір з незалежних від нього підстав, в порядку передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За вказаних обставин, є всі істотні підстави для задоволення вимог заявника.

Outcome: approved