Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

04.10.2017р. [PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулися з позовом до Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач) в якому, просять: - визнати за ними право приватної власності за кожним по ? частини земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], як за спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину після [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного будинку. Спадщину після померлого за законом прийняли позивачі та їхня мати [PERSON] [INFO] позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після батька [PERSON] по 1/3 частини за кожним на житловий будинок по [ADDRESS], а їхня мати [PERSON] не отримала. [INFO] мати [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадщина, яка складається із 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] та 1/3 частини земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування вищезазначеного будинку, яку остання успадкувала після батька [PERSON] На звернення позивачів щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, державна нотаріальна контора відмовила у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно, які відсутні у позивачів у зв'язку з їх втратою. Позивачі та їхній представник в судове засідання не з'явилися, проте 24.10.2017р. представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, судові витрати просить залишити за позивачами. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 11.10.2017р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу в його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду, при чому 18.10.2017р. третя особа звернулася до суду із заявою від 11.10.2017р., в якій просить повторно направити копію позовної заяви в електронному вигляді з метою висловлення своєї позиції щодо заявлених позовних вимог. Водночас, суд зауважує, що 12.10.2017р. копія позовної заяви в електронному вигляді повторно направлена третій особі, однак станом на 24.10.2017р. від останньої не надійшло жодних заяв чи клопотань, а тому, в силу приписів ст. 169 ЦПК України, судом не встановлено наявності поважних причин нез'явлення представника третьої особи в судове засідання, що, в свою чергу, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчив матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2003р.). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до якої входить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS], посвідченого Державним актом на право приватної власності на землю № 00000001, виданого 09.06.1994р. на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради від 18.05.1994р. № 70, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Згідно листа Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1046/01-16 від 10.10.2017р. вбачається, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 187/2004 та із заявами про прийняття спадщини зверталися [PERSON], яка зареєстрована у реєстрі спадкових справ № 285 від 06.07.2004р., [PERSON], яка зареєстрована у реєстрі спадкових справ № 457 від [INFO], [PERSON], яка зареєстрована у реєстрі спадкових справ № 456 від [INFO] Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49415643 від 10.10.2017р. видавалося 9 свідоцтв про право на спадщину, а саме: № 1426 від 12.07.2004р., № 2-121 від 04.08.2006р., № 2-122 від 04.08.2006р., № 516 від 07.11.2007р., № 517 від 07.11.2007р., № 518 від 07.11.2007р., № 501 від [INFO], № 502 від [INFO] та № 503 від [INFO] Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від [INFO], зареєстрованих в реєстрі за № 502 та № 503, позивачі після смерті [PERSON] успадкували лише по 1/3 вищевказаного житлового будинок. При чому у вказаних свідоцтвах є посилання на видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] на 1/3 житлового будинку. Водночас, згідно листа Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1046/01-16 від 10.10.2017р. свідоцтв про право на спадщину на ім'я спадкоємців після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, яка належала останньому на праві приватної власності, не видавалося. [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO]). Згідно листа Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1049/01-16 від 10.10.2017р. вбачається, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 149/2010 та із заявами про прийняття спадщини зверталися [PERSON], яка зареєстрована у реєстрі спадкових справ № 366 від 24.09.2010р., [PERSON], яка зареєстрована у реєстрі спадкових справ № 367 від 24.09.2010р. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49415785 від 10.10.2017р. видавалося 2 свідоцтва про право на спадщину, а саме: № 1-1304 від 16.12.2011р. та № 1-1326 від 21.12.2011р. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2011р., зареєстрованому в реєстрі за № 1-1326, позивачі після смерті матері [PERSON] успадкували по 1/2 частці спадкового майна, яке складається з 1/3 частки житлового будинку по [ADDRESS]. Судом встановлено, що рішенням Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 21 від 29.01.2016р. вулицю Котовського перейменовано на вулицю Котляревського, в зв'язку з чим Комунальним підприємством "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за новою назвою вулиці. Водночас, згідно листа Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 1046/01-16 від 10.10.2017р. свідоцтв про право на спадщину на ім'я спадкоємців після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, яка була успадкована останньою після [PERSON], не видавалося. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 31.08.2017р., оціночна (ринкова) вартість земельної ділянки складає 18 545 грн. 00 коп. Постановами від 27.09.2017р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачам у вчиненні нотаріальних дій та отриманні свідоцтв на спадщину на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], після [PERSON], який помер [INFO], та після [PERSON], яка померла [INFO], у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Судом також встановлено, що позивачами розміщено оголошення у місцевій газеті "Вісник Врадіївщини" № 77(9827) від 07.10.2017р. про втрату державного акта на земельну ділянку площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON]. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON] та [PERSON], окрім позивачів до нотаріальної контори більше ніхто не звертався та, що останні не мають іншої можливості, окрім як у судовому порядку, встановити своє право на спадщину за законом, яке у них виникло у зв'язку із смертю батьків, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та думку позивачів судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами.

Outcome: approved