Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

20.05.2021 [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її батька громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Ровеньки Луганської області, який помер [INFO] в місті Свердловськ Луганської області. На обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що її батько, [PERSON] , [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У 2014 року, коли м. Ровеньки Луганської області стало тимчасово не підконтрольною територією України внаслідок військових дій, батько виїхав з місця свого постійного проживання та реєстрації в м. Ровеньки Луганської області до м. Харкова, де до 2017 року фактично проживав, винаймаючи житло. 10.03.2017 батько купив житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , та з вказаного часу став проживати у власному житлі. Цей будинок батько заповідав їй. Проживання батька в м. Харкові з 2014 року вона не може підтвердити довідкою про взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи, оскільки така довідка була втрачена. 23.07.2018 [PERSON] отримав нову довідку № 0000583216 про взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи, яка приєднана до заяви. Не дивлячись на події 2014 року, вона залишилась проживати у м. Луганську, де постійно мешкає до теперішнього часу. При цьому, вона постійно підтримувала з батьком добрі родинні стосунки. 16.10.2020 батько приїхав за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , щоб навідати свій будинок. На початку листопада 2020 року батько [PERSON] захворів. У нього було діагностовано захворювання судин. 19.11.2020 [PERSON] був госпіталізований в хірургічне відділення державного закладу "Свердловська центральна міська багатопрофільна лікарня", де 24.11.2020 йому була проведена операція по ампутації лівої ноги. Після операції стан батька погіршувався, [INFO] він помер та був похований в м. Ровеньки Луганської області. Оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] , видане відділом запису актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції 02.12.2020, є недійсним і не створює для неї правових наслідків, 19.05.2021 вона звернулась до Зміївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Харків) із заявою про проведення державної реєстрації смерті, однак в проведенні державної реєстрації смерті батька [PERSON] їй було відмовлено в усній формі. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно їй для державної реєстрації смерті померлої особи та для оформлення допомоги на поховання. Просиласудовий розгляд справи провести за її відсутності, наполягала на задоволенні заяви з підстав, викладених у ній. 20.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 21.05.2021. 21.05.2021 представник заінтересованої особи Рибак Г. О. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу згідно чинного законодавства. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абз. другого ч. 1, ч. ч. 2, 4, 5 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Постановою Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 1, ч. ч. 2-4 ст. 9, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим … реалізації прав і свобод людини і громадянина. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Частинами 1, 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті …. проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. З положень цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звернулися із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00030808719 від 19.05.2021, свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а. с. 6-8). За відомостями, що містяться у паспорті громадянина України, серія [NUMBER] , місцем реєстрації заявника [PERSON] є: [ADDRESS] (а. с. 3-4). Відомостями, що містяться у паспорті громадянина України серія [NUMBER] , підтверджується місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.03.2017, посвідченим приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушкою Л. М., зареєстрованим в реєстрі за № 448 (а. с. 10). 10.03.2017 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушкною Л. М. посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за 449, за яким [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON] (а. с. 11). Згідно довідки № 0000583216 від 23.07.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , перемістився з тимчасово окупованої території за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12). До заяви про встановлення факту смерті батька [PERSON] заявник [PERSON] додала копії Довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 474) від 30.11.2020, Лікарського свідоцтва про смерть, № 474 від 30.11.2020, виданого державним закладом "Свердловська центральна міська багатопрофільна лікарня", накладної ритуального закладу "Фенікс Плюс" від 30.11.2020, фотографії могили [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в медичному закладі в м. Свердловську Луганської області, причиною смерті вказано атеросклеротичний кардіосклероз (а. с. 13, 14, 16, 17). Крім того, заявником надано копію свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , у якому зазначено, що воно видане відділом запису актів цивільного стану Ровеньковського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 02 грудня 2020 року, та з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Свердловськ Луганської Народної Республіки (а. с. 15). Отже, заявником [PERSON] доведено, що вона є громадянином України, має зареєстроване постійне місце проживання на території України (а. с. 4); її батько [PERSON] , [INFO] , був громадянином України, але помер [INFO] на території, яку визнано тимчасово окупованою територією; факт смерті [PERSON] підтверджується відомостями документів, які не є дійсним в Україні; вказані обставини унеможливлюють отримання дочкою померлого свідоцтва про смерть батька в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів громадянина України [PERSON] належить задовольнити подану нею заяву та встановити факт смерті її батька [PERSON] , що заявникові необхідно для реєстрації смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану України та подальшої реалізації права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved