Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивувала тим, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 11.12.2008 року до 23.11.2010 р. Від спільного проживання, [INFO], в сторін народився син - [PERSON]. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинилися восени 2009 року. З цього часу сторони живуть окремо та не спілкуються. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує: не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у житті сина; не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON]; не спілкується з ним взагалі, що негативно впливає на психоемоційний стан дитини; їхній син не отримує від тата жодного подарунку. Тобто, відповідач не дбає про нормальне самоусвідомлення сина, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства". Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України, позивачка вважає, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Натомість у [PERSON] з дитиною хороші, довірливі стосунки; вона забезпечила йому належні умови проживання, догляду. Ухвалою суду від 08.12.2015 р. орган опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав наведених у ньому та просила його задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації Городенківського районного сектору Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області - [ADDRESS] - в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений згідно вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Про причини неявки чи слухання справи в його відсутність заяви суду не подавав. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 07.05.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області стверджено, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками [PERSON] розірвано, сина залишено проживати біля матері, що стверджено копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2010 року. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 02.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, позивачка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище "[PERSON]" на "[PERSON]". З довідки, виданої 22.10.2015 року Городенківським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) "Веселка" слідує, що вихованням і відвідуванням дошкільного закладу [PERSON] займалася його мати [PERSON]. Його батько, [PERSON] участі у вихованні сина не приймав. Довідка № 192 від 22.10.2015 р., видана Городенківською ЗОШ 1-3 ст. № 1 стверджує, що вихованням, успішністю і відвідуванням школи учня 1-А класу [PERSON] його батько [PERSON] не займався і не цікавився. Вихованням, а також контроль за успішністю і його відвідуванням здійснювала його мати [PERSON]. Згідно розрахунку по аліментах з 01.01.2012 р. по 01.10.2015 р., виданого Відділом ДВС Городенківського районного управління юстиції, борг [PERSON] по виконавчому листу № 2-230, виданого 03.03.2010 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 01.10.2015 р. становить 33289,25 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає з сином, не приймає участі в його вихованні, не турбуються про стан здоров'я дитини, його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги, має борг по сплаті аліментів на його утримання. [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Висновком органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації № 01-29/860 від 19.11.2015 року стверджено, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації 13.11.2015 року. Висновок містить посилання на те, що [PERSON] разом з малолітнім сином та батьками зареєстрована за адресою [ADDRESS]. В поясненні від 27.10.2015 року [PERSON] повідомила, що батько з моменту виповнення синові піврічного віку перестав брати участь у вихованні сина, не надає ні матеріальної ні будь-якої іншої допомоги дитині. Не провідує їх вдома, не телефонує, не цікавиться навчанням та вихованням. Всі спроби зв'язатись із батьком були невдалими. Поспілкуватись, відібрати пояснення та обстежити умови проживання [PERSON] не вдалось, оскільки за місцем реєстрації він не проживає. Зі слів сусідів він близько п'яти років перебуває за кордоном. Фактично батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків стосовно сина. Було вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Висновок ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляються від їх виконання у відношенні свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його повноцінного розвитку, тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітнього сина [PERSON]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved