Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач 05.01.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість у сумі 41172.73 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 34511.43 грн., за відсотками 1547.26 грн., комісія 3288.45 грн., штраф 1825.59 грн., а також сплачений судовий збір, мотивуючи свої вимоги тим, що сторонами 23 січня 2015 року укладено кредитний договір № 500970112, відповідно до умов якого позивач зобов"язався надати відповідачці кредит у сумі 34894.85 грн., а відповідачка зобов"язалась у порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачевати неустойки та інші платежі відповідно до договору та додатку 1 до нього. У порушення умов договору відповідачка свої зобовязання не виконала, тому станом на 07 грудня 2015 року має прострочену заборгованість у вказаній вище сумі. Не погоджуючись з позовом, відповідачка 08.02.2016 року звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила розірвати кредитний договір, укладений сторонами 23.01.2015 року, у зв"язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, оскільки 25.09.2015 року померла мама позивачки, яка зі своєї пенсії допомагала сплачувати кредит, так як позивачка платить ще два кредити, зменшився розмір заробітної плати позивачки, вона з 05.10.2015 року тяжко хворіла. Крім того, зазначала, що банком не враховано кошти, сплачені на виконання кредитного договору від 23.01.2015 року та за первісним кредитним договором від 02.03.2014 року, а також, що з текстом кредитного договору при його укладенні відповідачка не була ознайомлена у зв"язку із дрібним шрифтом та відмовою працівника банку оголосити договір, та не отримувала зазначених коштів. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідачки проти задоволення позовних вимог ПАТ "Альфа-банк" заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 23 січня 2015 року сторонами відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України укладено кредитний договір № 500970112 (а.с.4-9), відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 34894,85 грн. на строк до 26 січня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.99% на рік (п.2 кредитного договору) та комісійної винагороди банку за управління кредитом у розмірі 1.29% на місяць (п.2.8 кредитного договору), щомісячний платіж становить 1298,53 грн. Відповідно до п.2.4 кредитного договору, кредит надано позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500465110 від 02.03.2014 року, на рахунок № 29098500465110, що відкритий позичальником у ПАТ "Альфа-Банк". Зміст договору, хоча й викладений досить дрібним шрифтом, проте є доступним для ознайомлення. Докази того, що відповідачка не була ознайомлена зі змістом договору, у справі відсутні. Більше того, своїм підписом у кредитному договорі відповідачка засвідчила, відповідно до п.5 кредитного договору та Анкети-Заяви на отримання кредиту по продукту "Рефінансування споживчих та готівкових кредитів", що вона ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб, які є складовою кредитного договору, та роз"яснені відповідачці, зрозумілі їй і з якими вона цілком згодна (а..с.4). Перерахування позивачем коштів в рахунок укладеного кредитного договору підтверджено випискою з особового рахунку [PERSON] (а.с.12). Відповідачка свої зобов"язання за договором виконала не у повному обсязі, що нею не заперечується та підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.11) і випискою по особовому рахунку (а.с.12), відповідно до яких відповідачкою щомісячно до 26.09.2015 року сплачувалось по 600 грн. (перший платіж 872,94 грн.). Внаслідок цього виникла заборгованість, яка станом на 07 грудня 2015 року складає : заборгованість за кредитом 34511,43 грн., заборгованість по відсотках 1547,26 грн., заборгованість по комісії - 3288,45 грн., всього 39347,14 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником обов"язку повернути позику визначено у ст.1050 ЦК України, зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Як вбачається з п.13 кредитного договору, сторонами обумовлено застосування до позичальника відповідальності у виді штрафу у розмірі 50 грн. у разі повного або часткового прострочення платежів за договором за кожне порушення, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу, та, додатково до вказаного штрафу, у разі прострочення платежу, що триває п"ять і більше календарних днів, - штраф у розмірі 150 грн. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, вимога позивача про стягнення штрафу, який складається, фактично, з двох різних нарахувань за одне й те ж порушення, підлягає задоволенню частково, у розмірі 150 грн.х10 174,41 грн. (сплачена сума) = 1325,59 грн. Посилання відповідачки на неврахування позивачем сплачених нею коштів за кредитним договором від 23 січня 2015 року спростовуються розрахунком заборгованості, дані якого узгоджуються з наданими відповідачкою чеками (а.с.42-44). Таким чином, всього підлягає стягненню з відповідачки заборгованість станом на 07 грудня 2015 року у сумі 39347,14 грн.+1325,59 грн.= 40672,73 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (ч.2 ст.652 ЦК України). При укладенні кредитного договору сторони обумовили, що настання істотних змін обставин, якими позичальник керувався при укладенні цього договору, не є підставою для внесення відповідних змін в умови цього договору та\\або його розірвання; ризик настання істотних змін обставин несе позичальник (п.27 кредитного договору). Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом, незважаючи на наявність даних, що свідчать про тяжкі життєві обставини (копія свідоцтва про смерть матері та довідки про хворобу [PERSON] а.с.38, 39), не доведено одночасної наявності всіх підстав для розірвання договору, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України. Посилання відповідачки на неврахування позивачем здійснених нею у 2014 році платежів за первісним кредитним договором від 02.03.2014 року не стосуються предмета позову, а тому не беруться судом до уваги. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial