Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, посилаючись на те, що Наказом Міністра юстиції України №3431/к від 21.10.2015 було припинено дію Контракту з директором державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», укладеного 10 квітня 2013 року з [PERSON] та звільнено її з посади директора з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до п.7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що зазначений наказ є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки вказані в ньому підстави, а саме встановлення факту застосування до [PERSON] заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» на підставі критерію, визначеного пунктом 8 частини другої статті 3 цього Закону, не мали місця; наказ суперечить Конституції України, положенням Закону України «Про очищення влади», порушує права, свободи та інтереси [PERSON] . Крім того, при видачі наказу не додержані правила і порядок передбачений ст. 5 Закону України «Про очищення влади». За таких обставин позивач просив: визнати незаконним та скасувати Наказ Міністра юстиції України № 3431/к від 21.10.2015 щодо припинення дії Контракту з директором державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» [PERSON] , звільнення її з посади та застосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади»; зобов`язати Міністерство юстиції України поновити [PERSON] на посаді директора державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» шляхом видання відповідного наказу; стягнути з державного підприємства «Державний інститут судових економіко- гравових та технічних експертних досліджень» різницю в заробітку [PERSON] під час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 21.10.2015; звернути до негайного виконання Міністерством юстиції України поновлення [PERSON] на посаді директора та стягнення з державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» різницю в заробітку [PERSON] під час виконання нижчеоплачуваної роботи за 1 місяць, починаючи з 21.10.2015; зобов`язати Міністерство юстиції України виключити [PERSON] з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади". Ухвалою суду від 07.12.2015 у справі відкрито провадження. На виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017, у вказаній справі проведено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити позов з викладених в ньому підстав. Представник Міністерства юстиції України просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи, викладені в позовній заяві позивача є недоведеними та необґрунтованими. Зокрема зазначав, що звільнення позивача відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відбулися на законних підставах, оскільки відносно останнього було проведено перевірку з дотриманням усіх норм законодавства України. Представник ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» в будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву не надав. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.04.2013 Державною реєстраційною службою України, в особі Голови було укладено контракт з керівником підприємства, що є у державній власності, на підставі якого наказом Державної реєстраційної служби України № 196/к від 10.04.2013 [PERSON] була призначена на посаду директора Державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» 19.05.2015 Міністром юстиції України та [PERSON] була підписана додаткова угода № 1 до зазначеного контракту. На виконання Наказів Міністерства юстиції України № 2338/к від 30.07.2015 2394/к від 04.08.2015 Міністерством юстиції України 05.08.2015 розпочато проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» стосовно керівників державних підприємств, які належать до сфери управління Міністерства юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України №3431/к від 21.10.2015 було припинено дію Контракту, укладеного 10.04.2013 з позивачем, підпункт г пункту 5.2 розділу та звільнено з посади директора державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до п.7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України із застосуванням заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» на підставі критерію, визначеного п. 8 ч. 2 ст. 3 цього Закону на період 10 років з дня набрання даним Законом чинності. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про очищення влади» відомості про [PERSON] як про особу, щодо якої встановлено заборону, передбачену цим Законом, внесено Міністерством юстиції України до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади". Відповідно до п.7-2 ч.1 ст.36 Кодексу законів України про працю підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади». Згідно п.18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України трудових спорів» №9 від 06.11.1992 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність закону. Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону. Відповідно до п.8 ч.2 ст.3 Закону заборона, передбачена ч.3 ст.1 Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не були звільнені в цей період з відповідної посади за власним бажанням: керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг. Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» визначається Порядком проведення перевірки відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 (далі - Порядок № 563). План проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №0/1025 містить примітку, що керівник органу або голова суду відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про очищення влади» визначає дату початку проведення перевірки у відповідному органі або суді з урахуванням строків, установлених зазначеним Законом, та необхідності завершення проведення перевірки в межах строків, установлених цим планом. Згідно із ч. 4 ст. 5 Закону № 1682 організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абз. 3 цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка. Аналогічне положення міститься у п. 4 Порядку проведення перевірок достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.3,4 ст.1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого Постановою КМУ№ 563. із змінами внесеними Постановою КМУ " 167 від 25.03.2015. Пунктом 5 Порядку № 563 визначено, що керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі, в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу. На підставі ст.4 ЗУ «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява). Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону. Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. На виконання вказаних норм закону позивачем 05.08.2015 було подано заяву про незастосування до неї заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» та згду на проходження перевірки, передбаченої цим Законом. Частинами 11 та 14 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» зазначено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку, що зобов`язує орган, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка, ознайомити цю особу з даним висновком, забезпечивши їй при цьому законне право на судове оскарження. Керівник органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка, на підставі висновку про результати перевірки звільняє таку особу із займаної посади. Так, оспорюваний наказ містить посилання на норми ч. 14 ст. 5 Закону України «Про очищення влади». Разом з тим, матеріали справи не містять відповідного висновку про результати перевірки. Рішення про звільнення позивача прийнято виключно на підставі службової записки директора Департаменту з питань люстрації Козаченко Т.А. від 25.09.2015 №11.0.2/1739 та доповідної записки директора Департаменту з питань люстрації Козаченко Т.А. від 07.10.2015. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не було надано доказів на спростування доводів позивача щодо не ознайомлення її зі змістом вищевказаних документів та порушення вимог ч. 11 ст. 5 Закону України «Про очищення влади». Також суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 2 статті 1 ЗУ «Про очищення влади» встановлено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON] , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. Аналіз зазначеної норми закону свідчить, що очищення влади (люстрація) застосовується до осіб, які брали участь в управлінні державними справами своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON] повинен застосовуватися принцип індивідуальної вини. Також, на необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів наголошується й у Резолюції Парламентської асамблеї ООН Європи від 27.06.1996 № 1096 «Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем». Зокрема, у ній зазначено, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена в кожному конкретному випадку, а особі, яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду (пункти 12, 13). Встановлені зазначеною Резолюцією № 1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14.02.2006 в справі «Турек проти Словаччини», від 24.04.2007 в справі «Матиєк проти Польщі», від 17.07.2007 в справі «Бобек проти Польщі», від 15.01.2008 в справі «Любох проти Польщі»). Так, у рішенні «Любох проти Польщі» ЄСПЛ наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такою гарантією передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61). Необхідність доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, європейськими стандартами визначено як один із ключових критеріїв, що стосуються процедури люстрації, на чому наголошує Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у висновку від 14-15.12.2012 № CDL-AD(2012)028 щодо «Закону про люстрацію» колишньої югославської республіки Македонія (пункт 7). Частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON] , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Натомість доказів вчинення позивачем будь-яких дій, тим більше протиправних, прийняття рішень чи допущення бездіяльності, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України [PERSON] , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини відповідачами не надано. Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року «Брумареску проти Румунії» (пункт 61). Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011). Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у рішенні від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку. Так як судом встановлено, що висновок щодо результатів перевірки позивача, в порушення вимог закону, взагалі не був складений, внаслідок чого позивач був позбавлений права на оскарження результатів перевірки, суд приходить до висновку про порушення порядку звільнення позивача, визначеного законом. Крім того, питання щодо обіймання позивачем посади в період 2013-2014 року, та віднесення позивача за цим критерієм до осіб, які підлягають обов`язковій люстрації, потребувало додаткової перевірки, та з`ясування повноважень останнього, проте відповідач без детального з`ясування цих обставин, обмежився лише формальним вивченням Статуту Державного підприємства «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень», без належної перевірки, чим порушив конституційні права позивача на захист, та надання останньому можливості оскаржувати висновки, щодо зайняття позивачем посади в 2013-2014 році, яка безумовно не дозволяла йому залишатись на попередній роботі. За таких обставин, суд вважає, що Міністерством юстиції України при винесені наказу №3431/к від 21.10.2015 «Про звільнення [PERSON] не дотримано принципів, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист, та порушило визначену законом процедуру. Положеннями ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З урахуванням вищевикладеного, заявлені позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України №3431/к від 21.10.2015 «Про звільнення [PERSON] », поновлення на посаді директора державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» підлягають задоволенню. Вимоги позову про стягнення з державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» різниці в заробітку [PERSON] під час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 21.10.2015 задоволенюю не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення його прав в цій частині вимог. Відповідно до п. 5 розділу ІІ Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2014 № 1704/5, підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену ч.ч. 3 або 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», є надходження до Реєстратора, зокрема обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади», від органу, який проводив перевірку та відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 23.10.2019 у справі № 0840/3112/18 зазначив, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позову в частині зобов`язання Міністерство юстиції України виключити [PERSON] з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади», підлягають задоволенню, оскільки, повністю відповідають цілям забезпечення ефективного поновлення прав позивача, які були порушені відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваного наказу. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволено ї чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Отже, з Міністерства юстиції України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1461,60 грн.

Outcome: partial