Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 листопада 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення грошових коштів (а. с. 2-8). В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька - [PERSON] за депозитними вкладами, зробленими останнім на підставі договорів, укладених з ПАТ КБ "Приватбанк", а саме: депозитного вкладу у сумі 80 000,00 грн. з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER],відкритому у відділенні № 193 Кримського РУ ПАТ КБ "Приватбанк" згідно умов договору SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року; депозитного вкладу у сумі 815,21 доларів США з відповідними відсотками, що знаходяться на картковому рахунку № 6762462081517630, відкритому 19 вересня 2012 року у відділенні Кримського РУ ПАТ КБ "Приватбанк"; депозитного вкладу у сумі 13123,48 доларів США з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому у відділенні № 161 Кримського РУ ПАТ КБ "Приватбанк" згідно умов договору SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року. Листом від 21 травня 2014 року позивач звернувся на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з письмовою заявою щодо виплати вказаних банківських вкладів [PERSON] Проте така заява не була задоволена, грошові кошти не були виплачені [PERSON], у зв'язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача вказані грошові кошти. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договори банківського вкладу з батьком позивача укладались на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя (а. с. 58-61). Представник ПАТ КБ "Приватбанк" також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договором банківського вкладу перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до пояснень наданих представником позивача у судовому засіданні, а також з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька - [PERSON] за депозитними вкладами, зробленими останнім на підставі договорів, укладених з ПАТ КБ "Приватбанк", в тому числі: за депозитним вкладом у сумі 80 000,00 грн. з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому у відділенні № 193 Кримського РУ ПАТ КБ "Приватбанк" згідно умов договору SAMDN25000726882922 від 03 липня 2012 року; за депозитним вкладом у сумі 815,21 доларів США з відповідними відсотками, що знаходяться на картковому рахунку [NUMBER], відкритому 19 вересня 2012 року у відділенні Кримського РУ ПАТ КБ "Приватбанк"; за депозитним вкладом у сумі 13123,48 доларів США з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому у відділенні № 161 Кримського РУ ПАТ КБ "Приватбанк" згідно умов договору SAMDN25000734458813 від 10 квітня 2013 року (а. с. 37, 38). Листом від 21 травня 2014 року позивач звернувся на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" з письмовою заявою щодо виплати вказаних банківських вкладів [PERSON], проте така заява не була задоволена, грошові кошти не були виплачені позивачу. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності грошових коштів (станом на день звернення до суду та ухвалення даного рішення) на відповідних банківських рахунках, відкритих на ім'я батька позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" на виконання умов відповідних договорів банківського владу, та враховуючи, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати факт наявності невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань за цими договорами, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.11 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне судові витрат по даній цивільній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed