Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

16 липня 2015 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Державного підприємства "Смоли", в якому просить суд визнати незаконними дії Державного підприємства «Смоли» щодо ненарахування та невиплати їй винагороди за вислугу років у період з 01 липня 2014 року по червень 2015 року, стягнути з Державного підприємства «Смоли» на її користь невиплачену винагороду за вислугу років у розмірі 11179,20 (одинадцять тисяч сто сімдесят дев'ять) гривень 20 коп. та стягнути з Державного підприємства «Смоли» на її користь моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 1998 року і по теперішній час працює на ДП «Смоли» на різних посадах. Відповідно записів в трудовій книжці позивачки 05.10.1998 року вона була прийнята на посаду інженера II категорії з організації управління виробництвом відділу фондів та господарських структур ДП «Смоли»; 13.04.1999 року була переведена на посаду економіста з договірної та претензійної роботи комерційного відділу ДП «Смоли»; 30.09.1999 року була переведена на посаду ведучого інженера з митної роботи комерційного відділу ДП «Смоли»; 25.04.2012 року була переведена на посаду начальника відділу маркетингу ДП «Смоли»; 30.08.2013 року була звільнена у зв'язку зі скороченням штату згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП України, але відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.03.2014 року була поновлена на попередній посаді, оскільки звільнення позивачки роботодавцем із займаної посади було визнано судом незаконним; 16.04.2014 року була звільнена за власним бажанням; 01.07.2014 року була прийнята на посаду радника директора з комерційної роботи ДП «Смоли». До моменту звільнення позивачки 16.04.2014 року їй щомісячно виплачувалася винагорода за вислугу років - надбавка за стаж роботи у відповідності до вимог діючого на підприємстві Колективного договору. Згідно розділу 5 п.5.8 Колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом ДП «Смоли», адміністрація зобов'язується щомісяця виплачувати винагороду за вислугу років відповідно до затвердженого Положення Про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства (додаток 2 до Колективного договору). П.2 вказаного Положення зазначає, що у стаж роботи, який дає право на одержання надбавки, включається час безперервної роботи на підприємстві, який обчислюється щомісяця в повних роках. Відповідно до п.4 пп.4.2 Положення стаж роботи, який дає право на одержання надбавки, не переривається, але час перерв у цей стаж не включається у випадку надходження на роботу висококваліфікованих фахівців, звільнених з ВО ПХЗ за власним бажанням. Оскільки ДП «Смоли» є підприємством, що виділилося з ВО «ПХЗ» та створене на його промисловому майданчику, то дана норма поширюється на висококваліфікованих працівників, звільнених з ДП «Смоли» за власним бажанням після їх повторного прийняття на роботу на підприємстві. Отже, після повернення позивачки на роботу до ДП «Смоли» 01.07.2014 року на посаду радника директора з комерційної роботи виплата їй винагороди за вислугу років згідно вказаних норм Колективного договору повинна бути поновлена за вирахуванням із безперервного стажу того періоду, який вона не працювала після звільнення за власним бажанням (з 16.04.2014 року по 01.07.2014 рік). Але оскільки зазначена виплата так і не була відновлена адміністрацією за спливом певного проміжку часу позивачка звернула до керівництва із проханням розібратися у цій ситуації. У відповідь на це у грудні 2014 року директор підприємства [PERSON] підписав відповідне клопотання, яке разом із трудовою книжкою було розглянуто комісією з установлення виробничого стажу роботи у складі, затвердженому наказом № 184/К від 15.12.2014 року. За результатами розгляду комісією було прийняте відповідне протокольне рішення про встановлення трудового стажу і призначення розміру винагороди за вислугу років за весь термін праці. Але з того часу і дотепер вказана винагорода позивачці з невідомих причин не нараховувалась і не виплачувалась. Про це [PERSON] стало відомо у березні 2015 року, коли вона помітила різке зменшення заробітної плати і звернулася за розрахунковим листком про нарахування заробітної плати за лютий 2015 року. Отримавши відомості про нарахування заробітної плати і виплат, позивачка дізналася, що підприємством грубо порушені її трудові права, оскільки їй встановлено неповний робочий тиждень і не нараховується винагорода за вислугу років. Після цього [PERSON] неодноразово зверталася до адміністрації в усному, а потім і у письмовому порядку, намагаючись розібратись у ситуації і сподіваючись, що нарахування надбавки за вислугу років не зроблене внаслідок якоїсь технічної помилки. Але 10.06.2015 року отримала відповідь від керівника ДП «Смоли» [PERSON], у якій зазначено, що комісією прийняте рішення про відсутність підстав для встановлення їй винагороди за вислугу років. 11.06.2015 року позивачка звернулася до директора підприємства з проханням надати їй вказане рішення комісії, на яке міститься посилання у відповіді від 10.06.2015 № 73 про відсутність підстав для встановлення безперервного стажу роботи, що дає право на одержання надбавки в розмірі, визначеному п.1.1. Положення. У відповідь на звернення позивачка отримала протокол № 5 від 06.01.2015 року про засідання комісії про встановлення безперервного стажу роботи для виплати винагороди за вислугу років при ДП «Смоли», згідно якого комісією вже у іншому складі (склад затвердженого наказом № 03 від 06.01.2015) встановлено, що для встановлення позивачці безперервного стажу роботи для виплати винагороди за вислугу років відсутні підстави. При цьому, винагорода за вислугу років працівнику є гарантованою виплатою і залежить виключно від стажу роботи, який визначається на підставі трудової книжки працівника. Тому підстави для її виплати визначаються діючим Колективним договором, а не бажанням або небажанням роботодавця чи діючої на підприємстві комісії її встановлювати. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Оскільки згідно п. 5 Положення "Про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства" надбавка за вислугу років нараховується виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) працівника, а її розмір при безперервному стажі роботи від 15 років до 20 років складає 17% посадового окладу (п.1.1. Положення), то виходячи із розміру посадового окладу позивачки 5480 гривень, вона повинна була у період з 01.07.2014 року по теперішній час щомісячно отримувати винагороду за вислугу років у розмірі 931,60 гривень, що за весь період складає 11179,20 гривень, які позивачка так і не отримала дотепер. В наданій суду письмовій заяві представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить суд визнати незаконними дії Державного підприємства «Смоли» щодо ненарахування та невиплати [PERSON] винагороди за вислугу років у період з 01 липня 2014 року по 17 серпня 2015 року, стягнути з Державного підприємства «Смоли» на користь [PERSON] невиплачену винагороду за вислугу років у розмірі 12591,60 гривень та стягнути з Державного підприємства «Смоли» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник [PERSON] підтримали заявлений позов з наведених вище підстав, просили задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Позивач пояснила, що на даний час не працює на підприємстві відповідача, звільнена за прогул і оспорює своє звільнення у судовому порядку. Представник відповідача Дорошенко І.М. в наданих суду письмових запереченнях просить суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, зазначила, що 16.04.2014 року позивачка відповідно до наказу №28/ОС від 15.04.2014 року за власним бажанням була звільнена з підприємства, про що свідчить запис у трудовій книжці, а 01.07.2014 року прийнята на ДП «Смоли» як новоприйнятий працівник. Таким чином, відповідно до Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства, права на одержання надбавки у позивачки виникає відповідно до п.6 Положення, в розмірі передбаченому п. 1.1. Положення - 5 % розміру посадового окладу. П. 4 Положення передбачені окремі випадки врахування стажу роботи без перерви, що дає право на одержання надбавки залежно від стажу роботи в розмірах відповідно п. 1.1. Положення. Відповідно до п. 16 Положення, безперервний стаж роботи для виплати надбавки визначається комісією з установлення виробничого стажу. В грудні 2014 року на ДП «Смоли» директором створена така комісія згідно наказу № 184/к від 15.12.2014 року «Про затвердження складу комісії по виплаті надбавки за вислугу років». Відповідно до п. 16 Положення, склад комісії затверджується керівником підприємства з числа керівників підприємства, юрисконсульта і представника комітету профспілки. Наказом від 06.01.2015 року № 03 «Про затвердження складу комісії по виплаті надбавки за вислугу років» змінений склад призначеної комісії, а наказ № 184/К від 15.12.2014 року був визнаний таким, що втратив чинність. Комісія для визначення безперервного стажу роботи працівників скликається за результатом роботи або наприкінці календарного року або на початку наступного. За результатом роботи за 2014 рік, на підприємстві комісія засідала на початку 2015 року, а саме 06.01.2015 року. До цього часу, жодні рішення щодо позивачки або інших працівників, не приймалися. 06.01.2015 року протоколом № 5, у повному складі комісії, призначеної відповідно до наказу № 03 від 06.01.2015 року, прийнято одноголосне рішення про відсутність підстав для врахування безперервного стажу роботи для позивачки, що дає право на виплату надбавки в розмірі передбаченому п.1.1. Положення. В такому разі, нарахування та виплата надбавки позивачці має здійснюватися в порядку п. 6 Положення. Твердження позивачки, що після її повернення на роботу, а саме 01.07.2014 року, виплата винагороди повинна бути поновлена з врахуванням безперервного стажу роботи на підприємстві, не є правомірним, на відповідача не покладено обов'язку безумовно врахувати безперервний стаж роботи та здійснити виплату надбавки працівнику. П. 16 Положення передбачено, що безперервний стаж роботи, визначається комісією з наданими відповідними повноваженнями, яка розглядає питання щодо визначення безперервного стажу, за результатом якого уповноважена приймати рішення. Твердження позивачки, що в грудні 2014 року нібито комісією з установлення виробничого стажу відповідно до наказу № 184/К від 15.12.2014 року прийнято щодо позивачки рішення про встановлення безперервного стажу для виплати надбавки за вислугу років та прийняте без пояснень та причин, є таким, що не відповідає дійсності. Всі рішення щодо працівників з встановлення безперервного стажу роботи на підприємстві та виплати у зв'язку з цим винагороди за вислугу років за останній календарних рік приймалися 06.01.2015 року у складі діючої комісії відповідно до наказу від 06.01.2015 року № 03. Рішення приймаються шляхом голосування, заперечень щодо прийнятого відносно позивачки рішення у членів комісії не було; рішення прийнято одноголосно та об'єктивно. 11.06.2015 року позивачка звернулася до відповідача з приводу виплати винагороди за вислугу років, до цього часу жодних заяв, заперечень, листів не було. Так, підстави для виплати винагороди за вислугу років при визначенні безперервного стажу працівників визначаються лише комісією відповідно до умов діючого Положення, як невід'ємної частини колективного договору підприємства. Таким чином, відповідач дотримується умов колективного договору та законодавства України, жодних порушень вимог закону з причин, визначених в позовній заяві, не вбачає. Крім того, твердження позивачки, що за час роботи на підприємстві їй неодноразово оголошувалися подяки не відповідають дійсності. Так, відповідно до відомостей трудової книжки позивачки, 16.10.2001 року позивачці була надана грошова премія за виконання певної роботи та 04.03.2002 року - грошова премія до свята 8 Березня. В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи, викладені у запереченніх, позов не визнає і просить відмовити у його задоволенні повністю. Допитаний у суді свідок [PERSON] пояснила, що працювала раніше у відповідача, за посадою була членом комісії, котра розглядає питання встановлення вислуги, подання директора Касьяна розглядалось у грудні 2014 року, комісія один день засідала, було прийнято позитивне рішення стосовно [PERSON], були і інші питання, їх було досить багато; представник відповідача Дорошенко теж була там присутньою, протокол засідання підписали і здали начальнику відділу кадрів [PERSON]; голосування було відкритим, як ознайомлювали працівників з прийнятим рішенням свідкові невідомо, усі документи зберігались у відділі кадрів. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був в.о. директора ДП "Смоли" з липня 2014 року по 26.12.2014 року, коли звільнений з посади, писав подання на позивачку як на радника директора про встановлення їй вислуги, по ній доповідь робив [PERSON]; на підставі рішення комісії встановлюється надбавка за вислугу і це рішення безпосередньо виконує бухгалтерія, наказ про це не видається; як виконувалось рішення по [PERSON] не знає, оскільки сам був звільнений 26.12.2014 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є членом комісії з встановлення набдавок за вислугу років на ДП "Смоли"; засідання комісії відбувається один раз на рік; у грудні 2014 року комісія збиралась з даного приводу, але рішення не приймалось, по декільком особам було перенесено засідання для надання ними подань від керівників; комісія керується Положенням про вислугу років, критерії в ньому не прописані, це Положення є додатком до колективного договору; відділ кадрів дає інформацію по трудовим книжкам, стажу, у вигляді довідок один раз на рік - у грудні; рішення оформлюється протоколом; у свідка повноважень вести протокол немає; рішення про необхідність подань від керівників було прийнято усіма членами комісії одноголосно; один примірник протоколу зберігається в бухгалтерії, інший у особовій справі; подання повинні вноситись керівниками стосовно усії робітників, станом на січень 2015 року такого подання відносно позивачки не було, тому комісією у січні 2015 року було прийнято рішення про відмову у встановленні їй надбавки за вислугу років. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що головував на засіданні комісії , рішення щодо відмови у встановленні надбавки позивачці прийнято 06.01.2015 року; комісія керувалась Положенням; начальник відділу кадрів доповідає членам комісії стосовно підстав для встановлення надбавки, готує довідку; у грудні 2014 року теж відбувалось засідання комісії, але рішення прийнято не було стосовно позивачки; чи є за цим засіданням протокол свідкові невідомо, протокол складається якщо приймалось рішення; рішення приймаються комісією за відкритим голосуванням, враховується необхідність працівника для підприємства, його досягнення у роботі. Суд, взявши до уваги позицію позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. При цьому згідно ст. ст. 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог і заперечень; обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно записів у трудовій книжці 05.10.1998 року була прийнята на посаду інженера II категорії з організації управління виробництвом відділу фондів та господарських структур ДП «Смоли»; 13.04.1999 року була переведена на посаду економіста з договірної та претензійної роботи комерційного відділу ДП «Смоли»; 30.09.1999 року була переведена на посаду ведучого інженера з митної роботи комерційного відділу ДП «Смоли»; 25.04.2012 року була переведена на посаду начальника відділу маркетингу ДП «Смоли»; 30.08.2013 року була звільнена у зв'язку зі скороченням штату згідно з ч.1 ст. 40 КЗпП України, але відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.03.2014 року була поновлена на попередній посаді; 16.04.2014 року була звільнена за власним бажанням з ДП "Смоли"; 01.07.2014 року була прийнята на посаду радника директора з комерційної роботи ДП «Смоли». До моменту звільнення позивачки 16.04.2014 року їй щомісячно виплачувалася винагорода за вислугу років як надбавка за стаж роботи у відповідності до вимог діючого на підприємстві Колективного договору. Згідно ст. 10 КзпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно ст. 13 КзпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін, зокрема, щодо встановлення нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів зарплати та інших видів виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Відповідно до Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства, яке діє на підставі колективного договору на ДП "Смоли", право на одержання надбавки у [PERSON] виникає відповідно до п.6 Положення, в розмірі передбаченому п. 1.1. Положення - 5 % розміру посадового окладу. Зазначена обставина (розмір надбавки) не оспорювались сторонами у справі. П. 4 Положення передбачені окремі випадки врахування стажу роботи без перерви, що дає право на одержання надбавки залежно від стажу роботи в розмірах відповідно п. 1.1. Положення. Відповідно до п. 16 Положення, безперервний стаж роботи для виплати надбавки визначається комісією з установлення виробничого стажу. В грудні 2014 року на ДП «Смоли» створена така комісія згідно наказу № 184/к від 15.12.2014 року «Про затвердження складу комісії по виплаті надбавки за вислугу років». Відповідно до п. 16 Положення, склад комісії затверджено керівником підприємства з числа керівників підприємства, юрисконсульта і представника комітету профспілки. Наказом від 06.01.2015 року № 03 «Про затвердження складу комісії по виплаті надбавки за вислугу років» змінений склад призначеної комісії, а наказ № 184/К від 15.12.2014 року був визнаний таким, що втратив чинність. Комісія для визначення безперервного стажу роботи працівників повинна скликатись за результатом роботи або наприкінці календарного року або на початку наступного. За результатом роботи за 2014 рік на ДП "Смоли" засідання комісії відбулося 06.01.2015 року, що оформлено відповідними протоколами та клопотаннями і пояснювальними записками, котрі стосувалися не тільки позивачки, а й інших працівників (л.с.54-59). Факт постановлення комісією рішення від 06.01.2015 року про відмову у встановленні надбавки за вислугу років позивачці підтверджено у суді свідками [PERSON], [PERSON], котрі при цьому повідомили, що у грудні 2014 року питання щодо позивачки обговорювалось на засіданні, але рішення не приймалось. Свідок [PERSON] у суді повідомив, що як в.о. директора подавав клопотання про встановлення надбавки позивачці, але результати його розгляду йому невідомі, він сам звільнений з підприємства 26 грудня 2014 року і на даний час не працює на підприємстві. Покази свідка [PERSON] у сукупності з іншими доказами по справі не доводять факту прийняття комісією рішення щодо встановлення надбавки позивачці саме у грудні 2014 року. Адже позивачці нарахування відповідної надбавки з грудня 2014 року не проводилось, даних щодо ознайомлення позивачки з таким рішенням комісії не надано, позивачка одразу після засідання комісії у грудні 2014 року не зверталась до адміністрації з проханням повідомити їй про прийняте щодо неї рішення, роз`яснити їй причину ненарахування надбавки. Згідно вищевказаного Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам підприємства, яке діє на підставі колективного договору на ДП "Смоли", рішення щодо встановлення відповідної винагороди приймається комісією, створеною відповідним наказом на підприємстві, тому відповідач при прийнятті рішення про відмову у встановленні такої винагороди діяв у межах власної компетенції, встановленої діючим на підприємства колективним договором. Зазначене Положення не містить формулювання підстав для встановлення надбавки, яким безумовно відповідав би трудовий стаж та підстави звільнення позивачки (п.п. 4.2., 4.7.). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У даній справі позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди з вини відповідача, будь-якими доказами. Таким чином суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства "Смоли" про визнання дій незаконними, стягнення невиплаченої винагороди за вислугу років та стягнення моральної шкоди, слід відмовити. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial