Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та на середню земельну частку(пай), розміром 1,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. А також просить визнати за нею право власності на середню земельну частку(пай), розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач до суду не з'явилась, подавши письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, на задоволенні позову настоює. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі. Відносно задоволення позову не заперечує. За викладених умов, відповідно до ст.169, ч.4 ст.174,ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши обставини матеріалів справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 29.05.1995 року Кустинською сільською радою Радехіського району Львівської області вбачається, що [INFO] у віці 83 роки померла [PERSON], з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №5. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданого 24.09.1996 року Радехівською РДА Львівської області, яке фактично прийняв вступивши в управління та володіння майном спадкодавця її син [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 27.03.2003 року Кустинською сільською радою Радехіського району Львівської області вбачається, що [INFO] у віці 67 років помер чоловік позивачки [PERSON], з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №6. Дані родинні відносини, проте що [PERSON], є рідним сином [PERSON], та чоловіком позивачки стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про одруження. Після смерті спадкодавця [PERSON], залишилось спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) розміром 1,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданого 24.09.1996 року Радехівською РДА Львівської області, та житловий будинок який розташований по [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок виданим 26.10.1990 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації. Фактично прийнявши спадщину вступивши в управління та володіння майном спадкодавця та маючи намір оформити свої права на спадкове майно спадкодавця, позивач звернулася до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом мені було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючого документів, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV (у редакції Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 04.07.2012 № 5037-VI; далі - Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. До передбачених ст.19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, якщо таке рішення набрало чинності, є правовстановлюючим документом, на підставі якого має проводитися реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно абзацу 17 пункту 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У відповідності до пункту 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" Земельного Кодексу ). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно за мною у порядку спадкування. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову та визнання за позивачем одноосібного права власності на будинковолодіння та земельну частку (пай), в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], а також права власності на земельну частку (пай), в порядку спадкування після смерті [PERSON].

Outcome: approved