Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

24 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на те, що вона народилася [INFO] в с. Злотоустівка Криворізького району Дніпропетровської області. Свою трудову діяльність вона розпочала в 1991 році в колгоспі ім. Богдана Хмельницького, де їй виписали трудову книжку на ім'я "[PERSON]" . Чоловік заявника [PERSON] помер, а після повторного шлюбу заявник взяла прізвище "[PERSON]". Працівники відділу кадрів колгоспу внесли відповідні зміни до трудової книжки, але при написанні у графі "Прізвище" замість "[PERSON]", на російській мові, що є правильним, написали "[PERSON]". Така ж помилка була допущена при написанні накопичувальних відомостей, і у графі по-батькові не внесли відомостей про батька, у накопичувальних відомостях за 1991-1998 роки та 1999-2000 роки. По цій причині при зверненні заявника до УПФУ в Софіївському районі працівники Фонду поставили під сумнів належність їй вказаних трудової книжки та накопичувальних відомостей за 1991-2000 роки. Заявник не зверталася до адміністрації колгоспу ім. Богдана Хмельницького із проханням про внесення відповідних змін до трудової книжки та накопичувальних відомостей по тій причині, що неправильні записи в неї не створювали їй ніяких незручностей і вона не надавала цьому факту ніякого правового значення. На сьогоднішній день колгосп ім. Богдана Хмельницького, який було реорганізовано в КСП ім. Богдана Хмельницького, а потім в СТОВ "Новоюлівське", ліквідовано, і внести зміни до записів у трудовій книжці та накопичувальних відомостей неможливо. Встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документа, а саме: трудової книжки колгоспника, виданої 04.03.1991 року адміністрацією колгоспу ім. Богдана Хмельницького на ім'я заявника, а також факту того, що заявник і особа вказана у накопичувальних відомостях за період 1991-1998 рік та за період 1999-2000 рік одна і таж особа потрібне заявнику для звернення до Пенсійного Фонду по справі щодо нарахування пенсії за віком, а тому заявник змушена звернутися до суду із даною заявою. Заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримує, на задоволенні заяви наполягає, просить розглянути справу за її відсутності про що надала відповідну заяву. Зацікавлена особа - Управління Пенсійного фонду України в Софіївському районі, проти заяви не заперечують, просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, про що надали відповідну заяву. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви заявника, заінтересованої особи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Встановлення юридичного факту має для заявника юридичне значення, так як дозволяє їй реалізувати своє право на отримання пенсії. Як встановлено в судовому засіданні, заявник народилася [INFO] в с. Злотоустівка Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 6). Свою трудову діяльність вона розпочала в 1991 році в колгоспі ім. Богдана Хмельницького, де їй виписали трудову книжку на ім'я "[PERSON]" (а.с. 5). Чоловік заявника [PERSON] помер, а після повторного шлюбу заявник взяла прізвище "[PERSON]" (а.с. 4). Працівники відділу кадрів колгоспу внесли відповідні зміни до трудової книжки, але при написанні у графі "Прізвище" замість "[PERSON]", на російській мові, що є правильним, написали "[PERSON]" (а.с. 5). Така ж помилка була допущена при написанні накопичувальних відомостей, і у графі по-батькові не внесли відомостей про батька, у накопичувальних відомостях за 1991-1998 роки та 1999-2000 роки (а.с. 9). По цій причині при зверненні заявника до УПФУ в Софіївському районі працівники Фонду поставили під сумнів належність їй вказаних трудової книжки та накопичувальних відомостей за 1991-2000 роки. (а.с. 10). Заявник не зверталася до адміністрації колгоспу ім. Богдана Хмельницького із проханням про внесення відповідних змін до трудової книжки та накопичувальних відомостей по тій причині, що неправильні записи в неї не створювали їй ніяких незручностей і вона не надавала цьому факту ніякого правового значення. На сьогоднішній день колгосп ім. Богдана Хмельницького, який було реорганізовано в КСП ім. Богдана Хмельницького, а потім в СТОВ "Новоюлівське", ліквідовано, і внести зміни до записів у трудовій книжці та накопичувальних відомостей неможливо (а.с. 8). Той факт, що трудова книжка виписана на ім'я заявника, підтверджується паспортом заявника (а.с. 6); свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Той факт, що архівною довідкою № 416 від 20.10.2014 року дійсно підтверджується саме стаж роботи заявника підтверджується трудовою книжкою колгоспника [NUMBER], виданою на її ім'я 04.03.1991 року, в якій дані повністю співпадають з даними довідки (а.с. 9). Встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документа, а саме: трудової книжки колгоспника [NUMBER], виданою на її ім'я 04.03.1991 року адміністрацією колгоспу ім. Богдана Хмельницького на ім'я заявника, а також факту того, що заявник і особа вказана у платіжних відомостях одна і таж особа потрібне заявнику для звернення до Пенсійного Фонду по справі щодо нарахування пенсії за віком. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів, що підтверджують, що заявник працювала у колгоспі ім. Богдана Хмельницького Софіївського району і трудова книжка колгоспника [NUMBER], виданою на її ім'я 04.03.1991 року адміністрацією колгоспу ім. Богдана Хмельницького на ім'я "[PERSON]" належить заявнику, а накопичувальні відомості щодо нарахування заробітної плати за період з 1991 року по 1998 рік, з 1999 року по 2000 рік стосуються саме її, містять відомості про [PERSON]. Відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК України до компетенції суду віднесене встановлення юридичного факту приналежності документа прізвище, ім'я та по батькові в якому не відповідає запису у свідоцтві про народження чи паспорті. Таким чином, суд немає підстав для сумніву, що вказані вище документи видані на ім'я заявника та, враховуючи, що описку в написанні прізвища та по батькові заявника наявну в трудовій книжці та накопичувальних відомостях нарахування заробітної плати неможливо виправити іншим шляхом, і враховуючи наявність фактів підтверджуючих належність документів, важливість та необхідність для заявника визнання даного факту, суд вважає вимоги підлягаючими задоволенню. При зверненні заявника до суду з даною заявою нею було сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством - сплачено 121,80 грн. судового збору, хоча Законом України "Про судовий збір" за розгляд цивільної справи даної категорії встановлено суму судового збору, яка складає 243,60 грн., оскільки заявником заявлено вимоги про встановлення двох фактів. Згідно Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Так розмір судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження становить 0,1 розміру мінімальної заробітної плати (п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"), а тому слід стягнути із заявника на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 121,80 грн. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved