Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] - про виселення. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №MKТWGК00000033 від 16 травня 2006 року [PERSON] було надано кредит у виді кредитної лінії в розмірі 13818,00 доларів США терміном до 14 травня 2021 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором згідно договору іпотеки від 16 травня 2006 року було передано в іпотеку банку належне відповідачу [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 28,0 кв.м., житловою площею 13,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки в порушення укладених умов кредитного договору № MKТWGК00000033 від 16 травня 2006 року [PERSON] ухилялася від взятих на себе зобов'язань, не погашала кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитними коштами, ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 28,0 кв.м., житловою площею 13,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приват Банк". За таких обставин, представник позивача вважає, що всі мешканці квартири [ADDRESS], підлягають виселенню. Просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача Савула І.І. в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить справу розглядати без його участі та проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримав, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Зі згоди представника позивача, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказах. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № MKТWGК00000033 від 16 травня 2006 року [PERSON] було надано кредит в розмірі 13818,00 доларів США терміном до 14 травня 2021 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором згідно договору іпотеки від 16 травня 2006 року було передано в іпотеку банку належне [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 28,0 кв.м., житловою площею 13,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки в порушення укладених умов кредитного договору № MKТWGК00000033 від 16 травня 2006 року [PERSON] ухилялася від взятих на себе зобов'язань, не погашала кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитними коштами, ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року, яке набуло законної сили 13 січня 2014 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 28,0 кв.м., житловою площею 13,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов"зання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. У відповідності до статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Іпотекодержатель має пріоритет у задоволенні вимог. Згідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та його право на продажу предмета іпотеки передбачені ст.ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до письмової вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" від 05 червня 2014 року позивач повідомив відповідача [PERSON] про необхідність добровільно звільнити нерухоме майно, на яке звернуто стягнення, а саме - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і дана вимога згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримана нею 18 червня 2014 року. Враховуючи наведене та той факт, що на даний час рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру в [ADDRESS], в якому зареєстрована та проживає відповідач [PERSON], набуло законної сили, остання після отримання з банку письмової вимоги про добровільне звільнення іпотечного майна його не звільнила, суд вважає, що позов ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] - про виселення слід задовольнити частково та виселити відповідача [PERSON] з квартири, яка є предметом іпотеки та знаходиться за адресою [ADDRESS], а в решті позову слід відмовити. Доводи позивача у позові щодо необхідності виселення інших осіб з квартири, яка є предметом іпотеки та знаходиться за адресою [ADDRESS], суд вважає безпідставними, оскільки ним належними та допустимими доказами не доведено, які саме особи зареєстровані та проживають у вказаному будинку, та не пред'явлено позовні вимоги до них. Судові витрати слід стягнути з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial