Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Галицької міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації, а саме: -земельної ділянки площею - 0.40 га., цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що розташована, за адресою: [ADDRESS] ; -земельної ділянки площею - 0.2494 га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Демешківці, Івано-Франківського р-ну, Івано-Франківської області, урочище «біля Терпеливця» в порядку спадкування за заповітом після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [INFO] померла її баба - [PERSON] , яка заповіла їй все своє майно, відповідно до заповіту, посвідченого виконкомом Демешківської сільської ради від 19 листопада 2001 року, №53, який не змінювався та не скасовувався. Має намір оформити спадкові права на майно, яке було передано у приватну власність її бабі - [PERSON] . Однак, померла не встигла за життя завершити процедуру приватизації земельних ділянок. Оскільки відсутні правовстановлюючі, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В підготовче судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися. Представниця позивачки - адвокатка Шевчук - Філімон Н.М. скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, зазначила про підтримання позову, просила задовольнити позов. В підготовче судове засідання відповідач - Галицька міська рада представника не скерувала. Міським головою Кантором О. подано заяву про розгляд справи у відсутності представника та про визнання позову. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [INFO] померла - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). [PERSON] на випадок смерті залишила заповіт, посвідчений виконкомом Демешківської сільської ради від 19 листопада 2001 року, №53, яким все своє майно заповіла позовачці. Заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с. 10). Згідно копії довідки, виданої виконкомом Демешківської сільської ради Галицького району - [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: с. Демешківці, Галицького району Івано-Франківської області (а.с.11). З нею за вищезазначеною адресою проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Згідно копії Виписки з рішення 11 сесії сільської ради І демократичного скликання від 25 грудня 1993 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам» - [PERSON] передано у приватну власність безоплатно ділянку землі для ведення особистого підсобного господарства площею - 0.40 га. (а.с. 13). Згідно архівного витягу з протоколу 11 сесії Демешківської сільської ради народних депутатів ХХІ-го скликання від 23 грудня 1993 року «Про передачу громадянам у приватну власність присадибних ділянок» - [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для підсобного користування у розмірі - 0.35 га. (а.с. 14). Позивачка просить визнати за нею право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації вказаних земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом після смерті її баби - [PERSON] . 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статей 1218, 1220 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статтей 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом "а" частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 350/67/15-ц (провадження N 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі N 723/1061/17 (провадження N 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Спадкодавицею за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок. Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. У відповідності до частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на: - земельну ділянку площею - 0.40 га., цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), що розташована, за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею - 0.2494 га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Демешківці, Галицького району Івано-Франківської області, урочище «біля Терпеливця», в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved