Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

26 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Запорізької обласної ради (далі - КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР) про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що працює за трудовим договором у КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР на посаді сестри медичної станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів і передачі виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління. 02 листопада 2018 року відповідач видав наказ № 203/01-06, згідно з яким за грубе порушень положень Посадової інструкції та нормативно-правових документів, що регламентують роботу оперативно-диспетчерського управління, її притягли до дисциплінарної відповідальності і застосували до неї стягнення у виді догани. Зазначений наказ [PERSON] вважає незаконним і просить його скасувати, оскільки той винесений з особистих мотивів директора комунальної установи, а вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудового законодавства та належним чином і в повному обсязі виконувала покладені на неї обов`язки. Жодної інформації щодо факту порушень положень посадової інструкції адміністрацією установи їй надано не було. Догана оголошена без урахування думки профспілки, членом якої є позивач. Дії адміністрації вважає виключно переслідуванням та дискримінацією за профспілковою належністю, що підтверджується матеріалами службової перевірки, проведеної відповідно до наказу відповідача № 192/01-06 від 19.10.2018. Відповідач при обранні виду стягнення жодних пояснень або фактів заподіяння шкоди проступком позивача в наказі не зазначив, а отже з боку позивача відсутня будь-яка шкода. Указані події призвели до моральних страждань [PERSON] , змусили її докладати додаткових зусиль з організації її життя, тому відповідач має відшкодувати моральну шкоду, яку вона оцінила у 6000,00 (шість тисяч) гривень. Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву від 31.01.2019 пояснив, що підставою притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності стало невиконання вимог чинного законодавства України щодо негайного повідомлення органів поліції про смерть особи. Зазначив, що 01.10.2018 на ім`я директора КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР надійшла скарга [PERSON] , у якій вона повідомила, що напередодні о 21 годині 11 хвилин зателефонувала до служби «103» у зв`язку зі смертю її батька. Під час розмови з диспетчером, [PERSON] , остання запевнила, що негайно передасть цю інформацію до органів Національної поліції. Утім, о 21 годині 14 хвилин на номер скаржника надійшов дзвінок від приватної ритуальної служби, яка у нав`язливій формі пропонувала свої послуги. У ході службової перевірки за цією скаргою було встановлено, що [PERSON] повідомила поліцію про смерть особи о 21 годині 52 хвилини. Відповідач також указав на норми, порушення яких призвело до видання наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, із якими вона ознайомилася за результатами службової перевірки. Крім того, зазначив, що, процедура накладення стягнення здійснена відповідно до приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), зокрема відібрані письмові пояснення, врахований ступінь тяжкості дисциплінарного проступку та попередня робота позивача. Отже, твердження позивача про те, що спірний наказ винесений з особистих мотивів директора КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР є безпідставними. На думку відповідача, для притягнення [PERSON] не потрібна згода виборного профспілкового органу, оскільки та є членом контрольно-ревізійної комісії, котра, на відміну від профспілкового комітету, не наділена повноваженнями представляти інтереси найманих працівників і захищати їх права. Спірний наказ вважає таким, що не порушує права позивача, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди є неприйнятними. З наведених підстав у позові просив відмовити. 21.02.2019 позивач подав відповідь на відзив, у якій не погодився із аргументами відповідача. Наполягав на тому, що не вчиняв дисциплінарного проступку, а притягнення її до відповідальності є нічим іншим, як переслідуванням та дискримінацією за профспілковою ознакою. За цим фактом Профспілкою оперативно-диспетчерської служби комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Запорізької обласної ради (далі - профспілка) були подані заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.11.2018 та 08.02.2019. Також [PERSON] заперечила свою співпрацю із ритуальними службами. Більш того, вказала, що відповідно до Примірного положення про оперативно-диспетчерську службу Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1020 від 07.12.2012, до повноважень диспетчерів не належить встановлення факту смерті особи, а тому повідомлення органів поліції є правом, а не обов`язком диспетчера. Незважаючи на це, [PERSON] тривалий час намагалася додзвонитися до органів поліції, але з технічних причин їй це вдалося лише о 21 годині 52 хвилини. [PERSON] підтвердила, що є членом контрольно-ревізійної комісії профспілки. Водночас категорично заперечила відсутність необхідності в отриманні згоди виборного профспілкового органу для притягнення її до відповідальності. Таку позицію обґрунтовувала тим, що відповідно до статуту профспілки члени контрольно-ревізійної комісії є виборними членами профспілки. Відповідач у запереченнях від 08.10.2018 ще раз наголосив, що притягнув [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не за співпрацю з ритуальними службами, а за невиконання вимог чинних нормативно-правових актів та посадової інструкції. Вкотре заперечив доводи позивача про дискримінацію і переслідування з боку адміністрації установи, звернувши увагу на те, що заяви про вчинені кримінальні правопорушення були подані уже після оголошення догани. Крім того, зазначив, що норми Примірного положення не є визначальними для встановлення функціональних обов`язків диспетчера. Такі обов`язки закріплені у посадовій інструкції, положеннями якої керувався відповідач при притягненні [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Просили позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. У задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи вимоги позивача підтримав у повному обсязі, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. 30 листопада 2018 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 27 грудня 2018 року. Підготовче засідання у справі двічі відкладалося, що підтверджується ухвалами суду від 27.12.2018 та 29.01.2019. 19 березня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 23 квітня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. [PERSON] працює в КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР на посаді сестри медичної станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги з приймання викликів і передачі виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління з 01.01. 2014, що підтверджується наказом №162-щ від 31.12. 2013. 01 жовтня 2018 до КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР надійшла скарга [PERSON] (вх. № 8061), згідно з якою 30 вересня 2018 року о 21 годині 11 хвилин вона зателефонувала до служби «103» у зв`язку зі смертю її батька, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Під час розмови з диспетчером № 5, [PERSON] , остання запевнила, що негайно передасть цю інформацію до органів Національної поліції. Утім, о 21 годині 14 хвилин на номер скаржника надійшов дзвінок від приватної ритуальної служби, яка у нав`язливій формі пропонувала свої послуги. Обставини вказаної вище розмови підтверджуються аудіофайлом мовного реєстратора № 1530 та роздруківкою запису цієї розмови , що були досліджені під час судового розгляду. [PERSON] просила з`ясувати, яким чином конфіденційна інформація була розголошена приватним ритуальним службам. Із зазначеною скаргою [PERSON] ознайомилася 12.10.2018, про що свідчить її особистий підпис на скарзі. Згідно з розпорядженням КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 740-1/01-06 від 03.10.2018 доручено проведення службової перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] , терміном до 16 жовтня 2018 року. Згідно з базою «ІПНП» виклик про надходження повідомлення стосовно факту смерті за адресою: [ADDRESS] надійшов до відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Запорізькій області від оператора спецлінії «103» № 5 30.09.2018 о 21:52. Указане підтверджується відповіддю Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Запорізькій області № 1726/13/01-2018 від 08.10.2018 на запит КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 756/06-11 від 04.10.2018. Згідно з витягом з бази даних оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР 30.09.2018 у період з 21:12 до 21:52 [PERSON] було прийнято 5 (п`ять) викликів такої тривалості: о 21:19:30 виклик тривалістю 1 хвилина 14 секунд; о 21:25:42 виклик тривалістю 0 хвилин 50 секунд; о 21:27:34 виклик тривалістю 1 хвилина 08 секунд; о 21:43:23 виклик тривалістю 0 хвилин 24 секунди; о 21:50:27 виклик тривалістю 1 хвилина 22 секунди. Відповідно до протоколу № 1 від 09.10.2018 спільного засідання адміністрації оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР та профспілки оперативно-диспетчерської служби управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР [PERSON]. проінформована про надходження щодо неї зазначеної вище скарги. Відповідно до протоколу від 12.10.2018 спільного засідання адміністрації оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР та профспілки оперативно-диспетчерської служби управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР [PERSON]. ознайомлена зі змістом скарги від [PERSON] , із запитом та відповіддю на нього щодо надходження повідомлення стосовно факту смерті, з розпорядженням КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР про проведення службової перевірки щодо неї. Згідно із поясненнями [PERSON] від 16.10.2018 щодо скарги [PERSON] , вона жодного відношення до співпраці з ритуальними службами не має, звернення абонентів щодо смерті осіб передає у поліцію або рекомендує звернутися туди самостійно. Аналогічні за змістом пояснення [PERSON] дала 02.11.2018. Відповідно до протоколу від 16.10.2018 та довідки службової перевірки по факту заяви [PERSON] щодо розголошення конфіденційної інформації приватним ритуальним службам диспетчером оперативно-диспетчерського управління встановлено грубе порушення [PERSON] положень Посадової інструкції фельдшера з МНС - диспетчера з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР, вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України та Генеральної прокуратури України від 29.09.2017 за №807/1193/279 «Про затвердження Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини», на підставі яких видано наказ від 02.11. 2018 №203/01-06 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, з яким, у відповідності до ч.4 ст. 149 КЗпП України, позивач була ознайомлена 05.11. 2018, тобто у триденний строк. Із довідкою про проведене службове розслідування [PERSON] ознайомилася 16.10.2018, що підтверджується протоколом від 16.10.2018 спільного засідання адміністрації оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР та профспілки оперативно-диспетчерської служби управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР та власноручним підписом на довідці. Згідно із листом Профспілки оперативно-диспетчерської служби управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 18.09.2018 [PERSON] є членом контрольно-ревізійної комісії Профспілки комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги ЗОР. Відповідно до протоколу позачергового засідання профкому Профспілки від 31.10.2018 адміністрації КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР у наданні згоди на винесення догани [PERSON] відмовлено за відсутності підстав, про що повідомлено КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР листом від 31.10.2018. Відповідно до наказу КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 38-1/01-06 від 07.03.2018 до [PERSON] застосоване дисциплінарне стягнення у виді догани. Цей наказ [PERSON] не оскаржувався. Відповідно до протоколу № 22 засідання комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємств, установ, організацій КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 01.11.2018 [PERSON] була відсутня у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 22.10.2018 до 26.10.2018. Згідно з наказом КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР № 203/01-06 від 02.11.2018 за грубе порушення положень Посадової інструкції та нормативно-правових документів, що регламентують роботу оперативно-диспетчерського управління [PERSON] оголошено догану. Із зазначеним наказом [PERSON] ознайомилася 05.11.2018. 15.11.2018 Профспілка звернулася до органів внутрішніх справ із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме переслідування та дискримінація за профспілковою приналежністю. Аналогічна за змістом заява була подана 08.02.2019. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Позивач, [PERSON] , посилається на те, що не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудового законодавства, належним чином і у повному обсязі виконувала покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно ч.1 ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен отримати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини», затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України та Генеральної прокуратури України 29.09. 2017 за №807/1193/279, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.10.2017 за № 1299/31167 (далі - Порядок взаємодії; спільний наказ), працівники закладів охорони здоров`я у разі надходження повідомлення про смерть людини негайно повідомляють органи та підрозділи Національної поліції за телефоном екстреного виклику (102) про кожен випадок установлення ними факту смерті людини незалежно від місця її настання, у тому числі породіль та новонароджених дітей, за винятком смерті від захворювань у закладах охорони здоров`я. Пунктом 2 наказу КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 23.07. 2018 року за №149-1/01-05, передбачено забезпечити неухильне виконання наказу Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Генеральної прокуратури України від 29.09. 2017 року за №807/1193/279 в частині негайного інформування органів та підрозділів Національної поліції у разі надходження повідомлення про смерть людини. Відповідно до п. 4.5 Посадової інструкції фельдшера з МНС - диспетчера з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам швидкої медичної допомоги оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР, яка затверджена наказом директора КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР 03.07.2017 року за №99/01-06 (далі - Посадова інструкція) функціональним обов`язком диспетчера є передача виклику диспетчеру напрямку, а також, у разі необхідності, підрозділам аварійно-рятувальних, аварійних служб, правоохоронних органів. Згідно з п. 1.4 Посадової інструкції диспетчер у своїй роботі керується чинним законодавством України, директивними документами Міністерства охорони здоров`я України та місцевих органів управління охорони здоров`я, рішеннями та розпорядженнями місцевих органів виконавчої влади, нормативними документами швидкої медичної допомоги, наказами та розпорядженнями директора, робочими і методичними інструкціями, правилами внутрішнього трудового розпорядку та цією Посадовою інструкцією. Пунктом 6.1 Посадової інструкції передбачено, що диспетчер виконує всі письмові та усні розпорядження посадових осіб, яким він підпорядкований. Суд установив, і матеріалами справи це підтверджується, що інформацію про смерть [PERSON] позивач передав до органів поліції 30 вересня 2018 року о 21 годині 52 хвилини, хоча первинний виклик за телефоном «103» мав місце о 21 годині 11 хвилин. Отже, з моменту прийняття виклику до повідомлення органів поліції пройшла 41 хвилина. За цей проміжок часу позивач прийняв п`ять викликів загальною тривалістю 4 хвилини 58 секунд. На думку [PERSON] , повідомлення органів поліції про смерть особи є правом, а не обов`язком диспетчера. На підтвердження цієї позиції позивач посилається на п. 1.11 Примірного положення про фельдшера (сестру медичну) - диспетчера пункту (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 500 від 29.08.2008, згідно з яким диспетчер не проводить експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння, судово-медичних експертиз та не видає з цих приводів ніяких довідок. Оскільки диспетчер не встановлює факту смерті особи, він не зобов`язаний повідомляти поліцію про це. Із таким висновком суд не погоджується. Дійсно, до обов`язків диспетчера не належить встановлення факту смерті; його основне завдання - забезпечення прийому викликів для надання медичної допомоги пацієнтам у помешканнях. Водночас факт смерті не встановлюється ні органами і підрозділами Національної поліції, ні органами прокуратури, на яких поширюється дія спільного наказу. Чинний Порядок взаємодії покликаний забезпечити якнайшвидше реагування усіх уповноважених суб`єктів на смерть особи, тому його дія поширюється на всіх працівників закладів охорони здоров`я під час виконання ними трудової функції. Диспетчер зобов`язаний негайно передавати органам поліції про усі повідомлення про смерть, які надійшли під час здійснення ним своїх повноважень. Протилежне тлумачення ставило б у залежність сповіщення органів внутрішніх справ про смерть від розсуду диспетчера, що повністю нівелює мету запровадження Порядку взаємодії. Більш того, така позиція [PERSON] спростовується аудіофайлом мовного реєстратора № 1530 від 30.09.2018, відповідно до якого у розмові із [PERSON] вона запевнила, що «швидка не констатує смерть, ми передаємо у поліцію», а також «Я у Вас взяла дані, я зараз відразу передам…». Отже, [PERSON] була зобов`язана передати до поліції інформацію про смерть, мала намір і можливість виконати свій обов`язок, але з невідомих причин ним знехтувала. Суд відхиляє доводи [PERSON] щодо намагання додзвонитися на номер «102» протягом 40 хвилин, оскільки вона не надала жодних доказів на їх підтвердження. Норми Примірного положення про станцію екстреної (швидкої) медичної допомоги та Примірного положення про оперативно-диспетчерську службу Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 500 від 29.08.2008, на які посилається позивач, суд не застосовує з огляду на таке. Зазначені положення визначають статус і функції станції екстреної (швидкої) медичної допомоги та оперативно-диспетчерської служби відповідно. Посадові ж обов`язки позивача закріплені у її Посадовій інструкції, з якою позивач ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис, яка і підлягає застосуванню. Твердження [PERSON] щодо її необізнаності із підставами притягнення до дисциплінарної відповідальності та ненадання відповідачем жодного факту порушень Посадової інструкції спростовуються матеріалами справи, зокрема скаргою [PERSON] , довідкою службової перевірки по факту заяви [PERSON] , протоколом від 16.10.2018 спільного засідання адміністрації оперативно-диспетчерського управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР та профспілки оперативно-диспетчерської служби управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР та довідкою службової перевірки, з якою позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис. Проаналізувавши надані [PERSON] письмові пояснення від 16.10.2018, у якому вона навела факти, що не стосуються обставин вчинення дисциплінарного проступку, суд погоджується з позицією відповідача що підставою оголошення догани стала не можлива співпраця позивача з ритуальними службами, а невиконання посадових обов`язків і норм чинного законодавства. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність у діянні [PERSON] порушення трудової дисципліни, що виявилося у невиконанні наведених вище норм Порядку взаємодії та Посадової інструкції. Щодо додержання відповідачем, передбачених статтями 147-152 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарного стягнення, судом встановлено наступне: Відповідно до ч.1 ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Як вбачається із наказу №203/01-06 від 02.11. 2018 року до позивача застосовано один із передбачених законом заходів стягнення - догана, що відповідає як вимогам ч.1 ст. 147 КЗпП України, так і ч. 2 ст. 149 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. На виконання вказаної вимоги закону позивачеві було запропоновано надати письмове пояснення, що підтверджується протоколом спільного засідання адміністрації оперативно-диспетчерського управління ОДУ КУ «ТМО «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР та профспілки оперативно-диспетчерської служби ОДУ КУ «ТМО «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР від 12.10. 2018 року. 16.10. 2018 року позивачем надано письмові пояснення, у яких [PERSON] заперечила факт співпраці з ритуальними службами. Проте пояснень щодо вищенаведених порушень не надала. Відповідно до ч.3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати попередню роботу позивача. Як вбачається із матеріалів справи, при обранні виду стягнення відповідачем враховано, що до позивача у продовж року застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яка оголошена їй наказом комунальної установи «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради від 07.03. 2018 року №38-1/01-06. Вказаний наказ позивачем не оскаржувався. Частиною першою ст. 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою працездатністю або перебуванням його у відпустці. Вищевказаний дисциплінарний проступок було виявлено відповідачем 01.10.2018 року, наказ №203/01-06 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення видано 02.11. 2018 року. Проте, оскільки позивач з 22.10.2018 року по 26.10. 2018 року була відсутня у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відповідачем вимог ст. 148 КЗпП України не порушено. Аргументи [PERSON] щодо її переслідування і дискримінації за профспілковою приналежністю не підтверджені належними і допустимими доказами. Самі по собі вимоги позивача надати документи, що стали підставою видання спірного наказу, а також звернення до правоохоронних органів, що мали місце після оголошення догани, не можуть підтверджувати факту дискримінації, оскільки не доводять різницю у поводженні за ознакою членства у Профспілці. Доводи [PERSON] щодо необхідності отримання згоди Профспілки для притягнення її до дисциплінарної відповідальності суд оцінює критично з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Аналогічна норма міститься і у ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» 1045-XIV від 15.09.1999 (далі - Закон). Згідно зі ст. 1 Закону профспілковий орган - це орган, створений згідно із статутом (положенням) профспілки, об`єднання профспілок, через який профспілка здійснює свої повноваження. Стаття 16 Закону визначає, що Профспілка, її організації, об`єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов`язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням). За змістом п. 5.8.1 Статуту Профспілки оперативно-диспетчерської служби комунальної установи "Територіальне медичне об`єднання "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Запорізької обласної ради, затвердженого Установчими зборами Профспілки 09.08.2018, протокол № 1, Профспілка здійснює свої повноваження через обраний нею орган (Профспілковий комітет). Відповідно до 7.1 Статуту Профспілки ревізійна комісія здійснює контроль за виконанням профспілкового кошторису, правильністю і доцільністю використання коштів, веденням діловодства, обліку й звітності, своєчасним розглядом листів і заяв у відповідних органах Профспілки. Суд установив, і сторони про це не заперечують, що позивач є членом контрольно-ревізійної комісії Профспілки. Утім, ревізійна комісія профспілки - це її контролюючий орган, який за своїм статусом не наділений повноваженнями представляти інтереси найманих працівників та не захищає їхніх прав, тому її не можна вважати виборним органом профспілки чи організації профспілки. Відтак, суд відхиляє доводи позивача про виборний статус контрольно-ревізійної комісії Профспілки, оскільки виборність її членів не призводить до автоматичного виникнення у комісії повноважень виборного органу Профспілки. Отже, на членів ревізійної комісії не поширюються гарантії визначені ч. 2 ст. 41 Закону та ч.2 ст. 252 КЗпП України, а тому застосування до позивача дисциплінарного стягнення без врахування думки профспілки, є правомірним. Крім того, як вбачається із листа Профспілки оперативно-диспетчерської служби управління КУ «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР від 18.09.2018 надісланого на адресу відповідача [PERSON] є членом контрольно-ревізійної комісії Профспілки комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги ЗОР, а не членом контрольно-ревізійної комісії Профспілки оперативно-диспетчерської служби управління комунальної установи «ТМО «ОЦЕМД та МК» ЗОР. Застосування ст. ст. 31, 32 р.4 статуту Профспілки, на які посилається позивач, не є можливим, тому що статут таких статей не містить. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач надав суду необхідні докази, які підтверджують законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і порядок застосування до нього дисциплінарного стягнення, передбачений статтями 147-152 КЗпП України. Спірний наказ є правомірним, трудові права позивача ним не порушені, тому вимога про визнання його незаконним і скасування задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, однією з обов`язкових умов відшкодування моральної шкоди є протиправність діяння, яке її спричинило. Оскільки суд констатував правомірність спірного наказу, вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2. ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Так як суд відмовляє у позові повністю, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed