Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №49-КМК-07 від 19 квітня 2011 року, що складає 142277,49 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,1438 га, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Ол. Матросова, буд. 19 та житловий будинок (з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 60,80 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., сарай літ. «Б», «Г», «Е», літня кухня «В», вбиральня літ. «Д», гараж «З», колонка№1, огорожа №2, зливна яма «И»), що розташований за вищезазначеною адресою, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Також позивач просить стягнути з відповідачів на його користь судові витрати з судового збору в розмірі 1422,77 грн. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 275,90 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 07 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Талисман» укладено кредитний договір №49-КМК-07, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 220000,00 грн. на строк з 07 березня 2007 року до повного повернення кредиту. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, банк уклав 07 березня 2007 року з [PERSON] та [PERSON] іпотечний договір №49-ЗМК/1-07, згідно з яким останні передали в іпотеку належну їм на праві власності земельну ділянку, площею 0,1438 га, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Ол. Матросова, буд. 19 та житловий будинок №19 (з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 60,80 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., сарай літ. «Б», «Г», «Е», літня кухня «В», вбиральня літ. «Д», гараж «З», колонка№1, огорожа №2, зливна яма «И»), що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Ол. Матросова, який також належить їм на праві власності. Згідно умов укладеного 27 вересня 2013 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу право вимоги до іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] за вказаними вище договорами перейшло до ПАТ «Дельта Банк». У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 19 травня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 142277,49 грн., з яких: 117724,36 грн. сума заборгованості за простроченим кредитом, 8350,37 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 15599 грн. 02 коп. сума заборгованості за простроченими відсотками, 603,74 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. В судове засідання представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та письмових заперечень проти позову не надали. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 07 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Талисман» укладено кредитний договір №49-КМК-07 /а.с. 6/. Відповідно до умов вказаного договору та умов додаткової угоди до зазначеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Талисман» отримало кредит в сумі 220000,00 грн., шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Талисман» ОКПО 26149544 №26004720513 відкритий у ХФ ВАТ «Кредитпромбанк» мфо 350727, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22% річних, який зобовязалося повністю погасити не пізніше 04 березня 2011 року /а.с. 6-9, 10-11/. 19 квітня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Талисман» укладено договір про внесення змін №1 до Кредитного договору №49-КМК-07 від 07 березня 2007 року, відповідно до якого позичальнику подовжено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитами та процентами до 04 березня 2013 року /а.с 34-42/. 07 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] та [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку земельну ділянку, площею 0,1438 га, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Ол. Матросова, буд. 19, та належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченим 24 травня 2003 року [PERSON] приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу за реєстровим №406, та на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ХР №100496, №100497, виданих Хорошівською селищною радою 05 вересня 2003 року і зареєстрованих в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №18 від 05 вересня 2003 року та житловий будинок (з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 60,80 кв.м., житловою площею 29,90 кв.м., сарай літ. «Б», «Г», «Е», літня кухня «В», вбиральня літ. «Д», гараж «З», колонка №1, огорожа №2, зливна яма «И»), розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Ол. Матросова, буд. 19, що належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченим 24 травня 2003 року [PERSON] приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу за реєстровим №404. Право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 03 червня 2003 року номер запису 482, в книзі №5 за реєстраційним номером №1137019 /а.с. 43-46/. 27 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги /а.с. 56-61/. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. З розрахунку заборгованості за договором кредиту 49-КМК-07 від 19 квітня 2011 року вбачається, що станом на 19 травня 2014 року заборгованість складає 142277,49 грн., з яких 117724,36 грн. заборгованість за простроченим кредитом, 8350,37 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 15599,02 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 603,74 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків /а.с. 55/. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 549 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). На час розгляду справи судом, відповідачами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України "Про іпотеку", ст.ст.589, 590 ЦК України, а також договором іпотеки. Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобовязання. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК). Як вбачається з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст.35 Закону України "Про іпотеку". Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений положеннями ст.ст.39, 41 Закону України "Про іпотеку". Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Аналогічне правове положення міститься у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як\~статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові Верхового Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1561цс15, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Початкову ціну предмета іпотеки суд визначає відповідно до вимог ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" та п.4.3 іпотечного договору. За змістом п. 4.3. іпотечного договору №49-ЗМК/1-07 в разі продажу майна іпотекодержателем від свого (іпотекодержателя) імені третій особі, ціна продажу майна складатиме 202000,00 грн., про що сторони досягли згоди підписавши цей договір. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. З огляду на наведене, суд знаходить позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» обґрунтованими та вважає за можливе в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до положень ст.ст.39, 41 Закону України "Про іпотеку". Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved