Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (натепер Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" та надалі по тексту "банк") звернулось до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про звернення стягнення, якою просило вилучити у [PERSON] та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( колишній реєстраційний номер: [NUMBER] ), що належить на праві власності відповідачу [PERSON] ; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) - автомобіля Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ( колишній реєстраційний номер: [NUMBER] ), що належить на праві власності відповідачу [PERSON] . В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3AE00001844 від 15.06.2007 року в сумі 5893,36 [Долар США], що за курсом 24,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.06.2016 року складає 146450,00 грн.(5893,36 [Долар США] ) заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску: 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (колишній реєстраційний номер: [NUMBER] ), що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, наданням Акціонерному Товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В обґрунтування вимог позивач вказав, що, відповідно до укладеного договору № VIW3AE00001844, 15.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 28313,68 [Долар США) зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 червня 2012 року. В порушення умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа [PERSON] станом на 30.06.2016 року має заборгованість - 85118,09 ( долар США), яка складається із заборгованостей за кредитом, по процентах за користування кредитом, по комісії за користуванням кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк і третя особа [PERSON] 15.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави третя особа надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску; 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі; [NUMBER] , реєстраційний номер : [NUMBER] (колишній реєстраційний номер: [NUMBER] ), що належав на праві власності [PERSON] . Відповідно до п. 34.5 договору застави рухомого майна сторони визначили, що вартість предмета застави складає 146450,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом звернення стягнення на предмет застави, оскільки, в порушення ст.526 ЦК, третя особа зобов`язання за кредитним договором не виконав та предмет застави в заклад банку не передав. В ході здійснення моніторингу даного кредиту, вказує позивач, було встановлено, що, в порушення умов ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу» без згоди банку третя особа реалізувала заставний автомобіль відповідачу [PERSON] . Оскільки, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи та зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомою майна, що є предметом обтяження, саме відповідач [PERSON] має відповідати за позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2016 року у справі відкрито провадження. 01 листопада 2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. 06 лютого 2017 року справу прийнято до провадження суддею Київського районного суду м. Одеси та призначено до розгляду. Ухвалою від 13 квітня 2017 року Київським районним судом м. Одеси витребувано із сервісного центру МВС в Одеській області інформацію про реєстрацію заставного автомобіля з відображенням відомостей про власника автомобіля та наданням засвідчених копій реєстраційних документів. У зв`язку з тим, що згідно відповіді Територіального сервісного центру №5141 від 20 травня 2017 року зареєстрованим власником автомобіля Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску; 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі; [NUMBER] є [PERSON] , що мешкає в с. Студена Піщанського району Вінницької області, ухвалами від 13 червня 2017 року Київський районний суд м. Одеси замінив первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] та передав справу за підсудністю до Піщанського районного суду Вінницької області. Водночас, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року вжито заходів забезпечення позову та накладеного арешт на вказаний автомобіль. Ухвалою від 29 серпня 2017 року справу прийнято до провадження Піщанського районного суду Вінницької області та призначено до розгляду. Судові засідання по справі 02 жовтня 2017 року та 30 жовтня 2017 року було відкладено за клопотанням представника позивача. 27 листопада 2017 року через електронну пошту до суду надійшла уточнена позовна заява до [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення, якою банк, змінивши склад учасників справи, не змінюючи підстав та предмету позову, просив звернути стягнення на заставне майно - автомобіль Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску; 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі; [NUMBER] з іншим, відносно раніше заявлених вимог, реєстраційним номером [NUMBER] з іншим колишнім реєстраційним номером [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] 27 листопада 2017 року відповідач [PERSON] надав суду заперечення на позов, в якому просив відмовити банку в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що він є власником транспортного засобу - автомобіля Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу №4811/17/001561 від 31.03.2017, укладеного між ФОП [PERSON] (Продавець) та ним, [PERSON] (Покупець), за ціною 69000.00 гривень, тобто за відплатним правочином. При цьому, продавець здійснював реалізацію даного транспортного засобу на підставі договору комісії, укладеного між ФОП [PERSON] як Комісіонером та [PERSON] , як Комітентом. Таким чином, спірний автомобіль Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] набуто ним, відповідачем, на договірних засадах шляхом постановки на облік (перереєстрації) в органах МРЕВ та отримання правовстановлюючого документа на даний транспортний засіб. При цьому, під час здійснення реєстрації транспортного засобу за відповідачем в справі посадовими особами сервісного центру МВС відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388) встановлено відповідність конструкції ТЗ, перевірено за Єдиним державним реєстром МВС, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірено відомості про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомості про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром. Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу, його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувана (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Таким чином, зазначає відповідач, станом на момент купівлі відповідачем вказаного автомобіля 31 березня 2017 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяження спірного транспортного засобу за договором застави від 15 червня 2007. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Таким чином, вважає відповідач, право власності на автомобіль ним набуто без обтяжень. Крім того, серед інших причин безпідставності позовних вимог банку, [PERSON] зазначає, що, як видно з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Індустріального законного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2011 року в справі 0417/2-1734/2011 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3АЕ00001844 від 15.06.2007 року в розмірі 41351,90 Доларів США - зверну то стягнення на предмет застави - автомобіль Mersedes Benz, модель E 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузов: [NUMBER] , що належить на праві [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» продаж предмета обтяження є підставою для припинення всіх існуючих забезпечувальних та публічних обтяжень щодо відповідного рухомого майна, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. Таким чином, позивач у справі вже скористався наданим йому законодавством правої реалізації предмета застави (забезпечувального обтяження) за договором застави від15.06.2007 - автомобіль Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан В, № кузова [NUMBER] , у зв`язку з чим право застави банку на вказаний автомобіль припинене в силу закону, а повторне намагання позивача звернути стягнення на такий предмет застави є протиправним. Крім того, 27 листопада 2017 року відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, якою просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на заставний автомобіль з тих підстав, що з матеріалів справи слідує, що права позивача по кредитному договору були порушені 13 червня 2012 року, відтак позовна давність, в межах якої позивач міг звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості позичальника за кредитним договором від 15.06.2007 року шляхом звернення стягнення на предмет застави (3 роки) збігає відповідно через 3 роки від зазначеної дати 13 червня 2015 року а про стягнення боргу по нарахованій пені за несвоєчасне погашення боргу по поверненню всієї суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом - через один рік від відповідного строку сплати нарахованої пені за певний період - 13 червня 2013 року. З даним позовом банк звернувся лише в 2016 році, тобто з пропуском строку позовної давності, що, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, про застосування якої заявляє відповідач. Також 27 листопада 2017 року відповідач подав суду клопотання про залучення в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спор, у на стороні відповідача: Територіальний сервісний центр МВС України в Одеській області, ФОП [PERSON] та громадянина [PERSON] та витребування з Індустріального суду м. Дніпропетровська інформацію про стан примусового виконання рішення суду від 24 червня 2011 року у справі № 0417/2-1734/2011, проте в судовому засіданні представник відповідача адвокат Лучко Р.М. відмовився від даних клопотань свого довірителя та просив їх не розглядати. 28 листопада 2018 року розгляд справи було відкладено через неявку усіх сторін по справі. 08 грудня 2017 року до суду подано поштою позивачем уточнену позовну заяву, яка відповідає уточненій позовній заяві, що надійшла до суду електронною поштою 27 листопада 2017 року. Судові засідання 10 січня 2018 року та 13 лютого 2018 року не відбулися через зайнятість головуючого судді в іншому провадженні та перебування у відпустці. У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, ЦПК України викладено в новій редакції, де, згідно п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, тому ухвалою суду від 13 березня 2018 року розгляд цивільної справи за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] , третя особа [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, встановлено відповідачу строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали. Судове засідання у справі 13 березня 2018 року відкладено за клопотанням представника позивача. 10 квітня 2018 року сторони та треті особи в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено. Ухвалою суду від 07 травня 2018 року за клопотанням відповідача підготовче засідання відкладено та продовжено строк проведення підготовчого провадження. 21 травня 2018 року, 07 червня 2018 року та 03 липня 2018 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 27 липня 2018 року, 07 вересня 2018 року та 20 листопада 2018 року розгляд справи відкладено за клопотаннями представників позивача та відповідача, 18 жовтня 2018 року та 05 грудня 2018 року про відкладення розгляду справи клопотав представник відповідача [PERSON] у зв`язку із зайнятістю в іншому провадженні, клопотання представника судом задоволено. 21 січня 2019 року в судове засідання не з`явився представник позивача, просив про відкладення розгляду справи та її проведення в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року клопотання відповідача та його представника, адвоката Близнюка В.В. про витребування доказів задоволено, витребувано з Територіального сервісного центру №5142 РСЦ МВС України в Одеській області (м. Одеса, вул. Аеропортівська,27/1) заяву власника транспортного засобу-автомобіля Mersedes Bens, модель Е 270, рік випуску 201, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] , яка подавалася при оформленні договору купівлі-продажу №4811/17/001561 від 31.03.2017 року із здійсненими на ній написами щодо наявності чи відсутності підстав для державної реєстрації (перераєстрації) транспортного засобу та всі матеріали перевірок, що здійсненні посадовими особами сервісного центру під час перереєстрації права власності даного транспортного засобу на [PERSON] . В судове засідання 15 березня 2019 року ніхто не з`явився, розгляд справи відкладено. 05 квітня 2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відбуттям судді в інший день відпочинку за чергування у вихідний день, 15 травня 2019 року головуючий суддя перебувала на лікарняному. 19 червня 2019 року та 05 липня 2019 року представник позивача просив відкласти розгляд справи на іншу дату через зайнятість в інших судових засіданнях. 02 серпня 2019 року справу було знято з розгляду через зайнятість головуючого судді в іншому провадженні. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом, задоволено клопотання представника відповідача про витребування з Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області відомостей щодо реєстрації обтяження на легковий автомобіль Mersedes Bens, модель Е 270, рік випуску 201, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] . 09 жовтня 2019 року у справі закрито підготовче провадження, повторно витребувано з Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області відомості щодо реєстрації обтяження на легковий автомобіль Mersedes Bens, модель Е 270, рік випуску 201, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] . 31 жовтня 2019 року та 20 листопада 2019 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на іншу дату через зайнятість представника в інших провадженнях. 17 грудня 2019 року розгляд справи відкладено із-за неявки представника позивача. 23 січня 2020 року розгляд справи відкладено за клопотаннями представників сторін. 21 лютого 2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого по справі судді у відпустці. 23 березня 2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку із встановленням особливого режиму роботи суду через необхідність вжиття заходів до запобігання поширенню коронавірусної інфекції COVID-19 та за клопотанням представника позивача. В судове засідання 12 травня 2020 року та 22 червня 2020 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість явки до суду із-за карантинних обмежень, клопотання задоволено судом. 17 липня 2020 року, 21 серпня 2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача із-за зайнятості в інших провадженнях. 24 вересня 2020 року представник відповідача подав суду клопотання про розгляд справи у його та відповідача відсутності, просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на те, що згідно реєстраційної картки транспортного засобу, витребуваної судом, на момент укладання договору купівлі-продажу [PERSON] спірний автомобіль в розшуку, під арештом та забороною відчудження не перебував, зареєстрованих обтяжень не мав. Представник позивача просив розгляд справи відкласти через хворобу. 28 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та скасування заходів забезпечення позову, яке ухвалою суду від 23 листопада 2020 року було повернуто заявнику. В судове засідання 04 листопада 2020 року представник відповідача адвокат Близнюк В.В. подав заяву про припинення представництва інтересів [PERSON] у даній справі, натомість від іншого представника відповідача адвоката Лучка Р.М. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак розгляд справу було знято з розгляду із-за перебування головуючого судді у відпустці, наступне судове засідання призначено на 17 грудня 2020 року. 14 грудня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшло повторне клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову та скасування заходів забезпечення позову, в задоволенні якого ухвалою суду від 08 лютого 2021 року відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області залишена без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін. 22 червня 2021 року судове засідання не відбулося через відсутність технічної можливості одночасного проведення розгляду справи з власних технічних засобів однієї сторони та в режимі відеконференції з приміщення іншого суду, про що клопотали сторони. 14 липня 2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача. 11 серпня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника позивача для надання можливості перевірки та надання суду доказів. 06 вересня 2021 суд задовольнив клопотання представника відповідача адвоката Колодовського О.В. про надання йому можливості ознайомлення з матеріалами справи у зв`язку з припиненням представництва інтересів відповідача адвокатом Лучком Р.М. та його вступом у справу в якості нового представника відповідача. В судовому засіданні 29 вересня 2021 року оголошено перерву перед судовими дебатами до 12 жовтня 2021 року. 12 жовтня 2021 року справу знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому провадженні, розгляд справи завершено 16 листопада 2021 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, суду пояснив, що боржник за кредитним договором [PERSON] відчужив заставне майно - автомобіль Mersedes Bens без згоди банку, а тому для відповідача [PERSON] договір застави зберіг свою чинність, він не є добросовісним набувачем, оскільки борг перед банком не погашено. Обтяження на автомобіль було зареєстровано банком в момент укладання договору застави на п`ять років, а потім було продовжено, однак через сплив великого проміжку часу у банку не має можливості надати підтвердження на реєстрацію продовження обтяження, при цьому представник зауважив, що обтяження на вказаний автомобіль на момент його реалізації [PERSON] , іншими особами та згодом на час придбання [PERSON] були. Відповідач [PERSON] позову банку не визнав та суду пояснив, що купував автомобіль без обтяжень, діяв через державні органи, в законний спосіб, тому є добросовісним набувачем, має декілька платіжних карток банку-позивача, однак ніколи не мав кредитів чи інших боргів перед позивачем, вважає, що банку слід відмовити в задоволенні позову та припинити заходи забезпечення позову. Представник відповідача адвокат Колодовський О.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог з декількох підстав: станом на момент придбання автомобіля [PERSON] обтяження не було зареєстроване, тому його довіритель є добросовісним набувачем за відплатним договором купівлі-продажу; банк отримав задоволення за кредитним договором, подавши позов до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та рішенням якого від 24 червня 2011 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Mersedes Bens, тому, використавши своє право на погашення боргу за рахунок заставного майна, не мав підстав повторно звертатись до суду з тими самими вимогами, пославшись на позицію Верховного суду у справі №711/4423/16-ц; позивачем порушено строк позовної давності, а відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків порушення строку позовної давності у виді відмови в задоволенні позову, оскільки кінцевий термін звернення до суду у банку був у 2015 році, а позовну заяву позивач подав у 2016 році. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", та [PERSON] , який в даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було укладено договір № VIW3AE00001844 15.06.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 28313,68 (Долар США) зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 червня 2012 року. В порушення умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа [PERSON] станом на 30.06.2016 року має заборгованість - 85118,09 ( долар США), яка складається із заборгованостей за кредитом, по процентах за користування кредитом, по комісії за користуванням кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором ( а.с.14-19 т.1) В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк і третя особа [PERSON] 15.06.2007 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави третя особа надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску; 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі; [NUMBER] , реєстраційний номер : [NUMBER] (колишній реєстраційний номер: [NUMBER] ), що належав на праві власності [PERSON] . Відповідно до п. 34.5 договору застави рухомого майна сторони визначили, що вартість предмета застави складає 146450,00 грн. ( а.с.21-26 т.1) Пунктом 13 договору застави рухомого майна передбачено, що з моменту набрання чинності цим договором, Заставодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну власність, наступну заставу, позичку іншим особам Предмет застави або іншим чином розпоряджатися ним тільки за письмовою згодою Заставодержателя. Позивач, обґрунтовуючи свій позов, зазначає, що в ході здійснення моніторингу даного кредиту,було встановлено, що, в порушення умов ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу» без згоди банку третя особа [PERSON] реалізувала заставний автомобіль відповідачу [PERSON] . Оскільки, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи та зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомою майна, що є предметом обтяження, саме відповідач [PERSON] має відповідати за позовом. Згідно відповіді Територіального сервісного центру №5141 від 20 травня 2017 року ( а.с.71 т.1) зареєстрованим власником автомобіля Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску; 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі; [NUMBER] є [PERSON] , що мешкає в с. Студена Піщанського району Вінницької області. 27 листопада 2017 року через електронну пошту, а 08 грудня 2017 року поштою, до суду надійшла уточнена позовна заява до [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення, якою банк, змінивши склад учасників справи, не змінюючи підстав та предмету позову, просив звернути стягнення на заставне майно - автомобіль Mercedes-Benz, модель: Е 270, рік випуску; 2001, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі; [NUMBER] з іншим, відносно раніше заявлених вимог, реєстраційним номером [NUMBER] з іншим колишнім реєстраційним номером [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( а.с.132-136, 175-179 т.1). В даних позовних заявах позивач стверджує, що в ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, щ в порушення умов ст.17.7 договору застави, ч.2 ст.586 ЦК України та ст.17 Закону України " Про заставу", без згоди банку Третя особа ( не конкретизовану третю особу, якими згідно позову є [PERSON] та [PERSON] ) реалізувала заставний автомобіль відповідачу - громадянину [PERSON] . Проте, з вищевказаними доводами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Так, за ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до частини першої ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно із ч.2 ст.12 вказаного Закону реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. П. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. Як зазначив в своєму висновку ВС України в справі № 6-277цс16, згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Крім того, у своєму рішенні у справі за № 6-3104цс16 Верховний Суд України констатує, що відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила, власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. В судовому засіданні доведено, що відповідач, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ( а.с.151 т.1), є власником спірного автомобіля з 31 березня 2017 року. Згідно довідки Територіального сервісного центру на а.с.72 т.1 від 20 травня 2017 року, 20 листопада 2015 року спірний автомобіль з номерним знаком [NUMBER] було зареєстровано на ім`я [PERSON] ; 29 березня 2017 року вказаний автомобіль було перереєстровано на ім`я [PERSON] з видачею номерного знака [NUMBER] та 31 березня 2017 року автомобіль було перереєстровано на ім`я [PERSON] з видачею номерного знака [NUMBER] . До довідки додано копії відповідних реєстраційних документів на а.с.73-78 т.1. У своїх запереченнях на позов ( а.с.141-155 т.1) та в судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджує та доводить відповідними доказами, що він є власником транспортного засобу - автомобіля Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу №4811/17/001561 від 31.03.2017, укладеного між ФОП [PERSON] (Продавець) та ним, [PERSON] (Покупець), за ціною 69000.00 гривень, тобто за відплатним правочином. При цьому, продавець здійснював реалізацію даного транспортного засобу на підставі договору комісії, укладеного між ФОП [PERSON] як Комісіонером та [PERSON] , як Комітентом. Таким чином, спірний автомобіль Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] набуто ним, відповідачем, на договірних засадах шляхом постановки на облік (перереєстрації) в органах МРЕВ та отримання правовстановлюючого документа на даний транспортний засіб. При цьому, під час здійснення реєстрації транспортного засобу за відповідачем в справі посадовими особами сервісного центру МВС відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388) встановлено відповідність конструкції ТЗ, перевірено за Єдиним державним реєстром МВС, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірено відомості про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомості про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром. Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу, його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувана (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Таким чином, зазначає відповідач, станом на момент купівлі відповідачем вказаного автомобіля 31 березня 2017 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяження спірного транспортного засобу за договором застави від 15 червня 2007. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Таким чином, право власності на автомобіль відповідачем набуто без обтяжень. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 49404737 від 14 квітня 2016 року на а.с.27, 28 т.1 18 серпня 2011 року реєстратором Донецькою філією державного підприємства " Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 липня 2011 року № 27846466 державним виконавцем відділу ДВС Красноармійського МРУЮ Войновим О.І. зареєстровано публічне обтяження з накладенням арешту на все рухоме майно із забороною відчудження боржника [PERSON] , термін дії даного обтяження 18 серпня 2016 року - запис витягу №1. В цьому ж витягу, запис 2, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 вересня 2011 року № 28783624, винесеної державним виконавцем ВДВС Іллінецького районного управління юстиції у Вінницькій області Петренком С.Б., реєстратором Вінницькою філією державного підприємства " Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 26 жовтня 2011 року зареєстровано публічне обтяження - заборону відчудження всього рухомого майна боржника [PERSON] з терміном дії обтяження до 26 жовтня 2016 року. З наведеного слідує та вже зазначалось судом, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави і є чинними на момент його відчуження. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Подібні за змістом висновки висловлені у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 569/11433/15-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 761/3615/19. Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Судом встановлено, що, окрім наданого позивачем та вищеописаного судом Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, інші відомості про зареєстровані обтяження на спірний автомобіль, в тому числі чинні станом на час його придбання відповідачем [PERSON] 31 березня 2017 року, в справі відсутні, позивачем не надавались та вжиті представником позивача заходи щодо надання суду додаткових доказів з цього питання виявились безрезультатними через сплив великого проміжку часу, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Тобто, позивачем не доведено, коли банком було зареєстровано обтяження на заставний автомобіль згідно договору застави від 15 червня 2017 року, чи зареєстровано таке обтяження взагалі, чи продовжувалось воно, якщо діяло, по закінченню п`ятирічного строку з моменту його внесення. Таким чином, з наведеного слідує, що [PERSON] набув право власності на спірний автомобіль 31 березня 2017 року за відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобіля, отже, в силу положень статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», набув право власності на транспортний засіб Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузова [NUMBER] без обтяжень. Слід також зазначити, що позивачем також не доведено, коли саме і чи за діючих зареєстрованих обтяжень спірний автомобіль у боржника [PERSON] придбав [PERSON] , можливі інші особі та врешті громадянин [PERSON] та ФОП [PERSON] , який діяв як суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії з власником транспортного засобу, відчуджуючи спірний автомобіль [PERSON] , чи мали вказані особи зобов`язання перед позивачем в силу договірних чи законних підстав, отже звернення стягнення на заставне майно не може мати наслідком обмеження прав добросовісного набувача у розпорядженні автомобілем, а також не може свідчити про придбання автомобіля переліченими до [PERSON] особами з обтяженням. Крім того сторонами та їх представниками не оспорюються той факт, що станом на час продажу автомобіля Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів не передбачав перевірки відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортного засобу. Тому саме позивач має нести ризик невнесення (несвоєчасного внесення) відомостей про обтяження автомобіля вищевказаного автомобіля до Державного реєстру обтяжень рухомого майна ( Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 200/17569/18 ). Суд також погоджується з доводами відповідача про те, що з боку банку має місце повторне звернення стягнення на предмет застави, що є недопустимим з огляду на таке. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.1ст.583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Як визначається в ст. 19 Закону України "Про заставу" з наступними змінами і доповненнями, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання оставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як визначається в ч. 1 та ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або економ; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено поговором або законом. В силу положень ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, зокрема, в тазі примусового продажу заставленого майна та при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави. Як слідує з наданого відповідачем з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення ( а.с.152-155 т.1), рішенням Індустріального законного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2011 року в справі 0417/2-1734/2011 задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VTW3AE00001844 від 15.06.2007 року в розмірі 41351,90 Доларів США - звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Mersedes Benz, модель E 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан-В, № кузов: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказано автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Таким чином, позивач у справі вже скористався наданим йому правом реалізації предмета застави (забезпечувального обтяження) за договором застави від 15.06.2007 - автомобіль Mersedes Benz, модель Е 270, рік випуску 2001, тип ТЗ легковий седан В, № кузова [NUMBER] , у зв`язку з чим право застави банку на вказаний автомобіль припинене в силу закону, а повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено, на чому звернув увагу Верховний Суд у Постанові від 08 серпня 2018 року у справі № 711/4423/16-ц. Крім того, відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, на що суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), однак суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). З огляду на встановлені обставини справи, відповідні їм правовідносини, суд не вбачає підстав до задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності та її наслідку - відмови в задоволенні позову саме з цих підстав, але відмовляє в задоволенні позову повністю у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог з вищеозначених підстав ( добросовісність набувача майна та повторне звернення стягнення на заставне майно). Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають. Враховуючи складність даної справи, у відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, беручи до уваги, що розгляд справи здійснювався в порядку загального позовного провадження, суд приходить до висновку, що складання повного рішення суду слід відкласти не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи з метою забезпечення процесуальних прав та інтересів учасників процесу та вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення в судовому засіданні 16 листопада 2021 року, в якому закінчився розгляд справи.

Outcome: dismissed