Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Верховинського районного суду із позовом до [PERSON], Голівської сільської ради Верховинського району, третя особа- відділ Держземагенства у Верховинському районі, в якому просить визнати недійсними рішення Голівської сільської ради від 22 травня 2008 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,17 га в [ADDRESS] та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,17 га в [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], зареєстрований в державному земельному кадастрі 07.10.2011 року. Позовні вимоги, мотивує тим, що з 1987 року його сім'я користується земельною ділянкою площею 0,01 га в [ADDRESS] на якій збудовано гараж. Однак відповідач в процесі приватизації своєї земельної ділянки приватизувала і ділянку площею 0,01 га на якій розміщено гараж. Законність надання земельної ділянки та будівництва гаража підтверджується актом відводу земельної ділянки в 1987 році, рішенням про надання дозволу на будівництво гаража та будівельним паспортом, які видано на ім'я його батька [PERSON] Після смерті батька, який помер 01.01.2007 року він фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з батьком в одному господарстві, а тому до нього перейшли всі права та обов'язки спадкоємця, в тому числі і користуватися спадковим майном. Вважає, що під час передачі у приватну власність земельної ділянки [PERSON] порушено його права як користувача земельної ділянки площею 0,01 га так як ця земельна ділянка без його згоди та вилучення незаконно надана іншій особі. Про окаржувані рішення та державний акт він дізнався під час розгляду у Верховинському районному суді цивільної справи за позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а тому вважає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представники- [PERSON]. [PERSON] позов не визнали, вважають, що оскільки позивач не прийняв в установленому порядку спадщину після смерті батька то його твердження про те, що до нього перейшло право на користування гаражем є безпідставними. Крім цього на земельну ділянку площею 0,01 га та сам гараж відсутні належні правовстановлюючі документи. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, вважає, що підстави для скасування рішення сільської ради від 22.05.2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,17 га, які видано на ім'я [PERSON] відсутні, оскільки земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] з дотрианням вимог чинного законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п.б ч.1 ст.80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно п.п. а,б,в,г ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок. За ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України( в редакції чинній до 01.01.2013 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким документом є державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №371190 від 07.10.2011 року видно, що [PERSON] на підставі рішення сесії Голівської сільської ради від 22.05.2008 року набула право власності на земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. Даний акт було видано відповідно до вимог ст.ст.116,126,198 ЗК України та "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затвердженій наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) після виготовлення технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку. В матеріалах техдокументації наявний, зокрема висновок відділу містобудування та архітектури Верховинської райдержадміністрації від 30.05.2011 року, яким стверджується, що відповідно до викопіювання з генплану та кадастрового плану обмеження на використання спірної земельної ділянки площею 0,17 га відсутні(а.с. 106-113). Позивачем на обгрунтування своїх вимог надано акт відводу земельної ділянки під забудову гаража від 28.05.1987 року, рішення виконкому сільської ради від 22.07.1987 року про надання дозволу на будівництво гаража, будівельний паспорт від 21.10.1987 року. Всі ці документи видано на ім'я батька позивача -[PERSON], який помер 01.01.2007 року(а.с.5-9). Позивач ствердив, що він після смерті батька фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з батьком в одному господарстві, представивши при цьому довідку Голівської сільської ради за вих.№ 154/02-24/01/02 від 25.07.2013 року(а.с.47). Однак факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] спростовується довідкою Голівської сільської ради за вих.№1195/02-24/02 від 07.08.2013 року, довідкою Верховинського районного сектору управління Державної міграційної служби за вих.№11/868 від 29.11.2013 року, листом Верховинської районної державної нотаріальної контори за вих.№230/01-16 від 11.12.2013 року із змісту яких видно, що позивач [PERSON] на момент смерті батька [PERSON] проживав і проживає в даний час в [ADDRESS], а не в господарстві батька в [ADDRESS] та після смерті батька позивач із заявою про прийняття спадщини та на видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався (а.с.79,97,104 ). У зв'язку з цим суд визнає недостовірним доказом довідку Голівської сільської ради за вих.№ 154/02-24/01/02 від 25.07.2013 року про те, що позивач після серті батька прийняв спадщину. Також позивачем не представлено доказів про надання йому у користування земельної ділянки площею 0,01 га на якій знаходиться гараж чи про переоформлення на нього будівельного паспорта на будівництво гаража, який був виданий на ім'я батька [PERSON] в 1987 році та до цього часу не введений в експлуатацію. Таким чином із досліджених в судовому засіданні доказів не вбачається, що позивач набув право на спірну частину земельної ділянки і його права та інтереси порушені відповідачами при прийнятті рішення сесії Голівської сільської ради від 22.05.2008 року та під час оформлення державного акту на прав власності на земельну ділянку серії ЯЛ №371190, а тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 12,80,116,118,125,126,131,198 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі", затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин),

Outcome: dismissed