Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (далі за текстом КП «ХТМ») звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за опалення та підігрів води, які позивач надавав відповідачам згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують послуги. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву води шляхом відкриття особового рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідачі несвоєчасно та не у повному обсязі сплачували послуги за опалення та підігрів води за період часу з 01.08.2013 року по 01.03.2018 року утворилась заборгованість перед позивачем, яка складається з 57532 грн. 38 коп. заборгованості за надані послуги, 6958 грн. 97 коп. 3% річних та 1595 грн. 61 коп. інфляційних витрат, які позивач просить суд стягнути з відповідачів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 26.07.2018 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказує, що не згодна з заявленою до стягнення сумою у розмірі 57632,38 грн. за період з серпня 2001 по березень 2018 року, оскільки рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.04.2014 року з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2010 року по 01.08.2013 року в сумі 15824,04 грн., яке набрало законної сили та за яким проводиться відрахування з пенсії [PERSON] на користь КП "ХТМ". Стосовно заборгованості з серпня 2013 року по травень 2018 року, то вони також є необґрунтованими, оскільки заявлені позивачем поза межами строку позовної давності. Що стосується заборгованості за період з травня 2015 року по квітень 2018 року, то даний розрахунок містить невірні дані, оскільки відповідачами за цей період сплачено за послуги опалення та підігріву води 3279,55 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, в той час, як в доданому позивачем розрахунку цю суму занижено до 1818,04 грн. Стосовно заявлених до стягнення 3% річних в розмірі 6958,97 грн. та інфляційних витрат в розмірі 1595,61 грн., вбачається, що з наданого позивачем розрахунку вони нараховувались на суму нарахування за послуги 48526,08 грн. без врахування оплати за ці послуги, а також зі спливом строку позовної давності. Також, матеріали справи містять заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування позовної давності до заявлених КП "ХТМ" позовних вимог та відмови в задоволенні позову, у зв'язку із спливом строків позовної давності. 11.10.2018 року відповідач [PERSON] надала клопотання про витребування доказів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів. У зв'язку із надходженням заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, в судовому засіданні 30.10.2018 року оголошувалась перерва та надавався час представнику позивача для надання розрахунку заборгованості відповідачів з урахуванням ст. 256 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідачів заборгованість за опалення та підігрів води з врахуванням строків позовної давності за період з квітня 2015 року по травень 2018 року в розмірі 49139,72 грн., а також нараховані 6958,97 грн. 3% річних та 1595,61 грн. інфляційних витрат. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, та вказувала, що вартість послуг, які надає позивач, не відповідає їх якості, а також просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог через сплив строків позовної давності до нарахованої заборгованості. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до довідок з ГУ ДМС України в Харківській області від 06.07.2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] В судовому засіданні 30.10.2018 року встановлено, що відповідачі мають заборгованість по сплаті послуг з централізованого опалення та підігріву води у сумі 49139 грн. 72 коп. за період з 04 квітня 2015 року по 01 травня 2018 року. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.04 р. № 1875-ІV, обов'язок по укладанню договору зі споживачем покладений на виконавця послуг - житлово-експлуатаційну організацію, а не на виробника послуг, яким є позивач. Такий порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання також передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Згідно з п. 18 вищевказаних правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 (зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003 р. № 946) КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуги з центрального теплопостачання та підігріву холодної води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до п. 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 року послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показання засобів обліку води. Тарифи по оплаті за послуги водопостачання встановлюються рішенням Харківської міської ради. Плата за послуги з теплопостачання нараховується за двоставочними тарифами для населення встановленими рішенням Харківської міської ради при відсутності прибору обліку теплової енергії з урахування площі житлового приміщення. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов'язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускаються. В судовому засіданні 30.10.2018 року представник позивача просила суд стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.04.2015 року по 01.05.2018 року в розмірі 49132,72 грн. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] просила суд застосувати до нарахованої КП «ХТМ» заборгованості строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, тому в даному випадку позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, буде визначатись з часу звернення позивача до суду із даним позовом 03.05.2018 року. Враховуючи викладене, стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за період з 03.05.2015 року по 03.05.2018 року за надані послуги за опалення та підігрів води в сумі 48383,02 грн. В частині інших позовної вимоги про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води, у задоволенні позову належить відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв'язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов'язання. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому поміж інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача в межах загального строку позовної давності за період з 03.05.2015 року по 03.05.2018 року інфляційних витрат у розмірі 1595,61 грн. та 3% річних у розмірі 6958,97 грн. законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial