Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 07.07.2006 року він був прийнятий на роботу в Колективне підприємство «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» (на посаду майстра виробництва), а з 01.03.2016 року займав посаду комерційного директора. В період з 01.04.2013 року по 27.03.2018 року він виконував обов`язки голови профспілкового комітету КП "Хмельницький КБМ", що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету №1 від 01.03.2013 року та протоколом Загальних зборів трудового колективу №2 від 27.03.2018 року. 27.03.2018 року проводились вибори директора Колективне підприємство «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів», на яких він був висунутий в якості претендента на вказану посаду, однак згідно голосування перемогу отримав діючий директор [PERSON] . Після виборів директор підприємства почав неприязно ставитись до нього, але будь-яких нарікань на виконання ним посадових обов`язків не було, тому директор вирішив звільнити його шляхом скорочення його посади. 31.05.2018 року директором КП "Хмельницький КБМ" було винесено два накази за №№94 і 95. Згідно наказу №94 його було незаконно, без його погодження, призначено на посаду начальника відділу технічного контролю, а відповідно до наказу №95 було затверджено новий штатний розпис, згідно з яким було виведено посаду комерційного директора, яку він займав. В подальшому, наказом директора №123-к від 02.08.2018 року його звільнено з займаної посади "директор комерційний" згідно п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним і таким, що порушує його право на працю та зумовлює необхідність звернення до суду. По-перше його не було попереджено про можливе звільнення у зв`язку з скороченням посади, тому вважає, що роботодавцем не було дотримання ст.49-2 КЗпП України. По-друге, профспілковий комітет не надав згоди ні на його переведення, ні на його звільнення, що підтверджується протоколом №3 засідання профспілкового комітету від 16.07.2018р. Також він перестав бути головою профспілкового комітету 27.03.2018р. і станом на день його звільнення не минув визначений Законом (ст.252 КЗпП України, ст. 41 Закону України "Про профспілкові спілки, їх права та гарантії діяльності") строк , відповідно відповідачем було порушено порядок його звільнення, що є додатковою підставою для його поновлення на роботі. З врахуванням викладеного, та заяви про уточнення позовних вимог позивач просить: поновити його на посаді комерційного директора Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» та стягнути з відповідача на його користь 37857,18грн. середнього заробітку за вимушений прогул, за весь час такого прогулу. Ухвалою суду від 14.02.2019 року прийнято відмову представника позивача від позовних вимог в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 14359,62грн. за період з 12.12.2018р. по 30.01.2019р., а провадження в справі в цій частині закрито. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що позивача було звільнено у зв`язку із скороченням посади, копію наказу про звільнення він отримав 07.08.2018 року, а позовна заява подана ним до суду 10.09.2018 року, тобто з пропуском строку звернення до суду встановленим ст.233 КЗпП України, що є підставою для відмови в позові. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 07.07.2006 року [PERSON] наказом №27-к від 03.07.2006 року було призначено на посаду майстра виробництва Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів», а з 01.03.2016 року наказом №35 від 01.03.2016р. призначено на посаду комерційний директор. Наказом директора Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» №95 від 31 травня 2018 року затверджено штатний розпис в новій редакції з 01.06.2018 року, а також виведено з штатного розпису посаду 1.2 директор комерційний. Згідно повідомлення від 18.06.2018 року [PERSON] , у зв`язку із скороченням його посади, запропоновано на вибір посади: начальника відділу збуту; начальника відділу технічного контролю; начальника виробничо-технічного відділу. Проте, від ознайомлення з повідомленням від 18.06.2018 року про запропоновані посади [PERSON] відмовився, про що було складено відповідний акт 02.07.2018 року. На засіданні профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» 16.07.2018 року було розглянуто питання щодо скорочення посади комерційного директора [PERSON] . і можливе подальше його звільнення. Згідно протоколу №3 засідання профспілкового комітету, профспілковий комітет не надав згоди на скорочення посади комерційного директора на підприємстві. Наказом №123-к від 02.08.2018 року [PERSON] було звільнено з посади директора комерційного з 08.08.2018 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Копія наказу була отримана [PERSON] 07.08.2018року, що підтверджується, його підписом на наказі. Окрім наведеного, згідно протоколу №1 від 01.04.2013 року засідання профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» Ксюфа Р.В. було обрано головою профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів». Згідно з протоколом №2 від 27.03.2018 року загальних зборів трудового колективу головою профспілкового комітету було обрано [PERSON] на термін 5 років до 27 березня 2023 року. Вищевказані обставини підтверджуються: копією трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] ; наказом директора Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» №95 від 31 травня 2018 року; протоколом №1 засідання профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» від 01.04.2013р.; протоколом №2 від 27.03.2018 року загальних зборів трудового колективу; повідомленням від 18.06.2018р.; актом від 02.07.2018р.; протоколом засідання профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» від 16.07.2018 року; наказом №123-к від 02.08.2018 року; табелем обліку робочого часу за серпень 2018 року копією журналу обліку руху трудових книжок працівників Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівника. Положеннями п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до ч.ч.2-4 ст.252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов`язано із станом здоров`я. Також згідно ч.ч. 3, 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення з роботи чи зі служби. Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров`я. Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, в матеріалах справи містяться докази що [PERSON] відмовився ознайомлюватись з переліком вакантних посад згідно повідомлення від 18.06.2018р.. Таким чином, відповідачем виконано вимоги ч. 3 ст. 49-1 КЗпП України, згідно якої працівнику має бути запропоновано усі вакантні посади на підприємстві. Проте, відповідачем не дотримано вимог вказаної статті, щодо попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Оскільки, попередження про наступне звільнення було 18.06.2018 року, а звільнено позивача було з 08.08.2018р. На засіданні профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» 16.07.2018 року було розглянуто питання щодо скорочення посади комерційного директора Ксюф Р.В. і можливе подальше його звільнення. Згідно протоколу №3 засідання профспілкового комітету, профспілковий комітет не надав згоди на скорочення посади комерційного директора на підприємстві. Крім того, з вищевикладеного вбачається, що звільнення [PERSON] було проведено з ініціативи власника протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, як голова профспілкового комітету Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів», що є порушенням ст.252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», в зв`язку з чим звільнення позивача не можна визнати законним. Твердження представника відповідача про пропуск позивачем встановленого ст.233 КЗпП України строку звернення до суду, суд вважає безпідставним, оскільки трудову книжку [PERSON] отримав 08.08.2018 року і в місячний строк звернувся до суду (враховуючи, що 08.09.2018 року вихідний день). Згідно довідки Колективного підприємства «Хмельницький комбінат будівельних матеріалів» від 27.11.2018 року №234, середньоденна заробітна плата [PERSON] за червень-липень 2018 року становить 435,14грн. (за 13 робочих днів). Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, за період з 09.08.2018 року по 11.12.2018 року становить 37857,18 грн. (87 дн. х 435,14грн.). Таким чином, в межах заявлених позивачем позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і слід поновити [PERSON] , на посаді комерційного директора КП "Хмельницький комбінат будівельних матеріалів" та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37857,18 грн. (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1409,60грн. судового збору ( 704,8грн. х2 за вимоги майнового та немайнового характеру).

Outcome: approved