Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 2930 грн. 26 коп., 222 грн. 50 коп. витрати від інфляції, 65 грн. 99 коп. відсотків за користування коштами, 323 грн. 54 коп. пені за несвоєчасне виконання рішення суду та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що 18.05.2013 р. приблизно о 01 год. 00 хв. по пр..Палладіна в м.Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хюндай» д/н [NUMBER] що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 11 червня 2013 р. встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода виникла з вини [PERSON] в результаті даних протиправних дій [PERSON], який порушив п.2.10, 12.1 ПДР мала місце дана дорожньо-транспортна пригода і автомобілю який належить позивачу завдано технічних пошкоджень, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Хюндай» д/н [NUMBER] була застрахована відповідно до договору (полісу) обов»язкового страхування № АВ 7553561 застраховано у ВАТ НАСК «Оранта», ліміт відповідальності встановлено в 50000 грн. На підставі заяви позивача, довідки ДАІ Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві, ремонтного замовлення №1, листом від 31.03.2014 р. № 09-02-09/6240 згідно страхового акту №ОЦВ-13-6953/1 НАСК «Оранта» вказувало що найближчим часом проведе виплату страхового відшкодування в розмірі 2930 грн. 26 коп. Однак, станом на липень 2014 р. виплата страхового відшкодування безпідставно не проведена, на його-позивача неодноразові звернення відповідач не реагує, виплату коштів не проводить, тому просив відшкодувати 222 грн. 50 коп. витрати від інфляції, 65 грн. 99 коп. відсотків за користування коштами, 323 грн. 54 коп. пені за несвоєчасне виконання рішення суду та понесені судові витрати. Позивач посилаючись на ст..ст. 23, 1166, 1172, 1187 ЦК України, ст..ст. 6, 22, 29, 35, 36 ЗУ «Про обов»язкове стахування цивільно-правоої відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач позов підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини просив заявлені позовні вимоги задовольнити. . ВАТ «НАСК «Оранта» про розгляд справи повідомлялось в установленому законом порядку, проте свого представника до суду не направило, свого права на участь у судовому засіданні не використало, про причини неявки суду не повідомило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника відповідача та постановити по справі заочне рішення, оскільки неявка представника ВАТ «НАСК «Оранта» не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів 18.05.2013 р. приблизно о 01 год. 00 хв. по пр..Палладіна в м.Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Хюндай» д/н [NUMBER] що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 11 червня 2013 р. встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода виникла з вини [PERSON] в результаті даних протиправних дій [PERSON], який порушив п.2.10, 12.1 ПДР мала місце дана дорожньо-транспортна пригода і автомобілю який належить позивачу завдано технічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Хюндай» д/н [NUMBER] була застрахована відповідно до договору (полісу) обов»язкового страхування № АВ 7553561 застраховано у ВАТ НАСК «Оранта», ліміт відповідальності встановлено в 50000 грн. На підставі заяви позивача, довідки ДАІ Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві, ремонтного замовлення №1, листом від 31.03.2014 р. № 09-02-09/6240 згідно страхового акту №ОЦВ-13-6953/1 НАСК «Оранта» вказувало що найближчим часом проведе виплату страхового відшкодування в розмірі 2930 грн. 26 коп. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль « Тойота » д/н [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату)… Таким чином внаслідок настання страхового випадку між [PERSON] як потерпілою особою та ВАТ «НАСК «Оранта» як страховиком виникли правовідносини, які врегульовані нормами глави 67 ЦК України "Страхування", Законом України "Про страхування" та спеціальним нормативно-правовим актом -Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з преамбулою Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон 1961-IV), вказаний закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з приписами ст. 22.1 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Проведеним на замовлення ВАТ «НАСК «Оранта» розрахунком страхового відшкодування встановлено, що матеріальний збиток, завданий позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу при ДТП, становить 2930 грн. 26 коп. Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до страхової компанії з питання щодо виплати страхового відшкодування, однак дана виплата не проведена. Строки здійснення страхових виплат за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у ч. 2 ст. 36 Закону 1961-IV. Так відповідно до вказаної норми Закону 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Враховуючи, що заява про страхове відшкодування подана 28 травня 2013 р., а останній документ який є необхідним для виплати страхового відшкодування подано 21 червня 2013 р. строк виконання зобов'язання настав через 90 днів від цієї дати, тобто 21 вересня 2013 р., проте у встановлений строк страхове відшкодування виплачене не було. Врахвоуючи наведене суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 2930 грн. 26 коп. страхового відшкодування. За обставин не виплати страхового відшкодування позивач на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону 1961-IV вправі вимагати стягнення з страховика пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, пеню позивач просив нараховувати з 21 вересня 2013 р., що становить 323 грн. 54 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги про стягнення суми інфляційних витрат починаючи з 21 вересня 2013 р. що становить 222 грн. 50 коп. Щодо стягнення 65 грн. 99 коп. процентів за користування чужими коштами в розмірі 3% річних дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки заявлена позивачем вимога про стягнення 3% річних не ґрунтується на законі, оскільки сплата трьох процентів річних застосовується як міра цивільно-правової відповідальності за порушення боржником грошового зобов'язання, а до відносин із відшкодування шкоди положення ст. 625 ЦК України не застосовуються. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем судовий збір не сплачувався з посиланням на ЗУ «Про захист прав споживачів», тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial