Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 листопада 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Салекс Абсолют» про визнання незаконним та скасування наказу [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Салекс Абсолют» від 19 жовтня 2015 року №81-к «Про звільнення [PERSON]О.», покладення обов'язку на відповідача внести зміни до трудової книжки [PERSON] із застосуванням положень пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 в частині причин звільнення, вказавши: «Звільнити [PERSON], машиніста збивальних машин, за власним бажанням, у звязку зі станом здоровя, стаття 38 КЗпП України», змінити дату звільнення [PERSON] з «19 жовтня 2015 року» на дату ухвалення рішення у цій справі, покласти обовязок на відповідача внести зміни до трудової книжки [PERSON] в частині зміни дати звільнення із застосуванням положень пункту 2.10. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що відповідно до наказу №71-к від 07 липня 2011 року вона з 07 липня 2011 року працювала в ТОВ «Салекс Абсолют» на посаді машиніста збивальних машин. 13 серпня 2015 року на цьому підприємстві вона отримала виробничу травму та з 13 серпня 2015 року по 09 жовтня 2015 року включно перебувала на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Кременчуцької ЦРЛ з діагнозом: термічний опік окропом кистей, передпліч, гомілок і ступнів І1А-11Б ст.S до 17% (ІІБ до 0,2%), катаральна ангіна, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЧ №054490. У її виписці із медичної карти стаціонарного хворого №3152 від 09 жовтня 2015 року вказано, що в результаті проведеного лікування опікові рани загоїлись; функція верхніх та нижніх кінцівок не страждає; в задовільному стані хвора виписана з відділення. В цій виписці вказані лікувальні і трудові рекомендації: нагляд у хірурга за місцем проживання; ЛФК верхніх та нижніх кінцівок; змащувати місця, що загоїлись дитячим кремом 2 тижні; крем дермофібразе на місця ран, що довго не загоювались; санаторно-курортне лікування в профільному санаторії «Авангард» міста Немирів Вінницької області. 09 жовтня 2015 року на ім'я генерального директора ТОВ «Салекс Абсолют» [PERSON] вона написала заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади машиніста збивальних машин на підставі статті 38 КЗпП з 10 жовтня 2015 року за власним бажанням, в зв'язку зі станом здоров'я, оскільки виконувана нею робота була тяжкою і вона розуміла, що надалі не зможе її виконувати, так як рани на руках і ногах до кінця не загоїлись. Вказану заяву 09 жовтня 2015 року в робочий час до відділу кадрів підприємства-відповідача намагалась надати її рідна сестра - [PERSON], але працівники відділу кадрів приймати заяву відмовились, а тому в цей же день ця заява була надіслана на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення. З 10 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року включно вона перебувала на амбулаторному лікуванні в КЗ «Кременчуцький районний центр медико-санітарної допомоги», що підтверджується листком непрацездатності серії АГЦ №151663. З 16 жовтня 2015 року по 23 жовтня 2015 року включно вона перебувала на лікуванні в Кременчуцькій міській лікарні №4, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЧ №192281. 19 жовтня 2015 року ТОВ «Салекс Абсолют» видало наказ №81-к «Про звільнення [PERSON]О.» за підписом генерального директора [PERSON] Пунктом 1 цього наказу визначено: звільнити [PERSON], машиніста збивальних машин, 19 жовтня 2015 року, за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] від 09 жовтня 2015 року. Пунктом 2 цього наказу визначено: виплатити 19 жовтня 2015 року [PERSON] грошову компенсацію за 17 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки. Пунктом 3 цього наказу визначено: бухгалтерії провести 19 жовтня 2015 року повний розрахунок з [PERSON] 19 жовтня 2015 року, о 16 годині 50 хвилин, за місцем її проживання представники ТОВ «Салекс Абсолют» склали Акт про отримання нею депонованої заробітної плати за серпень 2015 року в сумі 744,27 гривень, лікарняні за рахунок підприємства в сумі 238,81 гривень, розрахункові при звільненні за жовтень в сумі 846,89 гривень. Одночасно з указаними коштами вона отримала трудову книжку та копію наказу №81-к «Про звільнення [PERSON]О.» Вона вважає наказ ТОВ «Салекс Абсолют» №81-к від 19 жовтня 2015 року «Про звільнення [PERSON]О.» та запис в її трудовій книжці про звільнення за власним бажанням без зазначення поважної причини звільнення незаконними, оскільки відповідач неправильно вказав причини її звільнення, чим порушив її право безпосередньо після звільнення з роботи отримувати допомогу по безробіттю, так як відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті і її виплата починається з 91-го календарного дня. До комісії по трудових спорах вона не зверталась, оскільки про її існування в ТОВ «Салекс Абсолют» їй не відомо, а тому вимушена звернутись з позовом до суду. Позивач [PERSON] на виклик суду в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила розглядати справу за участю її представника по довіреності [PERSON] Представник позивача по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, в обґрунтування позову пояснив так, як викладено в описовій частині рішення. Представник відповідача ТОВ «Салекс Абсолют» по угоді адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим та подав письмове заперечення, згідно якого відповідач вважає, що зазначені вимоги позивача не можуть бути задоволені, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України виходячи з наступного. 09 жовтня 2015 року до відповідача звернулась [PERSON], яка просила звільнити з роботи [PERSON] згідно з її заявою на підставі ст.38 КЗпП України з 10 жовтня 2015 року за власним бажанням, у зв'язку зі станом здоров'я. Як пояснила [PERSON], [PERSON] вважає поважною причиною свого звільнення стан її здоров'я. Відповідач діяв відповідно до вимог статті 38 КЗпП. Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП, адміністрація зобов'язана у день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. Повний розрахунок при звільненні полягає у виплаті: 1) заробітної плати, належної працівникові до дня звільнення (включно з цим днем, адже він є останнім робочим днем); 2) компенсації за всі дні невикористаних ВІДПУСТОК (СТ. 83 КЗпП). У разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП, останній буде нести відповідальність за ст. 117 КЗпП. У звязку з тим, що у своїй заяві про звільнення [PERSON] просила звільнити її з 10 жовтня 2015 року у суботу, що є вихідним днем за графіком роботи підприємства, то її представникові [PERSON] було роз'яснено, що у зв'язку із вихідним днем звільнити [PERSON] та видати їй трудову книжку і провести з нею повний розрахунок, як цього потребує законодавство України підприємство не може, тому через представника [PERSON] передано інформацію про необхідність переписати заяву про звільнення, де датою звільнення буде вказано робочий день. Також у зв'язку з тим, що [PERSON] просила у своїй заяві звільнити її «за власним бажанням, у зв'язку зі станом здоров'я», то [PERSON] також було роз'яснено, що звільнення за власним бажанням може бути двох основних видів: звільнення з поважних причин та звільнення без поважних причин. Відрізняються вони тим, що у першому випадку працівник не зобов'язаний повідомляти адміністрацію про звільнення за два тижні, а він має право звільнитися хоча б і в день подання відповідної заяви (ст. 38 КЗпП зобов'язує власника звільнити працівника, що має поважні для цього причини, у строк, про який той просить). Перелік поважних причин для звільнення за власним бажанням у законодавстві міститься у ст. 38 КЗпП. Відповідно до п. 2.25 Інструкції №58, при розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство передбачає надання певних пільг та переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Увагу [PERSON] було також звернуто на те, що законодавець, встановлюючи перелік поважних причин в ст.38 КЗпП, прямо передбачив необхідність документального підтвердження цих причин, давши на це конкретну вказівку в тексті ст. 38 КЗпП (наприклад «неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком»). Після роз'яснення [PERSON] вище зазначених норм закону відносно звільнення з поважних причин, то остання повідомила, що підтверджуючі документи відносно стану здоров'я у [PERSON] відсутні. Адміністрація підприємства роз'яснила [PERSON]. що звільнити [PERSON] з зазначенням у наказі про звільнення, а також у трудовій книжці останньої поважної причини, а саме «у зв'язку зі станом здоров"я» підприємство не має права, у зв'язку з тим, що у останньої відсутні підтверджуючі документи, які б могли підтвердити неможливість продовжити роботу у зв'язку зі станом здоров'я. У зв'язку із цим [PERSON] було запропоновано передати [PERSON] пропозицію підприємства, а саме: переписати заяву про звільнення, зазначивши іншу причину звільнення за власним бажанням у строк, який вказано у заяві, у зв'язку з тим, що звільнення «за станом здоров'я» підпадає під п.2 ч.1 ст.40 КЗпП та як приклад було запропоновано написати заяву про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП, або додати до своєї заяви документ, який би підтверджував неможливість продовжувати роботу на підприємстві у зв'язку зі станом здоров'я, а також змінити дату звільнення з вихідного дня (10.10.2015 року) на дату робочого дня. Після проведення роз'яснювальної бесіди з представником позивача відносно заяви про звільнення останньої, представник [PERSON] покинула територію підприємства, заяву про звільнення [PERSON] 1.0. на підприємстві не залишила. 16 жовтня 2015 року від [PERSON] на адресу ТОВ «Салекс Абсолют» надійшов лист, у якому знаходилась заява про звільнення та листок непрацездатності серії АГЧ №054490. У своїй заяві [PERSON] просила звільнити її на підставі ст.38 КЗпП з 10 жовтня 2015 року за власним бажанням, у зв'язку зі станом здоров'я. У конверті, крім вище зазначених документів, більше нічого не було. Документи, які б підтверджували неможливість [PERSON] працювати на ТОВ «Салекс Абсолют» на займаній нею посаді у зв'язку зі станом здоров'я, до заяви додано не було. У вище зазначеному листі непрацездатності, який було надіслано на підприємство, у графі «Стати до роботи» було зазначено «з десятого жовтня 2015р.». У зв'язку з тим, що [PERSON] надіслала заяву про звільнення, тим самим підтвердивши свої наміри про звільнення за ст.38 КЗпП «Розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника» без надання роботодавцю жодних документів, які б надавали їй право на звільнення з поважних причин, 19.10.2015 року був складений та підписаний наказ про звільнення [PERSON] за ст.38 КЗпП без зазначення поважних причин про звільнення. Також була заповнена трудова книжка [PERSON] на підставі наказу, як того потребує Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом №58 від 29.07.1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України. За відсутності причин, що свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це у межах 2-тижневого строку. На підставі наказу про звільнення бухгалтерією підприємства були підготовані усі необхідні виплати [PERSON] на час її звільнення. 19.10.2015 року представниками підприємства за місцем проживання [PERSON], останній були вручені готівкою заробітна плата, лікарняні за рахунок підприємства, розрахунок при звільненні за жовтень, трудова книжка та копія наказу про звільнення, як того потребує діюче законодавство України. В оригіналі наказу [PERSON] розписалась про ознайомлення з ним, будь-яких зауважень щодо правильності формулювання у наказі та трудовій книжці підстав її звільнення не висловлювала та у документах не зазначала. Також, у наданій [PERSON] виписці із медичної карти стаціонарного хворого №3152 від 09.10.2015 року зазначено, що опікові рани загоїлись, функції верхніх та нижніх кінцівок не страждають, у задовільному стані хвора виписана з відділення, та їй рекомендовано стати до праці з 10.10.2015 року. Дана виписка не містить жодних рекомендацій щодо зміни умов праці. Таким чином, вимоги [PERSON] щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причин звільнення у трудовій книжці без надання відповідних підтверджуючих документів, які б надавали їй можливість звільнитись у зв'язку зі станом здоров'я не грунтуються на вимогах закону. Після звільнення з підприємства [PERSON] стала на облік у Кременчуцькому міжрайонному центрі зайнятості. Згідно п.1 ст.43 ЗУ «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. №5067-VI, статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законом доходів, готова та здатна приступити до роботи. Причина звільнення з основного місця роботи не впливає на право набуття статусу безробітного. Статус безробітного надається особам, які зазначені у ч. 1 ст.43 ЗУ «Про зайнятість населення» з першого дня реєстрації у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції на підставі заяви за формою та у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до ст.46 зазначеного закону. У разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного, особі видається направлення на працевлаштування. Відповідно до ст.46 зазначеного Закону при пропонуванні підходящої роботи враховується стан здоров'я громадянина, але обов'язково підтверджений медичною довідкою. При постановці на облік до Кременчуцького міжрайонного центру зайнятості [PERSON] не подавала довідки про свій стан здоров'я. Таким чином, у [PERSON] фактично були відсутні показники до працевлаштування з особливими умовами праці. Як зазначено у відповіді Кременчуцького міжрайонного центру зайнятості на запит ТОВ «Салекс Абсолют»: «За достовірність даних зазначених у трудовій книжці звільненого працівника, та які впливають на отримання допомоги по безробіттю з 8-го дня відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з поважних причин несе відповідальність роботодавець». Виходячи із вищезазначеного, на думку відповідача, [PERSON] фактично звільнялась з підприємства за власним бажанням, маючи за мету у подальшому не працевлаштовуватись, а лише безпідставно отримувати соціальну допомогу від держави. На даний час, намагаючись ввести в оману підприємство, Кременчуцький міжрайонний центр зайнятості, прохаючи суд зобов'язати підприємство зазначити поважну причину свого звільнення, а саме «у зв'язку зі станом здоров'я» без належного документального підтвердження, позивач перекладає відповідальність за безпідставне отримання нею у подальшому соціальної допомоги на підприємство. Жоден документ, який додано [PERSON] до позовної заяви в якості доказу начебто порушення її прав, не містить рекомендацій щодо умов праці, та стану здоров'я, який би унеможливлював її працю на ТОВ «Салекс Абсолют». Тому вимоги [PERSON] є необгрунтованими та безпідставними. Таким чином, вважає, що вимоги [PERSON] щодо скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причин звільнення у трудовій книжці без надання відповідних підтверджуючих документів, які б надавали їй право на звільнення у зв'язку зі станом здоров'я, є незаконними, а звільнення [PERSON] було здійснено у відповідності до чинного законодавства України, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю відмовити. Третя особа на стороні відповідача генеральний директор ТОВ «Салекс Абсолют» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, також подала письмове заперечення аналогічного змісту, що і відповідач. Вважає позовні вимоги [PERSON] щодо скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причин звільнення у трудовій книжці без надання відповідних підтверджуючих документів, які б надавали їй право на звільнення у зв'язку зі станом здоров'я, є незаконними і просила суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, свідка, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Установлено та не заперечується сторонами, що позивач відповідно до наказу №71-к від 07 липня 2011 року була прийнята на роботу в ТОВ «Салекс Абсолют» на посаду машиніста збивальних машин (а.с.9). 13 серпня 2015 року на підприємстві позивач отримала виробничу травму та з 13 серпня 2015 року по 09 жовтня 2015 року включно перебувала на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні Кременчуцької ЦРЛ з повним діагнозом: термічний опік окропом кистей, передпліч, гомілок і ступнів ІІА-ІІБ ст.S до 17% (ІІБ до 0,2%), катаральна ангіна. В результаті проведеного лікування опікові рани загоїлися. Функція верхніх та нижніх кінцівок не страждає. В задовільному стані хвора виписана з відділення. Запропоновані лікувальні та трудові рекомендації. Видано листок непрацездатності №054490 з 13.08.2015 року по 09.10.2015 року. До праці стати 10.10.2015 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3152 та листком непрацездатності серії АГЧ №054490 (а.с.10,11). 09 жовтня 2015 року позивач [PERSON] на ім'я генерального директора ТОВ «Салекс Абсолют» [PERSON] написала заяву, в якій просила звільнити її з займаної посади машиніста збивальних машин на підставі ст.38 КЗпП з 10 жовтня 2015 року за власним бажанням, в зв'язку зі станом здоров'я (а.с.14). Вказану заяву [PERSON] в цей же день на підприємство передала її сестра [PERSON], якій працівником відділу кадрів підприємства було розяснено, що 10 жовтня 2015 року припадає на суботу, що є вихідним днем відповідно до графіка роботи підприємства та через вказаного представника запропоновано [PERSON] переписати заяву про її звільнення, де датою звільнення вказати робочий день підприємства та надати документи про стан здоровя [PERSON] 16 жовтня 2015 року поштою відповідач отримав від позивача заяву від 09 жовтня 2015 року про її звільнення та листок непрацездатності серії АГЧ №054490. Позивач [PERSON] продовжувала лікування з діагнозом: ГРВІ з 10 жовтня по 15 жовтня 2015 року включно перебувала на амбулаторному лікуванні в КЗ «Кременчуцький районний центр медико-санітарної допомоги», що підтверджується листком непрацездатності серії АГЦ №151663. Рекомендовано стати до роботи з 16 жовтня 2015 року (а.с.12). З 16 жовтня 2015 року по 23 жовтня 2015 року включно [PERSON] перебувала на лікуванні в Кременчуцькій міській лікарні №4 з діагнозом: гострий рино-фарингіт, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЧ №192281. Рекомендовано стати до роботи з 29 жовтня 2015 року (а.с.13). З 19 жовтня 2015 року, тобто з робочого дня понеділка ТОВ «Салекс Абсолют» видало наказ №81-к про звільнення [PERSON], машиніста збивальних машин, 19 жовтня 2015 року, за власним бажанням, ст. 38 КЗпП на підставі її заяви від 09 жовтня 2015 року, виплату 19 жовтня 2015 року [PERSON] грошової компенсації за 17 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та проведення 19 жовтня 2015 року повного розрахунку з [PERSON] (а.с.15). Вказаний наказ, трудову книжку підприємство вручило позивачу в цей же день та провело повний розрахунок. Згідно ч.1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Позивач [PERSON] наполягала на розірванні трудового договору, надіславши свою заяву від 09 жовтня 2015 року про звільнення з роботи з 10 жовтня 2015 року за власним бажанням у звязку зі станом здоровя, поштою на адресу підприємства. Згідно розяснення у листі Міністерства соціальної політики України від 29 серпня 2012 року №311/13/116-12 «Про звільнення за власним бажанням» зазначено, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ст. 38 КЗпП України є звільненням за власним бажанням. Якщо трудовий договір укладений на невизначений строк, працівник має право у будь-який час розірвати його, письмово попередивши роботодавця про звільнення за два тижні. Таке звільнення вважається "за власним бажанням без поважних причин". У цілому ряді випадків закон зобов'язує роботодавця провадити звільнення працівника у строк, про який він просить, тобто мова йде про скорочення двотижневого строку. Таке звільнення вважається "за власним бажанням з поважних причин". Поважними причинами можуть бути: переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію, у т.ч. у звязку з інвалідністю; прийняття на роботу за конкурсом, а також інші поважні причини. До трудової книжки працівника роботодавцем вноситься запис: "Звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України". У разі звільнення за власним бажанням з поважної причини робиться, наприклад, такий запис: "Звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за інвалідністю, ст. 38 КЗпП України". Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Отримавши поштою заяву [PERSON] про її звільнення, роботодавець мав право видати наказ про звільнення за заявою працівника за ч.1 ст.38 КЗпП України до закінчення двотижневого строку попередження, тобто з понеділка 19 жовтня 2015 року. Наказ №81-к Генерального директора ТОВ «Салекс Абсолют» від 19 жовтня 2015 року про звільнення [PERSON] відповідає вимогам трудового законодавства. Запис у трудовій книжці [PERSON] проведено роботодавцем з формулюванням чинного законодавства і відповідає Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників». Позивач [PERSON] у своїй заяві не зазначила поважну причину, а просила звільнити її за станом здоровя, що не може однозначно тлумачитись, що такий стан здоровя перешкоджав їй продовжувати роботу, відповідних документів про це та інші поважні причини працівник [PERSON] роботодавцю не подала. Навпаки, разом із заявою про звільнення позивач подала роботодавцю листок непрацездатності серії АГЧ №054490, згідно якого позивач повинна була стати до роботи 10 жовтня 2015 року та це підтверджує виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3152, що її стан здоровя дозволяв стати до роботи. Надані позивачем інші листки непрацездатності (а.с.12,13) також свідчать, що у звязку з видужанням лікарями їй було рекомендовано стати до праці. Отже, позивач [PERSON] не довела у суді, що виданням відповідачем наказу про звільнення та записом у трудовій книжці були порушені її трудові права. Позивач також просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Зважаючи на те, що при поданні позову до суду позивач була звільнена від сплати судового збору та не надала документально підтверджених доказів про понесені витрати, суд відмовляє їй у стягненні цих витрат. За таких обставин, суд повністю відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed