Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

16.01.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку на одну четверту частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Обґрунтовуючи позов, зазначив, що є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка за життя розпочала процес приватизації однієї четвертної частини земельної ділянки, однак за життя отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку не встигла, [INFO] померла. [PERSON] був єдиним спадкоємцем за законом після смерті дружини [PERSON], однак процес приватизації частини земельної ділянки завершити також не встиг, [INFO] помер. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. від 10.08.2017 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку. 18.01.2018 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання 16.02.2018 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2018 року закінчено підготовче провадження, призначено справу до розгляду 07.05.2018 року. У судовому засіданні 07.05.2018 року позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, з викладених у позові підстав. Представники відповідача та третьої особи надали суду письмові пояснення по суті позову, в яких просили здійснювати розгляд справи у відсутність їх представника. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 02.04.1968 р. За життя батьком позивача перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 11.08.2004 р. У 2006 році за життя [PERSON] розпочато процес приватизації частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Так, 30.03.2006 року [PERSON] отримано згоду від співвласників вказаної земельної ділянки на передачу лишків зазначеної земельної ділянки в тому числі [PERSON] у приватну власність, про що надано відповідну заяву, справжність підписів на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 24.09.2007 року. [INFO] помер батько позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05.05.2009 року. Матеріалами справи стверджується, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був її чоловік, батько позивача - [PERSON], після смерті якого єдиним спадкоємцем за законом першої черги є позивач [PERSON] Рішенням Київської міської ради від 27.05.2010 року № 954/4392 передано у приватну власність [PERSON] одну четверту від 0,10 га частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.07.2017 року, вбачається, на ім'я [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на одну четверту земельної ділянки, що розташована аза адресою: [ADDRESS], у 2011 році. Після смерті [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. 30.05.2017 року заведено спадкову справу № 60719332. 10.08.2017 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], на 18/100 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. від 10.08.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на одну четверту частину земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], що набута померлою [INFO] [PERSON], спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв'язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови "Про судову практику справах про спадкування" від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи стверджується, що спадкодавцями [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину від батька [PERSON], який в свою чергу прийняв спадщину від дружини [PERSON], у зв'язку із чим набув право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцю, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлій за життя, однак за відсутності зареєстрованого правовстановлюючого документу на ім'я померлої, позивач позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання в порядку спадкування за законом права на закінчення приватизації та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved