Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею майна [PERSON] згідно заповіту, складеному 20 вересня 2012 року і після смерті [PERSON], яка померла [INFO] вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Під час проживання разом із [PERSON] з літа 2012 року їй було невідомо про те, що 27 грудня 2011 року [PERSON] уклала спадковий договір з [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Снідою Т.В., згідно якого [PERSON] передавала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], вартістю 26378 грн., а [PERSON], в свою чергу, брала на себе обов'язок забезпечувати її продуктами харчування, ліками, медичним доглядом та іншим побутовим доглядом. Також на [PERSON] був покладений обов'язок про поховання відчужувача згідно з обрядами православної церкви та встановлення надгробку на суму не більше 1000 грн. На час укладання спадкового договору [PERSON] не розуміла, який саме документ складається, вона мала вік майже 80 років, страждала низкою тяжких захворювань і, внаслідок ускладнення діабету, була сліпою, тому вона вважала, що нею був укладений заповіт. Крім того, в догляді за нею на той час не було потреби, так як на той час піклування за [PERSON] здійснювалось Територіальним центром соціального обслуговування згідно договору з 18.11.2010 року і продовжувалось до 16.11.2012 року. Позивачка вважає, що при посвідченні спадкового договору нотаріусом Снідою Т.В. були допущені суттєві порушення Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої 03.03.2004 р., яка діяла на момент укладання спадкового договору, а саме: спадковий договір був посвідчений нотаріусом при відсутності свідків та текст договору не був прочитаний вголос, як це передбачено п. 16 вищезазначеної Інструкції. Проживаючи разом із [PERSON] з літа 2012 року вона доглядала за нею, відвозила до лікарні під час загострення хвороб та надавала необхідний побутовий догляд. У неї з [PERSON] був єдиний сімейний бюджет, з якого вони придбавали продукти харчування, предмети побуту, ліки, сплачували комунальні платежі. Після смерті [PERSON] вона поховала її та залишилась проживати в її квартирі. Відповідачка [PERSON] ніколи не проживала разом із [PERSON], не піклувалась про неї, не доглядала і взагалі не виконувала жодних передбачених спадковим договором обов'язків. З огляду на зазначені обставини [PERSON] 8 липня 2013 року звернулась до нотаріуса із заявою про розірвання спадкового договору, про що було доведено до відома [PERSON] в липні 2013 р. нотаріусом Снідою Т.В. із наданням копії вказаної заяви. Фактично спадковий договір був розірваним [PERSON] значно раніше, але даний факт був нею визнаний при зверненні до нотаріуса 8 липня 2013 року. Після смерті [PERSON] їй стало відомо про те, що нотаріус Сніда Т.В. 2 червня 2014 року видала [PERSON] дублікат спадкового договору, який став підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на кв. [ADDRESS]. З копії дублікату спадкового договору видно, що в ньому міститься дописка, зроблена від руки нотаріусом 6 жовтня 2014 року про те, що ніби цей договір при підписанні був прочитаний вголос. В зв'язку із цим вона вважає, що нотаріусом здійснена підробка документу, який став підставою для реєстрації права власності за [PERSON], тому дії нотаріуса є протиправними і реєстрація права власності [PERSON] повинна бути скасована. Для видачі дублікату спадкового договору взагалі не було підстав, так як оригінали його були видані сторонам при укладанні договору і один примірник зберігався у приватного нотаріуса Сніди Т.В. Також, нотаріусом Снідою Т.В. були суттєво порушені вимоги закону, а саме ч.11 п.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в якому зазначено, що при отриманні заяви про зміну або розірвання спадкового договору, нотаріус, який посвідчив договір, складає окремий договір, який підписується сторонами. На всіх примірниках основного договору проставляється відмітка про зміну або розірвання основного договору. Правовстановлюючі документи повертаються відчужувачу майна і з цього часу право власності відчужувача поновлюється. Невчинення нотаріусом дій, які є її прямим обов'язком суттєво вплинуло на права [PERSON] щодо її права власності на квартиру та на її право на спадкування майна, належного [PERSON] після її смерті. Вважає, що своїми діями нотаріус Сніда Т.В. сприяла [PERSON] в безпідставному набутті права власності на спірну квартиру. Крім того, статтею 1307 ЦК України передбачені умови забезпечення виконання спадкового договору і, якщо у разі, коли відчужувач не призначає особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті, контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Нотаріус Сніда Т.В. в порушення вимог вище зазначеного закону, не здійснила контроль за виконанням спадкового договору з боку [PERSON] після смерті [PERSON] в частині поховання останньої. Ця обставина також є підставою для розірвання договору внаслідок невиконання його умов. Поховання [PERSON] було здійснене нею та зроблено замовлення на виготовлення надгробка. Позивачка зазначає, що дії нотаріуса Сніди Т.В. суперечать діючому законодавству, виконані на користь відповідачки [PERSON], що привело до незаконного отримання останньою права власності на спірну квартиру, тому є протиправними, а реєстрація права власності на квартиру на ім'я [PERSON] здійснена з порушенням діючого законодавства, тому є незаконною. [INFO] [PERSON] померла. В зв'язку із розірванням спадкового договору спірна квартира [ADDRESS] залишилась в її власності. Тому згідно заповіту, складеному [PERSON] на її ім'я 20 вересня 2012 року вона є спадкоємицею всього належного померлій майна і в зв'язку із цим вона претендує на отримання [ADDRESS] вартістю 26378 грн. в порядку спадкування за заповітом та просить визнати дії приватного нотаріуса Кролевецького нотаріального округу Сніди Тетяни Василівни, пов'язані з невчиненням дій щодо реєстрації розірвання спадкового договору, укладеного 27 грудня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] та при реєстрації права приватної власності на [ADDRESS] за [PERSON] протиправними, встановити факт розірвання спадкового договору, визнати незаконною реєстрацію права власності на [ADDRESS] за спадковим договором на ім'я [PERSON] від 28 листопада 2014 року і скасувати її в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнати за нею право власності на [ADDRESS] вартістю 26378 грн. на підставі спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та дала пояснення в суді, що [PERSON] за життя товаришувала з її матір'ю і коли приїжджала до м.Кролевця, до того як купила квартиру, зупинялась у них. Вона працювала вчителькою, була обізнаною з усіх питань людиною, мала багато учнів, які працювали на адміністративних посада і до яких вона зверталась з питань надання їй консультацій, при цьому вона мала своєрідний характер, не підтримувала відносин зі своїми рідними. Коли вона купила квартиру в м.Кролевці і переїхала туди жити, то звернулась до неї з проханням допомогти їй по господарству та надавати іншу допомогу, зважаючи на її вік. Вона погодилась і вони уклали спадковий договір 27 грудня 2011 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Снідою Т.В. дома у [PERSON] за її проханням з дотриманням всіх вимог закону. Спадковий договір був прочитаний нотаріусом їм як сторонам і кожна з них власноруч розписались на ньому. Перед тим, як укласти спадковий договір [PERSON] телефонувала голові Коропського райсуду Чернігівської області, який був її учнем та консультувалась з приводу укладення спадкового договору. До 10 серпня 2012 року вона доглядала за [PERSON] та попрохала її дати їй чотири дні для уборки картоплі, на що [PERSON] сказала, що вона їй надоїла і буде прохати іншу особу доглядати за нею і з цього часу з'явилась [PERSON], яка поміняла замки у квартирі та [PERSON] була під замком і вона з нею спілкувалась через вікно. У зв'язку з тим, що її не допускали до [PERSON] вона зверталась до приватного нотаріуса з заявою про розірвання договору, але [PERSON] цього не зробила. Предствник приватного нотаріуса Сніди Т.В. Сніда Г.М. позов не визнав та пояснив, що як зазначається в ч.2 ст.26 ЦПК України у справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники. Відповідно до вимог ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оскаржуваних прав. Ч. 6 ст. 235 ЦПК України передбачає, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Таким чином на його думку позивачка не чітко визначилась в якому порядку має бути проведено розгляд справи в порядку позовного чи окремого провадження. З огляду на це, якщо вважати, що до суду позивачка подала позов то її вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення до відповідачів по справі є безпідставними, що є свідченням того, що позивачкою не наведено правових підстав для пред'явлення позову так і норм процесуального та матеріального законодавства, на яких ґрунтуються її вимоги. Також ст. 1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на звернення до суду на захист цивільних прав та інтересів надано кожній особі та гарантоване, як Конституцією України, так і закріплено в ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України. Зокрема ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Майже аналогічні положення закріплено і в ст.15 ЦК України. Таким чином у зазначених нормах цивільного та цивільно-процесуального законодавства акцентовано увагу на тому, що особа має право звернутись до суду за захистом саме своїх прав. Водночас зі змісту позовної заяви та вимог позивачки взагалі не зрозуміло, які конкретно права, свободи та інтереси останньої було порушено при укладанні та посвідченні спадкового договору від 27.12.2011 р. між померлою [PERSON] та іншим відповідачем у даній справі [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон) саме ці особи визначені законом, як такі, що мають право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні, нотаріального акта. Закон поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії, відмова у вчиненні нотаріальних дій та нотаріальні акти. В той же час, що саме є об'єктом судового оскарження з вимог зазначених у позовній заяві взагалі зрозуміти не можливо. Це підтверджується судовою практикою з питань розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні. Так у п.6 узагальнення судової практики про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні розглянутого на пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 р. зазначено, що право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участь у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутись до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення суб'єктивного складу осіб наведене у ст.50 Закону. Крім того за змістом ст. 32 ЦПК України участь у справі кількох відповідачів допускається, коли предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох відповідачів, або права і обов'язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави, або предметом спору є однорідні права і обов'язки. Разом з тим виходячи з норм Закону, у нотаріуса не має спільних чи однорідних прав та обов'язків стосовно позивачки. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у ст. ст. 1, 9 Закону. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов'язки з особами, які звернулись до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Отже з підстав наведених вище вважає, що приватний нотаріус Кролевецького районного нотаріального округу Сніда Т.В. у даній цивільній справі є неналежним відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог позивачці [PERSON] слід відмовити. Також позивачкою, свідомо в позовній заяві перекручуються факти, які нібито свідчать про порушення нотаріуса, а також протиправність її дій, та свідомо замовчуються обставини, які свідчать не на користь позивачки. Зокрема, як стверджує позивачка з літа 2012 року їй не було відомо про укладений 27.12.2011 р. спадковий договір між померлою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Дане твердження спростовується нею ж самою у позовній заяві від 09.09.2014 року, що про наявність укладеного правочину їй було відомо ще з 01.07.2013 року. Посилання позивачки на порушення п.16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за №283/8882 з наступними змінами та доповненнями також зроблено із вільним тлумаченням зазначеного нормативно-правового акту. Аналогічним чином позивачка зазначає про порушення нотаріусом закону, хоча знову ж таки зазначає інший нормативно-правовий акт, а саме ч.11 п.7 «Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України». Водночас діючим «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. за №296/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595 (далі Порядок) зазначена норма взагалі відсутня в редакції, що наведена позивачкою. Необхідно зазначити, що сам Порядок складається з 2-х розділів до яких включено відповідно 16 та 22 глави, а також відповідні пункти та підпункти. Видача дублікату нотаріальних документів передбачена ч.1 п.8 ст.34 Закону України «Про нотаріат», розділом 2, главою 22 Порядку, а внесення дописок чи виправлень до тексту регулюється п.6.13. розділу VI «Правил ведення нотаріального діловодства», затверджених Наказом Міністерства юстиції України» 22.12.2010 р. за №3253/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23.12.2010 р. за №1318/18613 з наступними змінами та доповненнями. З вище наведеного слідує, що видача дубліката нотаріальних документів є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси та в силу ст.8 Закону України "Про нотаріат" є нотаріальною таємницею. Пояснення з питань вчиненої нотаріальної дії можливо надати лише на вимогу особи, за дорученням якої або, щодо якої вчинялась нотаріальна дія (ч.11 ст.8 Закону України «Про нотаріат»). Також зазначеним Законом передбачено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом 10 робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв'язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов'язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу. Вимога від особи, щодо якої вчинялась нотаріальна дія (відповідачка [PERSON]), а також письмові запити, як того вимагає вищезазначений закон до нотаріуса не надходили. Вільним та на свою користь є тлумачення позивачкою вимог ст.1307 ЦК України. Так дійсно законом передбачено, що відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Таким чином законом не передбачено здійснення контролю нотаріусом, який посвідчував правочин, а саме спадковий договір. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України. На території Кролевецького районного нотаріального округу діють 3 приватних та 1 державний нотаріуси. Як зазначає позивачка після смерті [PERSON] вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Водночас в додатках до позовної заяви мається копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи за №56160240 (№ у нотаріуса 21/2014) від 05.06.2014 року проведеної приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Котлубай Н.В. Тобто позивачка фактично звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Котлубай Н.В. Дії нотаріуса при заведенні спадкової справи послідовно виписано в «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, а саме в розділі II главі 10. Однак навіть ним не передбачено, як повинен діяти нотаріус при встановленні факту наявності спадкового договору. Зважаючи на викладене слід дійти висновку про те, що позивачкою не надано будь-яких доказів які б свідчили про порушення її законних прав та інтересів приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Снідою Т.В. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суді дали показання, що кожна з них знала [PERSON], яка була грамотною, ерудованою людиною та підтвердили, що [PERSON] добре доглядала за нею. При цьому свідок [PERSON] підтвердила, що була свідком в лікарні при складанні заповіту [PERSON] на користь [PERSON] і на заповіті стоїть її підпис замість [PERSON] Свідок [PERSON] в суді дала показання, що вона як участковий лікар знала [PERSON], яка страждала на ряд захворювань, в тому числі, пов'язаних з віком. Знає, що її доглядала спочатку [PERSON], а потім [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 28 серпня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до Кролевецької міської ради про визнання права власності на квартиру, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19 березня 2015 року, якою вказане рішення залишено без змін та судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 9 вересня 2005 року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17). 27 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Снідою Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №2963 (а.с.9-10). Згідно п. 1 вказаного договору [PERSON] на випадок своєї смерті передала [PERSON] у власність належну їй на праві власності однокімнатну квартиру №65 загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м, розташовану в [ADDRESS]. Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що при його укладенні [PERSON] поклала на [PERSON] обов'язки, які вона повинна виконати: а) до її смерті: забезпечувати її продуктами харчування, ліками, медичний догляд, прибирання квартири, в якій вона мешкає, прання її особистих речей; б) після її смерті: поховати її на кладовищі в м. Кролевець згідно з обрядами православної церкви, встановити надгробок на суму не більше 1000 гр. Згідно п. п. 8 - 12 договору, відчужувач не призначала особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням договору після її смерті, [PERSON] зобов'язалась виконувати всі обов'язки, покладені на неї цим договором, заповіти, які відчужувач склала щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемними, нотаріусом накладена заборона на відчуження квартири до дня смерті відчужувача, у відповідності до ст. ст. 182, 210 ЦК України, право власності на квартиру переходить до набувача з дня смерті відчужувача та підлягає державній реєстрації у відповідному бюро технічної інвентаризації. На спадковому договорі є відмітка нотаріуса від 27 грудня 2011 року про заборону, згідно якої нотаріус на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» у зв'язку з посвідченням цього договору наклала заборону на відчуження зазначеного в договорі майна - квартири [ADDRESS], яке належить [PERSON], до дня її смерті. Згідно заповіту від 20 вересня 2012 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.11-12). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.24). 2 червня 2014 року нотаріус видала [PERSON] дублікат спадкового договору замість втраченого (а.с.22-23) із застереженням про дописку від руки відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Ст. 1303 ЦК України встановлено, що відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа. Згідно ст. 1304 ЦК України, спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1307 ЦК України, на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним. Відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Ст. 1308 ЦК України передбачає, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. Згідно ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладає заборону їх відчуження, в тому числі, в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (розділ ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій», глава 15 «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації»: П. 2. Підстави накладення заборони відчуження майна: Заборона відчуження майна накладається, зокрема, при посвідченні спадкового договору. П. 5. Зняття заборони відчуження майна: 5.1. Нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; в інших випадках, передбачених законом. П. 6. Реєстрація зняття заборони відчуження та арешту майна: 6.2. Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. П. 8. Посвідчення спадкового договору: 8.1. Спадкові договори посвідчуються нотаріусом за зверненням заінтересованих осіб: набувача і відчужувача. 8.2. Спадкові договори, предметом яких є нерухоме майно, посвідчуються нотаріусом з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження. 8.4. Правовстановлюючий документ на майно після його огляду нотаріусом повертається власнику майна (відчужувачу), а в тексті договору зазначаються назва цього документа, номер і дата його видачі та найменування юридичної особи, яка його видала. 8.5. Якщо предметом спадкового договору є майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус у тексті договору зазначає про необхідність реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після смерті відчужувача. Нотаріус, який посвідчив спадковий договір, після смерті відчужувача здійснює реєстрацію права власності за спадковим договором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 8.7. На майно, яке є предметом спадкового договору, нотаріус накладає заборону відчуження у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору. 8.8. У разі смерті відчужувача на підставі свідоцтва органу цивільного стану про смерть нотаріус знімає заборону відчуження. 8.9. Після смерті відчужувача нотаріусу повертається правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що було предметом договору, який приєднується до примірника спадкового договору, що зберігається у справах нотаріуса. На повернутому примірнику правовстановлюючого документа нотаріус робить відмітку про перехід права власності до набувача у зв'язку зі смертю відчужувача за спадковим договором. 8.10. У разі смерті фізичної особи-набувача або ліквідації юридичної особи - набувача за спадковим договором дія договору припиняється, а на примірниках договору за письмовою заявою відчужувача нотаріус вчиняє відповідний напис. 8.11. Відомості про припинення дії договору та зняття заборони відчуження майна, яке є предметом спадкового договору, нотаріус вносить до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 8.12. Відомості про спадкові договори підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру в порядку, передбаченому Положенням про Спадковий реєстр. Судом встановлено, що при укладенні спадкового договору і посвідченні його приватним нотаріусом Снідою Т.В. були дотримані всі вимоги зазначених законів. При укладенні спадкового договору [PERSON] та [PERSON] розуміли всі обставини та наслідки укладення саме спадкового договору, що вбачається як із змісту самого спадкового договору, який особисто підписаний його сторонами, так і з заяви [PERSON] до суду в порядку Закону України «Про звернення громадян» від 9.08.2012 року, в якій вона зазначала, що нею з [PERSON] був укладений спадковий договір який вона хоче розірвати (а.с.1 провадження за заявою). Як при укладенні та посвідченні спадкового договору, так і при видачі відповідачці [PERSON] дублікату спадкового договору приватний нотаріус Сніда Т.В. діяла в межах Закону України "Про нотаріат", "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 за №296/5 та зареєстрованого в Мінюсті України за № 282/20595 та "Правил ведення нотаріального діловодства", затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.10.2010 за № 3253/5 та зареєстрованого 23.12.2010 за № 1318/18613. Доводи позивачки, що способом захисту своїх порушених прав є встановлення факту, який має юридичне значення, а саме факту розірвання спадкового договору та визнання відповідно до встановленого факту за нею право власності на спірну квартиру є безпідставними, так як позивачка не є стороною у спадковому договорі, а сторона спадкового договору - відчужувач померла, і за її життя спадковий договір не був розірваний, а згідно п.28 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача згідно зі статею 1308 ЦК України. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці віджучувача, не можуть пред'являти вимоги про розірвання спадкового договору. Суд вважає, що не може рахуватись розірваним спадковим договір тільки з підстав звернення із відповідними заявами набувача до нотаріуса, а відчужувача в порядку Закону України "Про звернення громадян" до суду. Судом не встановлено і позивачка не надала доказів, що спадковий договір судом в порядку ст.1308 ЦК України розірваний або признаний недійсним. Також доводи позивачки, що [PERSON], укладаючи спадковий договір вважала, що підписала заповіт безпідставні, оскільки нічим не підтверджуються, а її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі, що зазначено в спадковому договорі і посвідчено нотаріусом. Вказані позивачкою обставини, що [PERSON], підписуючи спадковий договір допустила помилку, вважаючи, що підписує заповіт, нічим не підтверджується крім бажання позивачки отримати в спадщину спірну квартиру. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 28 серпня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19 березня 2015 року визнано за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] за спадковим договором від 27 грудня 2011 року. На підставі зазначеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.16, 328, 1302 - 1304, 1307 - 1308 ЦК України,

Outcome: dismissed