Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

ПАТ «БМ Банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позо мотивовано тим, що 27.06.2008року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) укладено кредитний договір №1/82/270608. За умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 99000 доларів США на поточні потреби з кінцевим строком повернення 26.06.2018 року, відповідно до графіка погашення передбаченого в додатку №1 до кредитного договору. Процентна ставка за користування грошовими коштами встановлена у розмірі 16% річних. Загальними зборами акціонерів від 12.10.2009 року прийнято рішення про зміну найменування акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку на ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк». Пунктом 1 статті 1 Статуту ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», затвердженого загальними зборами акціонерів від 12.10.2009 року і погодженого НБУ 13.10.2009 року визначено, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» є правонаступником прав та обов'язків акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку. Відповідно до п. 5.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов'язання за договором. Згідно п.3.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з першого по останній календарний день поточного місяця. Пунктом 3.5 кредитного договору передбачена сплата процентів позичальником щомісячно не пізніше 10- го числа місяця наступного за звітним. Пунктом 3.6 кредитного договору передбачено сплату заборгованість за кредитом щомісячну не пізніше 10- го числа місяця наступного за звітним, відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору. Позичальник не виконував в строк свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, тому відповідно до п. 8.1 кредитного договору, він зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочки платежу. В зв'язку з невиконанням кредитного договору у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 16.01.2015 року складає 46 373,23 доларів США, що еквівалентно 732 602,76грн., з яких: 40846,62 долара США, що еквівалентно 645 293,55грн. - заборгованість по тілу кредиту, 4700,87долара США, що еквівалентно 74 264,19грн. - заборгованість по сплаті процентів, 466,76 доларів США, що еквівалентно 7373,86грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 358,98 доларів США, що еквівалентно 5671,15грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Просять стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму боргу та судовий збір. 24.03.2015 року на адресу суду відповідач надала суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Позов мотивовано тим, що 27.06.2008року між [PERSON] та ТОВ «БМ Банк» укладено кредитний договір №1/82/270608 відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 99 000 доларів США на поточні потреби, із строком повернення 26.06.2018року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 27.06.2008 року між [PERSON] та банком укладено договір іпотеки від 28.07.2008року згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно - житловий будинок 2 «з» з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та право на земельну ділянку площею 0,0961га, кадастровий № [NUMBER] що розташована в [ADDRESS] Вважає, що в договорі кредиту не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, та незрозуміло викладені умови кредитного договору умови, фактично, не зазначено процентної ставки по кредиту взагалі. Частина 1 договору передбачає суму кредиту та валюту кредиту - зазначено 99000 доларів США., еквіваленту до офіційного обмінного курс гривні до іноземних валют, встановленого НБУ не вказано. А так як на даний період офіційного курсу НБУ і немає, тому незрозуміло яким чином повинні вестися надалі нарахування та розрахунки по кредиту . В червні 2008р. [PERSON] домовлялася взяти кредит в доларах по курсу валюти, який був біля 5 грн. за долар, що на той час незначно перевищувало загальну суму кредиту. Але із-за такого «скачка » долара , який є зараз і прогнозується його ріст до 50 грн. за долар - кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту більше ніж в 4-ри рази. Тому вважає, що на порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав мені, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Бо надання коштів за вказаним договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком; позивач - є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», і тому правовідносини, породження яких є метою договору, регулюються Законом «Про захист прав споживачів». Крім того, в споживчий кредит включені положення, які відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах; враховуючи додаткові нарахування, так як відсоток за користування кредитними коштами збільшився; що є дисбалансом зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить позивача в тяжке, несправедливе становище як споживача в договірних зобов'язаннях. Графік погашення кредиту кожного року не видавався, тому незрозуміло і невідомо які суми, на які рахунки зараховувалися, що є також несправедливим , оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на його розсуд. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, бо суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, і це є також підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно як наслідок, визнання недійсними договору іпотеки, оскільки надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. На момент укладання договору, від 27.07.2008р. курс гривні до долару США становив 500 гривень за 100 доларів, до цього часу такий курс, з незначними коливаннями, тримався в Україні майже протягом останніх пяти років. Як мене запевняли працівники Відповідача, кредит в іноземній валюті - долар, є для нього найбільш вигідним і що економіка України розвивається стабільно, а НБУ пильно слідкує за курсом гривні до долару, що кредит в гривнях обтяжений великими процентами і тому в порівнянні з доларовим є невигідним, про ризики, як тепер кажуть - валютні, всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» мене , як споживача, не попереджали. Отже, банк порушив право, як споживача, на інформацію. На думку [PERSON] розрахунок боргу наступний отримала кредит 27.07.2008 р. - 99000 доларів США по 5 грн. - 495 000 грн.; оплатила вже за 6 років 7 міс. по 2000 доларів щомісячно - 145 000 доларів США, що по курсу на сьогоднішній день 3 915 000 грн., тобто сума в 8 разів більше сплачена, чим бралася, залишилось ще біля 46 373,23 доларів США - 1 252 077,21грн, ще приблизно по 2 000 доларів США щомісячно, також мені нараховано заборгованість по процентам, яка становить 4 700,87 доларів США еквівалент 126923,49 грн., пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту 466,76 доларів США - 12582 грн. та пеня за несвоєчасно погашені відсотки 358,98 доларів США - 9692,46 грн. Отже, позивач повинна сплатити банку ще - 1 401275,10 грн. Загалом за отримані 495 000 грн. я повинна сплатити банку 5 316 275,10 грн., більше ніж в 10 разів. Це виходить за рамки всіх розумних умов угод. Крім того, на вимогу банку [PERSON] на момент укладення кредитного договору було надано документи в яких зазначено, що з нею проживає та знаходиться на утриманні малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час платежі відносно курсів долара США, виросли ще більше, а це, суперечить ч.6 ст. 203 ЦК України - правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, ч.1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» Ст. 8 право на достатній життєвий рівень. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вищевикладене підтверджує, що відповідач не виконав обов'язків згідно із законом, та взагалі не мав права після вивчення мого фінансового стану, пропонувати кредит в тій валюті, та за тими умовами погашення, якщо мої доходи були в національній валюті.Банк не попередив позивача, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть його інтереси і вимоги, також банк не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, і в 10 разів зросла, ніж це очікувалось під час укладення договору. Позивачу з боку банку не надавалося жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Договір взагалі, не містить порядку зміни Договору, який враховував би інтереси [PERSON], як споживача, взагалі не містить умови про порядок припинення Договору, а це є суттєвими умовами (ст. 628 ЦКУ), то Договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Окрім того згідно умов Договору надається право Банку «Змінювати процентну ставку за користування кредитом у разі зміни чинного законодавства України, а також із власної ініціативи». Повідомивши про це Позичальника письмово за 10 (днів) до дати коли починає діяти нова процентна ставка, тобто Позичальника, Банк ставить безпосередньо перед самим фактом зміни процентної ставки по кредиту щодо укладеного кредитного договору. Передбачено, що позивач або згідний на запропоновані Банком умови або має повернути достроково весь кредит, що саме по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Фактично, ще в момент підписання договору позивач була поставлена в невигідне та таке, що порушує її права становище. Тобто, Банк в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку. А також передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно розділу 8 договору «Відповідальність сторін » , не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить цілих 3-ри пункти відповідальності тільки з боку позичальника, і жодного - банку. А це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), через що договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»про те, що договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору». За ч.5 п.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Просить визнати кредитний договорів №1/82/270608 від 27.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ТОВ „БМ Банк", недійсним з моменту його укладення. Визнати недійсним договір іпотеки від 28.07.2008р., укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю „БМ Банк", посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., зареєстрованим в реєстрі за реєстрованими номерами № 2125, № 2126, № 2127. Зобов'язати приватного нотаріуса Троян А.С.. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором від 28.07.2008р., згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно: житловий будинок 2 „з" з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та право на земельну ділянку, площею0,0961га, кадастровий № [NUMBER] що розташована в [ADDRESS] та належить [PERSON] Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати відповідача повернути зайво сплачені по кредитному договору № 1/82/270608 від 27.07.2008 року відсотки. 26.03.2015року [PERSON] надала суду заяву про збільшення підстав по зустрічному позову та збільшення позовних вимог, згідно якої просила визнати кредитний договорів №1/82/270608 від 27.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ТОВ „БМ Банк", недійсним з моменту його укладення. Визнати недійсним договір іпотеки від 28.07.2008р., укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю „БМ Банк", посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., зареєстрованим в реєстрі за реєстрованими номерами № 2125, № 2126, № 2127. Зобов'язати приватного нотаріуса Троян А.С. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором від 28.07.2008р., згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно: житловий будинок 2 „з" з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та право на земельну ділянку, площею0,0961га, кадастровий № [NUMBER] що розташована в [ADDRESS] та належить [PERSON] Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати відповідача повернути зайво сплачені по кредитному договору № 1/82/270608 від 27.07.2008 року грошові кошти в розмірі 46 000 доларів США, що еквівалентно 1 150 000 грн. Ухвалою суду від 02.04.2015року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об'єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «БМ Банк». В судовому засіданні представник позивача по первісному позову первісний позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала, заперечила щодо його задоволення. Представник відповідача первісний позов не визнала, заперечила щодо його задоволення, зустрічний позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.06.2008року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON]) укладено кредитний договір №1/82/270608 (а.с.11-15). За умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 99000 доларів США на поточні потреби з кінцевим строком повернення 26.06.2018 року, відповідно до графіка погашення передбаченого в додатку №1 до кредитного договору. Процентна ставка за користування грошовими коштами встановлена у розмірі 16% річних. Загальними зборами акціонерів від 12.10.2009 року прийнято рішення про зміну найменування акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку на ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк». Пунктом 1 статті 1 Статуту ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», затвердженого загальними зборами акціонерів від 12.10.2009 року і погодженого НБУ 13.10.2009 року визначено, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» є правонаступником прав та обов'язків акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку(а.с.47-49). Згідно свідоцтва про зміну імені виданого 22.10.2009 року [PERSON] змінила ім'я на [PERSON] (а.с.46). З метою виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ТОВ «БМ Банк» укладено договір іпотеки від 28.07.2008 року, згідно з умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно: житловий будинок 2 «з» з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та право на земельну ділянку, площею 0,0961 га, кадастровий [NUMBER], що розташована в [ADDRESS] (а.с.74-76). Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „ Про захист прав споживачів ", якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому ч. 12. ст. 10 Закону. Проте банк не попередив [PERSON], що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть її інтереси і вимоги, також Банк не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, і в 10 разів зросла, ніж це очікувалось під час укладення договору. Відповідно до ст. 15 Закону "Про захист прав споживачів", у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] з боку банку не надавалося жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання нею продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. І відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: б) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз Договору свідчить про порушення принципу рівності сторін Договору на шкоду споживачу); г) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою (відповідно до закону «Про захист прав споживачів», безпека продукції - відсутність будь-якого ризику для життя, здоров'я, майна споживача і навколишнього природного середовища при звичайних умовах використання, зберігання, транспортування, виготовлення і утилізації продукції; продукція надана яка мені надана банком (валютний кредит) є небезпечною для моїх майнових інтересів, так як є схильною до різких і значних коливань своєї вартості, криє в собі ризик для мого майна, ґ) ціну продукції визначено неналежним чином (вартість кредиту визначено в супереч «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затвердженим постановою НБУ від 10.05.2007, № 168). Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно кредитного Договору № 1/82/270608 від 27.06.2008року, встановлено, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: - договір в цілому суперечить п.8 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки договір повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору", отже відповідно до мети Закону, договір повинен містити і умови, які регулювали б порядок змін та розірвання договору, коли цього вимагає захист інтересів споживача (Позичальника), в розділі 2 договору „Права та обов'язки сторін" містяться лише «Права Банку» і «Обов'язки» Позичальника та умови, які регулюють, внесення змін (доповнень) та розірвання договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку банку; - згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»про те, що договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору", в Розділ 8 даного договору «Відповідальність сторін» , не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить цілих три пункти відповідальності тільки з боку Позичальника, і жодного - Банку. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст.1, ст.11,ч. 8 ст.18, ч. 3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», та ч.1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування. У частині 4 пункту 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено: що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Витрати, що складають сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у частині д). п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якої сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які розроблені у відповідності до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. У даних Правилах вказані обов'язкові умови із числа інших обов'язкових умов договору, на які міститься посилання в ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту. Частиною 2 п. 16. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168. У пункті 1.1.5. кредитного договору № 1/82/270608 від 27.06.2008 року зазначено, що позичальник підписанням цього договору підтверджує факт ознайомлення з тарифами Банку, що є невід'ємною частиною даного договору (Додаток № 2 та Додаток №3), але зазначених додатків кредитний договір не має та суду їх надано не було. Крім того, ПАТ «БМ Банк» не надав суду доказів про надання [PERSON] інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а саме інформаційного листа банку чи пам'ятки позичальника, передбаченого пунктом 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. І ст. 18 і 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання кредитного договору недійсним у випадку включення до нього умов, які є несправедливими та угод, які здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Несправедливими умовами зокрема є установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і відповідно до ч. 4 зазначеної статті, цей перелік не є вичерпним. Згідно п.3 «б» Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, банкам заборонено встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості тощо), або дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, тощо). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлена банком в п. 1.1.4. кредитного договору № 1/82/270608 від 27.06.2008р., умова, щодо обов'язку сплати позичальником на користь банку комісії за розгляд пакету документів та комісії РКО при видачі кредиту в іноземній валюті в розмірі 1 відсоток від суми Кредиту в національній валюті на рахунок, вказаний Банком є такою, що суперечить вимогам ч.5 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 6.1.2. зазначеного договору банк має право в односторонньому порядку переглянути встановлену процентну ставку за користування кредитом при зміні облікової ставки Національного Банку України, індексу інфляції або інших випадках, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки, а якщо позичальник не погоджується із зміною процентної ставки, то повинна достроково повернути банку кредит разом з повернути процентами. Ці умови не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ЦК України, в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» і ч. 4 ст. 55 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до положень ч.1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про визнання кредитного договору №1/82/270608 від 27.06.2008 року не дійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до приписів ч. 2ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49 не передбачено інших негативних наслідків визнання недійсним основного зобов'язання, забезпеченого договором застави (іпотеки), як визнання недійсним і додаткового зобов'язання. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведеність вимог [PERSON] щодо недійсності кредитного договору, в забезпечення виконання [PERSON] обов'язків, за яким укладено договір іпотеки, суд вважає за необхідне визнати договір іпотеки недійсним, на підставі ч.2 ст. 548 ЦК України, та зобов'язати приватного нотаріуса Троян А.С. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором від 28.07.2008 року. В задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову слід відмовити. Враховуючи викладене, та те що кредитний договір та договір іпотеки визнано недійсним, суд приходить до висновку, що первісний позов ПАТ «БМ Банк» про стягнення заборгованості слід залишити без задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «БМ Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60гривень. На підставі викладено, згідно ст. ст. 203, 215, 548, 638, 1054, 1055 ЦК України ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial