Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON], третя особа: Тульчинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту. Позовна заява мотивована тим, що 23.11.2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 11256527000. В забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором був укладений іпотечний договір від 28.11.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», предметом якого є квартира № 76, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Свердлова, буд. 170. 12.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», було відступлено ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобовязаннями позичальника за кредитним договором. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 09.03.2017 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 28.11.2007 року, постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2010 року, виданою відділом ДВС Тульчинського районного управління юстиції накладено арешт. Даний арешт не дає позивачу можливості скористатися його правом щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про звільнення з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру № 76, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Свердлова, буд. 170, яка перебуває під арештом на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, виданої відділом ДВС Тульчинського районного управління юстиції (правонаступником якого виступає Тульчинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області). Ухвалою суду від 20.03.2018 року було залучено до участі у цивільній справі № 127/7182/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON]. Сторони по справі в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та треті особи про причини неявки суд не повідомили, однак в матеріалах справи міститься заява представника відповідача, в якій вказано, що він заперечує проти позову. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11256527000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 297 700, 00 гривень строком до 23.10.2028 року включно зі сплатою 14 % річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. (а.с. 7-11) 28.11.2007 року, в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту № 11256527000, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору про надання споживчого кредиту № 11256527000 від 23.11.2007 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобовязується перед іпотекодержателем повернути кредит в 297 700, 00 гривень в термін до 23.10.2028 року, сплатити проценти за його користування, а також виконати інші умови кредитного договору. (а.с. 12) Відповідно до вищевказаного іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира під номером 76, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиця Свердлова, будинок № 170, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 23.11.2007 року. Згідно з пунктом 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Судом встановлено, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме квартиру під номером 76, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вулиця Свердлова, будинок № 170, за іпотечним договором від 28.11.2007 року, постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2010 року, виданою відділом ДВС Тульчинського районного управління юстиції накладено арешт. (а.с. 115-117) 12.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк», яке виступає правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», було відступлено ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. (а.с. 13-23) Ухвалою суду від 15.11.2017 року було витребувано з Тульчинського районного відділу державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області докази по справі, а саме: належним чином посвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 7-416 про стягнення з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості. З відповіді Тульчинського районного відділу державної виконавчої службиГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області вбачається, що згідно реєстру АСВП-спецрозділ виконавчих документів де б стягувачем був АКІБ «УкрСиббанк» увідділі не перебувало. Всі виконавчі документи, що надходили до відділу до 2014 року і строк зберігання їх закінчився знищені. (а.с. 87) Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частиною першою статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В той же час, статтею 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою та другою статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище та встановлено судом, нерухоме майно - квартира під номером 76, розташована в місті Вінниці по вулиці Свердлова, в житловому будинку під номером 170, передана в іпотеку банку 28.11.2007 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження, якою, зокрема, накладено арешт на спірну квартиру, винесена 21.04.2010 року, тобто пізніше ніж укладено договір іпотеки. Таким чином, оскільки іпотекодержателем майна, а саме квартири під номером 76, розташована в місті Вінниці по вулиці Свердлова, в житловому будинку під номером 170, являється ТОВ «Кей-Колект», останнє має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, оскільки право звернення позивача до суду з позовом про зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці або заставі прямо передбачено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", позивач цілком правомірно звернувся до суду з даним позовом. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупностісуд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що порушення прав позивача повязано з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1600,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved