Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, згідно якого просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO],і свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батька відкрилась спадщина, мати та його брати і сестра відмовились приймати спадщину. До складу спадщини входить цілий житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], який належав батьку. Після смерті батька,його мати право власності на будинок не оформила, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок, тому він не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це нерухоме майно в державній нотаріальній конторі. Крім того,в реєстрі про реєстрацію права власності на нерухоме майно батьком позивача,невірно вказана адреса будинку,замість с.Кайтанівка, вказано м.Радомишль, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача та третіх осіб свої позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,надіслав до суду заяву,в якій просить слухати справу без їх участі,позовні вимоги визнали і просять суд задовольнити позов. Вислухавши пояснення представника позивача та третіх осіб,дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що батько позивача-[PERSON] був головою двору і власником будинку [ADDRESS]. Помер він [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Після його смерті залишилось спадкове майно, що складалося з житлового будинку та земельних ділянок,що належали померлому. Крім того судом встановлено, що батько позивачки на момент смерті був зареєстрований та проживав у вищевказаному будинку. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Після смерті [PERSON], його дружина-[PERSON],с ин- [PERSON] та дочка-[PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь позивача.1 7 грудня 2013 року,діти померлого [PERSON]наторіально уклали договір про поділ спадкового майна,згідно якого [PERSON],[PERSON],[PERSON]переходять у власність земельні ділянки,які належали їх батьку. Від своєї частки житлового будинку вони письмово відмовились на користь [PERSON]. Крім того,в реєстрі про реєстрацію права власності на нерухоме майно батьком позивача,невірно вказана адреса будинку,замість с.Кайтанівка,вказано м.Радомишль,хоча в свідоцтві про право власності від 22.10.2009 року,виданого на підставі рішення виконкому Пилиповицької сільської ради від 08.10.2009 року за №47,зазначено,що майно яке розташоване в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON],тому суд встановлює даний факт. Також в судовому засіданні встановлено,що спадщину після смерті батька позивач прийняв,шляхом проживання в даному будинку,доглядом за будинком та земельною ділянкою. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України. Як роз»яснив Пленум Веховного Суду України в своїй постанові« Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «... у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги». Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON] прийняв тільки позивач,і таким чином єдиним спадкоємцем за законом вищевказаного житлового будинку після смерті батька є позивач,який прийняв спадщину. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України(в редакції 1963 року) громадяни могли мати у власності житловий будинок,причому глава 10 "Особиста власність" цього ж кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"зковою державною реєстрацією. У відповідності з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Від встановлення вказаного факту належності вищевказаного правовстановлюючого документу на земельну ділянку, в якому допущені помилки, залежить реалізація права заявниці на спадщину за законом, та подальше розпорядження спадковим майном. Приймаючи до уваги викладене та те,що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо,тому суд його позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved