Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та в позовній заяві зазначили, що позивач у 2014 році здобув вищу освіту закінчивши навчання у Буковинському державному фінансово-економічному університеті. Свою трудову діяльність розпочав у липні 2015 року з призначенням на посаду фахівця центру УМВС України в Івано-Франківській області, звідки був звільнений в порядку переведення в Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області 06 листопада 2015 року. З того часу працював на різних посадах Територіального сервісного центру 2643. Зокрема, наказом № 6 від 07 листопада 2015 року його було прийнято на посаду оператора комп'ютерного набору. У відповідності до наказу МВС України від 01 травня 2016 року №350 «Про затвердження штатів апарату та сервісних центрів МВС», 01 червня 2016 року призначено на посаду оператора комп'ютерного набору Територіального сервісного центру 2643, про що відповідачем видано наказ № 41. 27 грудня 2016 року його було призначено на посаду провідного консультанта-адміністратора сервісного центру. 01 вересня 2017 року у секторі персоналу та зв'язків з громадськістю регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області [PERSON] ознайомлено з наказом №65о/с-1 від 18 липня 2017 року, яким його звільнено з посади провідного консультанта-адміністратора Територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, з 18.07.2017. Звільнення з роботи вважає неправомірним. Просить позов задоволити. Представники відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області в судовому засідання позовні вимоги не визнали, вважають, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, із підстав викладених в запереченні, де зокрема зазначено, що [PERSON] за відносно короткий проміжок часу своєї службової діяльності, починаючи з 07.11.2015 року (дата прийняття на роботу в РСЦ МВС) до 01.09.2017 року (дата звільнення), неодноразово, грубо порушував ряд нормативно-правових актів, які регламентують діяльність Територіального сервісного центру 2643 РСЦ МВС та реєстраційно-екзаменаційну діяльність. Так, наказом РСЦ МВС від 29.01.2016 року № 6 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення трудової дисципліни до позивача було застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Наказом РСЦ МВС від 22.07.2016 року № 71 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за неналежне виконання своїх функціональних обов?язків, позивач підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи, що наказом РСЦ МВС від 29.01.2016 року № 6 йому було оголошено догану, та вже вдруге, для уникнення застосування до нього п.2 ст.147 КЗпП України (звільнення), прийнято рішення обмежитись попередженням. Наказом РСЦ МВС від 18.07.2017 року № 58 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення трудової дисципліни, з урахуванням попередніх дисциплінарних стягнень, [PERSON] звільнено, у зв?язку із систематичним невиконанням без поважних причин своїх посадових обов?язків, однак після спливу одного року з дня накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, розглянувши позов в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, що згідно наказу Регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області від 07.11.2015 року № 6о/с "По особовому складу", призначено [PERSON], як такого, що прибув за переведенням із Управління ДАІ УМВС України в Івано-Франківській області з 07.11.2015 року, оператором комп?ютерного набору територіального сервісного центру № 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк (ст.23 КЗпП України). Стаття 139 КЗпП України передбачає, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст.142 КЗпП України). Відповідно до статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Строк для застосування та порядок застосування дисциплінарного стягнення передбачено ст.ст.148-149 КЗпП України, де зокрема зазначено, що стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно ст.150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи, наказом Регіонального сервісного центру в Івано-Франківській області від 29.01.2016 року № 6 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (а.с.85-86), за порушення вимог статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI, що виразилось в порушенні термінів розгляду запитів, порушенні вимог нормативних документів МВС з діло виробництва, оператору комп'ютерного набору територіального сервісного центру № 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області [PERSON] та оператору комп'ютерного набору цього ж підрозділу [PERSON] оголошено догану. Даний наказ винесено на підставі висновку про результати службової перевірки від 26.01.2016 року (а.с.87). Проте в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що [PERSON] ознайомлено із даним наказом, що позбавило його можливості оскаржити дане рішення, а також не долучено жодного письмового пояснення позивача, які повинен був зажадати власник або уповноважений ним орган від порушника трудової дисципліни, до застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ виконуючого обов'язків начальника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 18 липня 2017 року №58 о/с-2 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині застосування щодо [PERSON] дисциплінарного стягнення, слід визнати незаконним та скасувати. Згідно п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. До матеріалів справи також долучено копії висновку про результати службової перевірки від 01.04.2016 року (а.с.88-89) та висновку про результати службової перевірки від 22.07.2016 року (а.с.93-96), на підставі яких було винесено наказ Регіональним сервісним центром в Івано-Франківській області від 22.07.2016 року № 71о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (а.с.90-92), згідно якого, за неналежне виконання своїх функціональних обов'язків, що виразилось у порушенні вимог п.37 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 та п.13 Постанови Кабінету Міністрів України № 607 від 21.07.2010 «Про затвердження порядку переобладнання транспортних засобів», підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності оператор комп'ютерного набору територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області [PERSON], однак ураховуючи, що наказом регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 29.01.2016 року № 6 йому оголошено догану, обмежено цим. Окрім того, наказом Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 27.12.2016 року № 179о/с "По особовому складу", переведено, звільнивши з раніше займаної посади, відповідно до ст.32 КЗпП України та наказу МВС України від 19.10.2016 року № 1097 "Про затвердження штатів апарату та сервісних центрів МВС", з 27.12.2016 року, [PERSON], на посаду провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області. Оскільки після накладення дисциплінарного стягнення працівника було переведено на іншу посаду, дія дисциплінарного стягнення продовжуватиметься протягом строку, передбаченого статтею 151 КЗпП, оскільки при переведенні працівника на іншу роботу змінюється лише його трудова функція, тобто посада (професія), спеціальність, кваліфікація, передбачені трудовим договором, а сам трудовий договір залишається чинним. Стаття 151 КЗпП України передбачає, що якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Наказом Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 18.07.2017 року № 58о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (а.с.97-98), за систематичне невиконання без поважних причин своїх функціональних обов'язків покладених на нього трудовим договором, що виразилось в грубих порушеннях нормативних документів, в частині порушення наказу МВС №5-дек від 10.01.2014 "Про затвердження Переліку документів, що створюються під час діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств та закладів охорони здоров'я, що належать до сфери управління МВС України, із зазначенням строків зберігання документів, та відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, звільнено провідного консультанта-адміністратора територіального сервісного центру 2643 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області [PERSON] Також, наказом Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 01.09.2017 року № 85о/с "По особовому складу" (а.с.198), внесено зміни до наказу РСЦ МВС в Івано-Франківській області від 18.07.2017 року № 65о/с-1 (у частині дати звільнення) та звільнено [PERSON] з 01.09.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ виконуючого обов'язків начальника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 18 липня 2017 року №65 о/с-1 «По особовому складу», яким [PERSON] звільнено з роботи та наказ виконуючого обов'язків начальника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 01 вересня 2017 року №85 о/с-1 «По особовому складу», яким внесено зміни (у частині дати звільнення [PERSON] з роботи) до наказу РСЦ МВС в Івано-Франківській області від 18.07.2017 №65 о/с-1, слід визнати незаконними та скасувати з тих підстав, що при звільненні [PERSON] було порушено спеціальний порядок, який роботодавець зобов'язаний був дотримуватись для того, щоб звільнен\-ня було законним, зокрема: до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (частина 1 статті 149 КЗпП). При цьому якщо працівник відмовляється надати таке пояснення, необхідно було скласти акт. Проте, жодних пояснень та актів до матеріалів справи не долучено. Окрім того, невиконання трудових обов'язків повинно мати систематичний характер, тобто до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення і є чинними на момент звільнення працівника, чого в даному випадку немає. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, частина 1 статті 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 5 статті 235 КЗпП України). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 №100. За змістом абз.3 п. 2 Порядку, у випадку поновлення працівника на роботі середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Дохід [PERSON] за травень та червень 2017 року становить 21117,18 грн. (10527,44 грн. + 10589,74 грн.). Середньоденна заробітна плата складає 527,93 грн. (21117,18 грн. : 40 кал. дн.). Отже, втрачений заробіток за 65 днів вимушеного прогулу становить 34315,45 грн. (65 дн. х 527,93 грн.). Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі наведеного, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 40, 139, 142, 147, 148-151, 232, 235 КЗпП України, правових позицій Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-435цс/15, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", Закону України "Про оплату праці", ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 27, 31, 57, 60, 88, 213-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved