Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненої заяви, просить стягнути на свою користь з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає у повному обсязі матеріальної допомоги на її утримання, пояснюючи це відсутністю доходів, сторони не досягли згоди з приводу розміру аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надавши письмові пояснення та докази на підтвердження своїх вимог, зазначивши, що позивачка разом з дитиною проживає зі своїми батьками, сплачує за власні кошти житлово-комунальні послуги, додаткові витрати на дитину, продукти харчування, одяг, витрати на навчання дитини у школі, але коштів на потреби дитини не вистачає у повному обсязі, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків та матеріального утримання дитини у повній мірі, додатково зазначивши, що станом на сьогоднішній день, їй не відомо чи працює відповідач офіційно, його дохід є нерегулярним. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав у розмірі стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, надавши письмові пояснення та докази на підтвердження своїх заперечень, зазначивши, що відповідач на момент розгляду справи не має доходу, з 25 березня 2016 року зареєстрований як безробітний в Дніпровському районному центрі зайнятості в м. Києві та у добровільному порядку щомісячно сплачує на рахунок позивачки аліменти у розмірі понад 500,00 грн., купує іграшки та інше, згоди з приводу розміру аліментів між сторонами не було досягнуто. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову частково не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині, щодо іншій частини позовних вимог, слід зазначити про наступне. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1484, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої "Ляховська", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). 31 січня 2009 року народився [PERSON], батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). [PERSON], станом на 27.04.2016 року, мешкає разом з його матір'ю [PERSON] та зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Комунального концерну "Центр комунального сервісу" м. Києва №755 від 27.04.2016 року (а.с. 51). Відповідно довідки від 06 липня 2016 року позивачка в травні сплатила до школи грошові кошти за: зошити для 2-го класу - 550,00 грн., літню екскурсію - 80,00 грн., у фонд класу - 50,00 грн., у фонд школи - 20,00 грн., групу подовженого дня - 15 грн., що підтверджується також особистим підписом вчителя [PERSON] (а.с. 61). Також судом встановлено, що [PERSON] потребує на лікування, що підтверджується наданими в судовому засіданні витягами з медичної картки та висновку (а.с. 65-67). Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ч. 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Проте, суд звертає увагу на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, а саме рівним між батьками, а не одного з них. Судом встановлено, що не заперечувалось у судовому засіданні сторонами, що [PERSON] сплачував на користь [PERSON] грошові кошти для утримання дитини, що підтверджується копіями фіскальних чеків (а.с. 15, 31, 38). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що [PERSON] був зареєстрований у Деснянському РЦЗ міста Києва 02 лютого 2016 року, йому було відмовлено у наданні статусу безробітного у зв'язку з невідвідуванням роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин письмової відповіді про відмову у працевлаштуванні, виплата допомоги по безробіттю не призначалась, що підтверджується направленнями на працевлаштування та відповідною довідкою №23-1343 від 23.03.2016 року (а.с. 16, 30, 36). [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Дніпровському РЦЗ міста Києва з 25 березня 2016 року, що підтверджується відповідною довідкою №914 від 08.04.2016 року, довідкою про доходи №1532 від 07.07.2016 року, довідкою про доходи №2340 від 05.10.2016 року (а.с. 39, 53). Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд бере до уваги те, що прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2016 рік в Україні було встановлено Законом "Пpo Державний бюджeт на 2016 рік" за поданням Міністерства фінансів. Так, на момент розгляду справи, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 1455,00 грн. У свою чергу відповідач визнає позовні вимоги в частині сплати аліментів у розмірі не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте суд приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини, який батьки зобов'язані забезпечити рівною мірою. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене та обставини справи, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини підлягають аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно, оскільки саме така сума аліментів на думку суду є справедливою з огляду на відсутність постійного місця роботи та постійний доходу у відповідача, який не відмовляється від участі в утриманні дитини, при цьому, суд враховує майновий стан як відповідача так і позивача. Суд, визначаючи розмір аліментів, також бере до уваги вищенаведені обставини справи, у тому числі й стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка проживає з матір'ю, матеріальне становище платника аліментів, який перебуває на обліку, як безробітний, що не може бути залишено поза увагою, та приходить до висновку, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі має бути визначений у розмірі 800,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви частково. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial