Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися з цивільним позовом до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальні частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 236,70 грн., житловою 91,7 кв.м., допоміжною 145,0 кв.м., після смерті [INFO] батька [PERSON] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу АВК №187357 від 25.04.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі №836; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальних частини земельної ділянки, площею 0,5934 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованої у [ADDRESS] , що належала померлій бабусі [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер батько [PERSON] У третій державній нотаріальній конторі м.Львова була заведена спадкова справа за їх заявою про прийняття спадщини за законом. 25.04.2000 року батько купив у своєї матері незавершений будівництвом житловий будинок у [ADDRESS] , готовнісю 48 %, та земельну ділянку площею 0,5934 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На даний час будинок побудований, готовність 100%, однак спадкодавець не встиг зареєструвати право власності на будинок та земельну ділянку у встановленому законом порядку. У зв`язку з перезакладками книг у погосподарських книгах на 2016-2020 роки, номер об`єкта погосподарського обліку [NUMBER] ( вул . без назви ) змінено на [NUMBER], який знаходиться по [ADDRESS]. [PERSON] відмовляється від своєї частки як майна подружжя на користь доньки [PERSON] Ухвалою від 03.01.2019 року матеріали позовної заяви залишено без руху. Ухвалою від 26.12.2018 року відкрито провадження у справі, визначено позивачам попередній розмір судового збору за позовні вимоги майнового характеру у максимальному розмірі, за ставками встановленими за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8810,00 гривень, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні та процесі розгляду справи і призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 25.03.2019 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, просить такий задоволити та надала нотаріально посвідчену заяву [PERSON] як спадкоємця за законом до майна померлого [INFO] року чоловіка [PERSON] про відмову від такого на користь доньки [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду подав клопотання про визнання позову та розгляд справи у відсутності представника. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків мас право на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заслухавши пояснення представника позивачів, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Рішенням виконавчого комітету Звенигородської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 24.04.1990 року №18 [PERSON] дозволено перебудову існуючого житлового будинку на її присадибній ділянці. Згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, укладеного 25.04.2000 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований в [ADDRESS] 783 готовністю 48%. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіалного управління юстиції у Львівській області 23.06.2016 року. У зв`язку з перезакладками книг у погосподарських книгах на 2016-2020 року Звенигородської сільської ради номер об`єкта господарського обліку [NUMBER] (вул. без назви) змінено на [NUMBER] , який знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Звенигородсьої сільської ради Пустомитівського району Львівської області за №489 від 02.05.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі №6-137цс13 від 18.12.2013 року, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який діяв на час завершення його будівництва. Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, який втартив чинність, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. З 01.01.2016 року умови, підстави та процедура проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна регулюється Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно довідки обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №4330 від 19.12.2018 року, відповідно до даних інвентаризаційної справи на вищевказаний будинок та даних останньої інвентаризації станом на 05.06.2018 року - стан готовності будинку становить 100%, інформацією про реєстрацію незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] бюро не володіє. Судом встановлено, що реєстрація права на житловий будинку [ADDRESS] станом готовності 100 % - відсутня, а відтак [PERSON] не набув права власності на вказаний побудований житловий будинок в цілому. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином житловий будинок [NUMBER] готовність 100% в с.Відники Пустомитівського району Львівської області не входить до складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] Як вбачається з відповіді Третьої Львівської державної нотаріальної контори №4344/02-14 від 26.12.2018 року, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які подали заяви про прийняття спадщини. В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] про відмову на користь [PERSON] від майна померлого [INFO] [PERSON] , незавершеного будівництвом житлового будинку у [ADDRESS] [NUMBER] готовністю 100% та земельної ділянки площею 0,5934 га з цільовим призначенням для обслуговування вищевказаного будинку, ділянка № 1 для особистого підсобного господарства, ділянка №2 , яка належала згідно Державного акту на право власності на землю, виданого 11.02.1998 року Звенигородською сільською радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області [PERSON]. Таким чином, суд приходить до переконання, що учасником провадження є [PERSON] , а не [PERSON] , як зазначено у позовній заяві. У позовній заяві позивачами зазначено [PERSON] та [PERSON] , однак прохальна частина викладена щодо визнання права власності лише за [PERSON] , а тому [PERSON] не є належним позивачем і повинна перебувати в статусі відповідача. Крім того, як встановлено судом, після смерті [PERSON] спадкоємцями є троє осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , якого не було залучено до участі в даному провадженні. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Дана позиція викладена також у листі ВСС України від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування". Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивачів слід стягнути судові витрати. Ухвалою суду визначено розмір судового збору у розмірі 8810,00 гривень, з наступним стягненням такого при вирішенні справи, а тому з [PERSON] слід стягнути в доход держави 1997,00 гривень судового збору (сплачено згідно квитанцій 2408,00 грн.), та з [PERSON] 4405,00 грн. в доход держави.

Outcome: approved