Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON],\~від імені\~та в\~інтересах якої\~виступає [PERSON],\~звернулась до\~суду з\~даним позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що [PERSON],\~1954р.н.,\~являється рідним\~батьком [PERSON],\~прізвище якої\~у 2002\~році після\~укладення шлюбу\~з «Дмитрюк»\~було змінено\~на «Цурек».\~А у\~2017\~році \~на «Гузун».\~ 07\~квітня 2017\~року \~[PERSON] \~ помер.\~29\~вересня 2017\~року [PERSON]\~ звернулася\~до Кіцманської\~державної нотаріальної\~контори із\~заявою про\~прийняття спадщини\~і дізналась,\~що \~14.09.2017\~року була\~зареєстрована спадкова\~справа після\~смерті [PERSON].\~Із спадкової\~справи їй\~ стало\~відомо,\~що її\~батьком [PERSON]\~21.01.2016\~року \~було складено\~заповіт \~та посвідчено\~секретарем Іванковецької\~сільської ради\~Кіцманського району\~Чернівецької області.\~ \~Вчинений [PERSON]\~21.01.2016\~року заповіт\~ по\~формі та\~посвідченню не\~відповідає вимогам\~чинного законодавства\~України,\~зокрема ст. 37 Закону "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5. Запис про те, що заповіт від 21.01.2016 року № 1635 складено і записано зі слів заповідача за допомогою комп`ютерної техніки та прочитано ним вголос, підписано ним, відсутній. У заповіті не вказано місця його складання. Заповідачу не було\~роз`яснено\~зміст ст.1307\~ЦК \~України та\~не зазначено\~у тексті\~заповіту. В посвідчувальному записі заповіту не вказана адреса здійснення посвідчувального запису; не зазначено часу прочитання заповіту уголос до його підписання заповідачем. Зазначає,\~що існує\~спір поміж\~сторонами,\~тому,\~з підстав,\~передбачених ст.1247 ЦК України, просила визнати заповіт нікчемним. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, будучи відсутньою за місцем реєстрації. Третьою особою - Іванковецькою сільською радою подано письмове пояснення на позов, відповідно до якого повноваження секретаря сільської ради та волевиявлення заповідача не оспорюються. У тексті заповіту зазначено Заповіт записаний мною, [PERSON], секретарем, зі слів [PERSON]. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності, тому доводи позивача є необгрунтованими. Секретарем сільської ради були дотриманні вимоги закону при складанні і посвідченні заповіту, оскільки заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця його складання; перед підписом заповідача зазначено про те, що заповіт ним зачитано, посвідчений уповноваженою на те особою, волевиявлення заповідача було вільним, а підстави, на які вказує позивач, не є істотними умовами для встановлення нікчемності заповіту. Відсутність запису у заповіті про те, що заповідачу роз`яснювалися норми ст.1307 ЦК України, відсутність конкретного часу у посвідчувальному написі, не в повній мірі відповідає вимогам встановленим для форми заповіту. Вказана помилка є технічною та не свідчить про складання заповіту з порушенням письмової форми та правил посвідчення заповіту, і також ніяк не впливає на форму або зміст заповіту та розуміння волі спадкодавця, а отже не є суттєвою підставою для визнання заповіту нікчемним. Заявлене [PERSON] клопотання про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залишено судом без розгляду, оскільки таке, всупереч вимогам ст. 53 ЦПК України, не було заявлене до закінчення підготовчого провадження. Подане представником позивача [PERSON] клопотання про витребування доказів залишено судом без розгляду, оскільки такі, всупереч вимогам ст.ст.49, 83, 84 ЦПК України, не було заявлене до закінчення підготовчого провадження. Заслухавши представника позивача [PERSON], яка підтримала заявлені вимоги з наведених у позовній заяві підстав, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON], яка у 2002 році після укладення шлюбу змінила прізвище з «Дмитрюк» на «Цурек», а у 2017 році з «Цурек» на «Гузун», є рідною дочкою [PERSON], який помер 07 квітня 2017 року. [PERSON] 29 вересня 2017 року звернулася до Кіцманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті 07 квітня 2017 року свого батька [PERSON]. Спадкова справа щодо майна померлого 07 квітня 2017 року [PERSON] заведена 14 вересня 2017 року. 21 січня 2016 року [PERSON] на користь [PERSON] вчинено заповіт та посвідчено секретарем Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області за № 04. Заповіт правочин, для дійсності якого закон вимагає обов'язкового дотримання встановленої форми та посвідчення. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Заповіт визнається недійсним, якщо: - волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; - він складений особою, яка не мала на це права; - він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до\~частини четвертої статті 207\~цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Порядок вчинення дій щодо посвідчення заповітів зазначеними посадовими особа ґрунтується на нормах ст.37 Закону "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Мінюсту України від 11.11.2011р. за № 3306/5. Відповідно до п.1.3. розділу III «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. Згідно п.1.4 розділу III «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Запис про те, що заповіт від 21.01.2016 року № 1635 складено і записано зі слів заповідача за допомогою комп»ютерної техніки та прочитано ним вголос, підписано ним - відсутній. У заповіті не вказано місця його складання. Згідно п.1.6 розділу III «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, про що зазначається у тексті заповіту. Не зважаючи на імперативну норму, яка зобов`язує роз`яснити заповідачу зміст конкретних норм законодавства посадовою особою органу місцевого самоврядування не було роз`яснено зміст ст.1307 ЦК України та не зазначено у тексті заповіту. Відповідно до п.2.11 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» посвідчення заповітів, засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, засвідчення справжності підпису на документах, видача дубліката - посвідченого документа здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплюються гербовою печаткою відповідного органу місцевого самоврядування (додатки 1-14). Посвідчувальний напис на заповіті вміщується після підпису громадянина на тій самій сторінці чи на звороті документа. В посвідчувальному записі оспорюваного заповіту не вказана адреса здійснення посвідчувального запису; не зазначено часу прочитання заповіту уголос до його підписання заповідачем. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, посадовою особою органу місцевого самоврядування, був порушений порядок посвідчення заповіту та допущено порушення вимог щодо форми заповіту, а отже заповіт є нікчемний. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У постанові № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду розяснив, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,60 гривень. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача належить стягнути на відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору у вказаному розмірі. На підставі викладеного, ст.ст. 202-205, 207-211, 215, 1247, 1251, 1257 ЦК України,

Outcome: approved