Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

05.12.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та визначенням місця проживання дітей, в подальшому позовні вимоги було уточнено 02.09.2019 року, та з урахуванням уточненої позовної заяви [PERSON] просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; визначити місце постійного проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн. Свої позовні вимоги, [PERSON] обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1990 року. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , проте сімейне життя не склалося, відповідач завдає їй численних тілесних ушкоджень, внаслідок чого [PERSON] звернулася до правоохоронних органів, а в подальшому і до суду задля отримання обмежувального напису. Стосовно вимоги про аліменти позивач за первісним позовом вказує, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, а тому відповідач повинен сплачувати їй аліменти, в зв`язку з чим просить суд ј розміру частини заробітку (доходу) щомісячно, з огляду на те, що дитина потребує значних коштів для навчання, відвідування гуртків та занять, а також у зв`язку зі станом здоров`я дитини, а також враховуючи, що добровільно відповідач матеріальної допомоги не надає, позивач за первісним позовом вимушена звернутися в судовому порядку. В частині визначення місця проживання дитини, позивач за первісним позовом вказує, що відносно неї [PERSON] чинив домашнє насильство (як фізичне так і психологічне), а їх малолітній син був свідком його дій, також позивач за первісним позовом вказує, що відносно [PERSON] судом видано обмежувальний напис, [PERSON] взято на профілактичний облік до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області. Окрім того вказує, що відповідач за первісним позовом не бере участі у житті дитини не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини, не приходить на спортивні змагання. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано зустрічну позовну заяву 25.06.2019 року до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця постійного проживання неповнолітньої дитини, в якій позивач за зустрічним позовом - [PERSON] просить суд, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з ним, [PERSON] . Стягнути також просить з позивача за первісним позовом судові витрати. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що на його думку проживання дитини разом із батьком буде відповідати інтересам дитини, оскільки фізичного та психологічного насильства дитина зазнає саме від матері. Вказує, що мати - [PERSON] регулярно б`є їх сина, також позивач за зустрічним позовом вказує, що квартира в якій проживає його дружина та син є фактично його, хоча і формально власником є дружина. А її квартира знаходиться на [ADDRESS] , тому, на думку [PERSON] , їх син не хоче там проживати адже квартира знаходиться далеко від школи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року, прийняти до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей у Шевченківському районі міста Харкова про встановлення місця постійного проживання неповнолітньої дитини, та об`єднано в одне провадження. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, уточнені позовні вимоги первісного позову підтримує та просить задовольнити. Також представник відкликав клопотання від 17.03.2018 року, та просив залишити без розгляду. Позивач за первісним позовом подала до суду заяву в якій просила слухати справу за її відсутності, первісну позовну заяву та уточнений позов підтримала в повному обсязі. Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, надав до суду пояснення Вх. №14293 від 11.03.2020 року, та висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Справу просили розглядати без їх участі, вказали, що підтримують позов [PERSON] , та заперечують проти позовних вимог [PERSON] . Відповідач за первісним позовом, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі Вх. №15244 від 16.03.2020 року. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.04.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (т. 1 а.с.19) Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданою повторно серії [NUMBER] . (т. 1 а.с.11) [PERSON] зареєстрований та проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. (т.1 а.с.9) Позивач за первісним позовом неодноразово зверталася до правоохоронних органів, з заявами про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з ЄРДР №12018220480004658 (т. 1 а.с.18) В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року, вимоги [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису - задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] [INFO] відносно [PERSON] [INFO] у вигляді обмеження, а саме заборонити перебувати [PERSON] в місці спільного проживання з нею, строком на один місяць. (а.с. 86-88) Постановою Харківського апеляційного суду від 27.02.2019 року, апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2018 року - залишено без змін. Постановою Верховного суду від 04.07.2019 року, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишено без змін. (т. 1 а.с.80-85) Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №1492-2018 року, на підставі заяви [PERSON] від 26.11.2018 року, проведено огляд [PERSON] та встановлено, що у неї мали місце: синці на правій та лівій кисті гомілці, в проекції лівого колінного суглобу та на лівому стегні. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані ушкодження враховуючи їх морфологічні характеристики могли бути отримані: винці на правій кисті та лівій гомілці, в проекції лівого колінного суглобу - за 1-3 доби до моменту повторного огляду 28.11.2018 року; синці на лівому стегні - за 5-8 діб до моменту повторного огляду 28.11.2018 року. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також кольором синців. За ступенем тяжкості вищевказані травми відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т.1 а.с.15-16) 26.11.2018 року [PERSON] зверталась до КЗОЗ КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ХМР внаслідок чого їй видано довідку №11710, де вказано діагноз S60 забій, розтягнення зв`язок правого плечового суглоба, забій, пошкодження зв`язок 1 п`ястково-фалангового суглоба правої кисті. Забій шийного відділу хребта. (т. 1 а.с.17) 28.11.2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме тілесних ушкоджень, дану заяву зареєстровано в ЄРДР за №12018220480004658. (т. 1 а.с.18) Окрім того, на підтвердження вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, позивачем за первісним позовом надано: листок непрацездатності серія [NUMBER] (т. 1 а.с. 148),виписку №18 із медичної карти стаціонарного хворого, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 17.12.22018 по 31.12.2018 року з діагнозом «закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку ( 26.11.2018)» (т. 1 а.с.149-151), Рішенням ЛКК №463 від 26.12.2018 року (т. 1 а.с. 152- 154), аудіограмою №2537/3111 (т. 1 а.с. 159), консультативним висновком від 12.12.2018 року (т. 1 а.с. 162), випискою з медичної карти стаціонарного хворого 9.14220 та консультативний висновок лікаря спеціаліста №08/3176, яким встановлено «ушиб» (т. 1 а.с.163-164) Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. [PERSON] вказала, що разом вони давно не проживають, [PERSON] в свою чергу не заперечував, підтвердив, що він з дружиною не проживає однією сім`єю. Також суд бере до уваги висновки Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року по справі №63817813/18. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов в частині розірвання шлюбу. Стосовно вимоги [PERSON] в первісному позові про визначення місця проживання дитини з нею, та вимоги [PERSON] в зустрічному позові про визначення місця проживання дитини з ним, суд зазначає наступне. Станом на момент розгляду справи спільна дитина - [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. (т.1 а.с.9) Твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] є лише формально зареєстрованою на його дружину, а насправді придбана на його особисті кошти, не відповідає матеріалам справи та фактичним обставинам, з огляду на те, що наразі питання про поділ майна не вирішувалось, а тому дане питання та твердження не можуть бути предметом розгляду в даній справі. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується копією Договору купівлі продажу від 24.12.2010 року №6440. (т. 2 а.с. 14-15) Саме мати [PERSON] приймає безпосередню участь та виховує [PERSON] , що підтверджується наступними доказами. Відповідно до Листа Заступника Директора з НТР КЗ МСДЮСШОР з водних видів спорту Яни Клочкової, зі слів старшого тренера викладача [PERSON] впродовж всього періоду відвідування занять дитину - [PERSON] , приводить та забирає мати [PERSON] , відвідує батьківські збори, підтримує контакт з тренером, фінансує виїзди на змагання, піклується про здоров`я дитини. Одночасно батько [PERSON] не відвідує батьківські збори, не має контакту з тренером впродовж 2018-2019 року, та не відвідував навчальний заклад. (т. 1 а.с. 176) В листі від 12.02.2019 року №02-23/66-19 від Харківської гімназії №116 Харківської міської ради Харківської області вказано, що Учень 6-А класу - [PERSON] навчається в Харківській гімназії №116, зі слів класного керівника 6-А класу [PERSON] , [PERSON] систематично відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником і вчителями, відвідує виховні заходи гімназії. (т. 1 а.с. 179-180) Відповідно до листа №425 від 11.07.2019 року від КНП «Міська дитяча поліклініка №4», за інформацією отриманою від педіатра [PERSON] , [PERSON] особисто супроводжує сина до поліклініки, присутня при його оглядах вдома та виконує рекомендації лікаря щодо лікування та обстеження хлопчика. (т. 1 а.с.183) Також позивачем за первісним позовом надано копії квитка вихованця, копію довідки про те, що дитина вивчає додатково англійську мову, копії грамот отриманих [PERSON] , копія екзаменаційної картки, про те, що [PERSON] має жовтий пояс по карате. (т. 1 а.с. 233-239) [PERSON] надала до суду копії чеків, якими підтверджуються витрати на дитину, продукти харчування, одяг, медикаменти, іграшки, шкільні речі, комунальних платежів. (т. 2 а.с.30-82, т. 3 а.с.159-177) Згідно Наказу (розпорядження) №11 від 12.04.2019 року [PERSON] прийнята на роботу з 15.04.2019 року на посаду провізора. (т. 1 а.с. 194). Згідно довідки про доходи [PERSON] працює провізором та має стабільний дохід. (т. 2 а.с. 45), також у власності має нерухоме майно, яке здає в оренду. Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради видано Акт №15 В від 12.09.2019 року про обстеження умов проживання, яким встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , має власну кімнату, ліжко, стіл для виконання домашнього завдання, шафу для особистих речей, забезпечений речами відповідно до віку. (т. 2 а.с.34) Окрім того, відповідно до Висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за результатами психологічного тестування було встановлено, що у [PERSON] родина у повному складі є дуже важливою для нього, враховано також вагання хлопця, його амбівалентне ставлення до родини та ситуації, яка в ній склалася, незадоволеність хлопчика собою, недостатнє почуття захисту від найбільш емоційно близьких людей, необхідність під когось або під щось підлаштовуватись. В інтересах дитини, представник органу опіки та піклування вважає, що на теперішній час зміна звичного місця проживання [PERSON] не доцільна та визначити місце проживання дитини разом із матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року та яка набрала чинності для України 27.09.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за нею за законом. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов. Так, відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Дослідивши позицію кожної сторони, органу опіки та піклування, його висновок, про доцільність проживання дитини з матір`ю, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, мати виховує та утримує сина, суд вважає вірним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ,з його матір`ю - [PERSON] . Саме проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] із матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги первісного позову [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню. В свою чергу в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] суд відмовляє. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання сина, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Згідно ч.2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (т. 1 а.с.11) Статтею ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та інші обставини що мають істотне значення. Крім того, цією ж статтею передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач за первісним позовом по стану здоров`я працездатний, займає посаду заступника директора Юридичного департаменту з 03.12.2012 року, інших утриманців на утриманні не має. Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина судом не встановлено. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, позовні вимоги позивачки [PERSON] за первісним позовом в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення повністю. По справі сторонами понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору, які підтверджено квитанціями про сплату. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем за первісним позовом понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору за звернення до суду з вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в сумі 1473,20 грн. і первісний позов задоволено повністю, то з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягають стягненню судові витрати. Крім того, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь держави 740,80 грн. судового збору, у зв`язку з тим, що позивачка згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду по даній категорії справи. На підставі ст. ст. 19, 24, 110, 111, 112, 141, 157, 160, 180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved