Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

06.04.2015 року позивач звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 22505,67 грн., компенсацію за затримку в розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 13 серпня 2013 року позивач працювала на різних посадах в ПрАТ «Завод з виробництва ядерного палива». Позивач зазначає, що 17.03.2015 року вона була звільнена з посади заступника начальника відділу корпоративної роботи, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін відповідно до наказу № 23-к від 05.05.2015 року. Посилається, що борг підприємства перед позивачем на день звільнення з роботи з урахуванням заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки в загальній сумі складає 22 505,67 грн., проте всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач так і не розрахувався з позивачем. Враховуючи те, що відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільнення, позивач уточнивши свої вимоги просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 22 505,67 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.03.2015- 30.04.2015 року. Також, позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду, суму якої остання оцінює в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала частково. Пояснила, що дійсно при звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку, а тому заборгованість, що зазначено у довідці № 90 від 26.03.2015 року не заперечується відповідачем. Разом з тим, представник відповідача вважає, що з боку відповідача моральна шкода позивачу завдана не була, а тому вимоги в цій частині не обґрунтовані. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.03.2015 року позивача було звільнено з займаної посади заступника начальника відділу корпоративної роботи ПрАТ «Завод ЯП» у відповідності з п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін згідно наказу № 23-к від 05.03.2015 року (а.с.4). Також, встановлено, що у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 22505,67 грн. (а.с.12). Разом з тим, судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивачу при звільненні заборгованість по заробітній платі виплачена не була. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.21 ЗУ "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 22505,67 грн. підлягає задоволенню. Крім того, ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. З довідки про середню заробітну плату [PERSON] від 17.03.2015 року вбачається, що середньоденна заробітна плата останньої становить 347,61 грн. Отже, 347,61 грн. х 31 день (за період з 18.03.2015 року по 30.04.2015 року) = 10775,91 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні за період з 18.03.2015 року по 30.04.2015 року в розмірі 10775,91 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань та обставин справи, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача 200,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 334,81 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial