Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

13.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: 1) стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 3506.21 доларів США, які останній безпідставно утримує після закінчення договору строкового банківського вкладу; 2) визнати недійсними укладені з відповідачем договори строкового банківського вкладу від 08.10.2014 року № 10-1291057 та від 05.11.2014 року № 10-1299089; 3) стягнути з відповідача пеню в сумі 1426.88 доларів США за порушення строків виконання переказу за дорученням клієнта; 4) стягнути з відповідача незаконно отриманий дохід в сумі 277.25 доларів США за безпідставно утримувані кошти; 5) стягнути з відповідача 40000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору банківського складу та порушенням прав споживача. Крім того, позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10000 грн. У судовому засіданні позивач подав заяву про залишення без розгляду позовних вимог про: 1) стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 3506.21 доларів США, які останній безпідставно утримує після закінчення договору строкового банківського вкладу; 2) стягнення з відповідача незаконно отриманого доходу в сумі 277.25 доларів США за безпідставне утримання коштів. Решту вимог підтримав і наполягав на задоволенні. Ухвалою суду від 18.02.2015 року заяву позивача задоволено, а позовні вимоги про: 1) стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в сумі 3506.21 доларів США, які останній безпідставно утримує після закінчення договору строкового банківського вкладу; 2) стягнення з відповідача незаконно отриманого доходу в сумі 277.25 доларів США за безпідставне утримання коштів залишено без розгляду Представник відповідача визнав позов частково. Він погодився сплатити позивачеві лише пеню за порушення строків виплати коштів в сумі 173.39 доларів США. У задоволенні решти вимог просив відмовити. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.08.2014 року сторони уклали договір строкового банківського вкладу № 10-1280773 відповідного до якого позивач вніс на відкритий відповідачем депозитний рахунок грошові кошти в сумі 9300 доларів США строком до 29.09.2014 року, зі сплатою за користування коштами 10% річних (а. с. 6, далі - Договір). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідач не виконав вимоги Кодексу і по закінченню строку дії Договору належні позивачеві грошові кошти в сумі 9300 доларів США та нараховані відсотки в сумі 67.13 доларів США на вимогу останнього не повернув. Замість цього, відповідач запропонував позивачеві пролонгувати строк дії договору або отримати суму вкладу та нараховані відсотки у безготівковій форми шляхом зарахування на депозитний рахунок "на вимогу", з виплатою 0.5% річних. Позивач відмовився від пропозиції банку і наполягав на видачі належних йому за Договором грошових коштів готівкою. У підготовленому відповідачем меморіальному ордері на переказ валюти позивач зазначив, що погоджується лише на отримання коштів готівкою (а. с. 10). Не зважаючи на це, відповідач, всупереч волі позивача, перерахував належні йому за Договором грошові кошти на депозитний рахунок "на вимогу", з виплатою за користування коштами 0.5% річних. 08.10.2014 року відповідач повернув позивачеві лише частину суми вкладу в сумі 400 доларів США. Решту суми запропонував покласти на депозитний рахунок з виплатою 7% річних або надалі залишити на рахунку "на вимогу", з виплатою за користування коштами 0.5% річних. Будучи позбавлений можливості отримання коштів готівкою, позивач був змушений погодитися на запропоновані відповідачем умови, уклавши з ним того ж дня договір строкового банківського вкладу № 10-1291057 на суму 8967.24 доларів США, який діяв до 22.10.2014 року включно (а. с. 39). 05.11.2014 року відповідач виплатив позивачеві ще частину суми вкладу, а на решту вкладу в сумі 6007.77 доларів США з тих самих мотивів примусив позивача укласти з ним договір строкового банківського вкладу № 10-1299089, який діяв до 03.12.2014 року включно (а. с. 40). Через категоричну відмову позивача укладати з відповідачем договори строкового банківського вкладу в виплатою 7% річних, починаючи з 04.12.2014 року належні йому грошові кошти в сумі 6007.77 доларів США зберігалися на рахунку "на вимогу" і були виплачені частинами, зокрема: 500 доларів США - 04.12.2014 року, 500 доларів США - 26.12.2014 року, 500 доларів США - 29.12.2014 року, 530 доларів США - 30.12.2014 року, 500 доларів США - 31.12.2014 року, 500 доларів США - 13.01.2015 року, 500 доларів США - 15.01.2015 року, 500 доларів США - 16.01.2015 року, 500 доларів США - 19.01.2015 року, 500 доларів США - 20.01.2015 року та 500 доларів США - 21.01.2015 року. Таким чином, повна сума вкладу була виплачена позивачеві лише 21.01.2015 року (а. с. 13, 26). Посилаючись на агресивну підприємницьку практику відповідача, що містить елементи примусу та вчинення останнім впливу, спрямованого на укладення договорів строкового банківського вкладу від 08.10.2014 року № 10-1291057 та від 05.11.2014 року № 10-1299089, позивач просить визнати їх недійсними з підстав, встановлених статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон). Згідно пункту 2 частини першої, пунктів 3, 4 частини четвертої, частини шостої статті 19 наведеного Закону нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суд вважає доведеним, що оскаржувані позивачем договори укладені ним внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, яка є агресивною, оскільки позбавивши позивача можливості отримання готівкою належних йому за Договором грошових коштів, відповідач фактично примусив його до укладання договорів на невигідних для нього умовах (зі сплатою 7% річних). Зазначене є підставою для визнання цих договорів недійсними. В силу положень частини другої статті 22 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки завдану моральну шкоду позивач пов'язує саме з фактом порушення його прав як споживача банківських послуг, яке знайшло підтвердження в суді, задоволення вимог позивача про захист прав споживача шляхом визнання договорів недійсними, в силу Закону, є підставою для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати завдану цим моральну шкоду. Вирішуючи питання розміру суми грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. За приписами статті 32.2 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В зв'язку з визнанням судом недійсними договорів строкового банківського вкладу від 08.10.2014 року № 10-1291057 та від 05.11.2014 року № 10-1299089, а також самовільним зарахуванням відповідачем належних позивачеві грошових коштів на депозитний рахунок "на вимогу", з виплатою 0.5% річних, відповідач вважається таким, що порушив строк виплати коштів за Договором, що є підставою для стягнення з нього пені в розмірі 0.1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, зокрема: за період з 29.09.14 по 07.10.14 - 84.30 доларів США /9367.13 х 0.1% х 9/; за період з 08.10.14 по 04.11.14 - 251.08 доларів США /8967.54 х 0.1% х 28/; за період з 05.11.14 по 03.12.14 - 174.20 доларів США /6007.77 х 0.1% х 29/; за період з 04.12.14 по 25.12.14 - 121.15 доларів США /5507.77 х 0.1% х 22/; за період з 26.12.14 по 28.12.14 - 15.02 доларів США /5007.77 х 0.1% х 3/; за 29.12.14 - 4.5 доларів США /4507.77 х 0.1%/; за 30.12.14 - 3.98 доларів США /3977.77 х 0.1%/; за період з 31.12.14 по 12.01.15 - 45.20 доларів США /3477.77 х 0.1% х 13/. Таким чином, загальна сума пені за період з 29.09.14 року по 12.01.2015 року включно складає 699.43 доларів США /84.3 + 251.08 + 174.2 +121.15 + 15.02 + 4.5 + 3.98 + 45.2/. З цієї суми підлягає відрахуванню отримана позивачем сума відсотків за договорами строкового банківського вкладу від 08.10.2014 року № 10-1291057 та від 05.11.2014 року № 10-1299089, які визнано судом недійсними, в розмірі 66.4 доларів США /39.76 + 26.64/ та сума відсотків, отриманих позивачем за договором "на вимогу", в сумі 2.67 доларів США /0.1 + 0.77 + 0.06 +1.74/. За викладених обставин, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 630.36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (17.02.2015 року - 26.0499) складає 16420 грн 81 коп. Як слідує з наданого позивачем розрахунку витрат на оплату послуг адвоката, вартість яких складає 10000 грн (а. с. 15, 42), представник позивача - адвокат [PERSON] усього затратила на надання правової допомоги 16 годин, з них: 10 годин - на вивчення документів, надання юридичних консультацій, узгодження правової позиції, збирання доказів, складання позовної заяви, підготовку копії документів; 0.5 години - на учать в судовому засіданні. Суд констатує, що виходячи зі ступеня складності даної справи, адвокату, який має належну кваліфікацію, достатньо для підготовки до участі в справі (з урахуванням часу складання позовної заяви та підготовки усіх необхідних документів) 5 години. Виходячи з того, що фактично розгляд даної справи судом тривав 2 години, суд, з урахуванням приписів статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", вважає обґрунтованим стягнення з відповідача суми компенсації за 7 годин роботи адвоката, а саме 3410 грн /1218 х 40% х 7/. Оскільки судом вирішено 3 вимоги позивача немайнового характеру (про визнання недійсними 2 договорів та про відшкодування моральної шкоди), а також 1 вимогу майнового характеру (про стягнення пені), в силу положень статей 3, 4, 6 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 974 грн 40 коп. /243.60 х 4/. Отже, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial