Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 28\~873,32 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1378 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21.09.2010 року між сторонами укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав картку «Універсальна» 20.08.2012 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну та відкрито картковий рахунок на суму та надано кредит 19\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання з повернення кредитних коштів та сплати процентів відповідач не виконав, через що у нього утворилась заборгованість перед банком, внаслідок чого і звернулись до суду з позовом. Станом на 23.10.2016 року заборгованість складає 28\~873,32 грн., з яких: 6841,94 грн. тіло кредиту; 9762,82 грн. нараховано відсотків за користування кредитом4 9217,45 грн. нараховано пені за прострочене зобовязання; 1200,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1351,11 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання надала клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши\~ докази\~ у\~ сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.09.2010 року між сторонами укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідача отримав картку «Універсальна» 20.08.2012 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну та відкрито картковий рахунок на суму та надано кредит 19\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Факт отримання кредиту відповідачем не заперечується, отже додатковому доведенню в силу ст.61 ЦПК України не потребує. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та інше. Відповідно до ст. 599 вищезазначеного кодексу зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно виписки та меморіальних ордерів, які надані позивачем на обґрунтування обставин, викладених в позові, останній платіж здійснено позивальником 22.05.2013 року. Таким чином, суд доходить висновку, що після 22.05.2013 року відповідач дій, спрямованих на визнання боргу та виконання зобовязання не вчиняв, строки позовної давності починають свій перебіг в даному випадку з 23.05.2013 року. Тобто, строк позовної давності за вимогами до [PERSON] сплив 23.05.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подано до канцелярії суду 08.12.2016 року, після спливу строку позовної давності. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Статтею 267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строки позовної давності позивачем пропущені і доказів їх переривання чи зупинення не надано, про їх поновлення позивач не клопотав, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Судовий збір в силу ст.88 ЦПК України слід покласти на позивача по справі, в межах, сплачених при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed