Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, від шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO], який проживає разом нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, працевлаштований в Республіці Білорусь, але їй не відомо чи офіційно, чи ні. Орієнтовно отримує близько 500 доларів США в місяць, але конкретний розмір його заробітку їй також не відомо. Проте, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дитину, витрачає кошти на свої потреби. У 2015 році відповідач купив сину лише зимову куртку, іншої допомоги не надає, хоча має таку можливість, інших дітей немає. Вона одноосібно не має можливості повністю матеріально забезпечити всі потреби дитини, оскільки працює на посаді молодшої медичної сестри в СМСЧ-4 та отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає для належного утримання сина. На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття та витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень. Позивачка також погодилася на проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно вимог ст.74, 76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так, судом встановлено, що на утриманні позивачки знаходиться малолітній син, вона потребує матеріальної допомоги на його утримання, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на його утримання в необхідному розмірі, хоча має таку можливість, працює, отримує мінливий дохід, інших аліментних зобов'язань не має. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття, відсутність доказів про розмір доходів відповідача, а також обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно приходного касового ордера № 3/16 від 25.01.2016 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців від 08.12.2014 року, [PERSON] сплатила фізичній особі - підприємцю з надання послуг в сфері права [PERSON] 500 гривень за підготовку позовної заяви про стягнення аліментів. Однак в матеріалах справи відсутній розрахунок вказаних витрат, а саме: не вказано який час був затрачений ФОП [PERSON] на підготовку позовної заяви, тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Водночас правила розподілу судових витрат, встановлені ст.88 ЦПК України, застосовуються навіть у тому випадку, коли сума судового збору визначена за мінімальною ставкою. В силу пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про стягнення аліментів судовий збір справляється за мінімальною ставкою в розмірі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 46,67 %, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 257 гривень 25 копійок (551,2 грн.х46,67:100).

Outcome: approved