Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до Макарівського районного суду з позовом про поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу 28.11.2012 року посилаючись на те, що з жовтня 1997 року вона та відповідач [PERSON] почали проживати однією сім"єю без реєстрації шлюбу у придбаному ними жилому будинку по [ADDRESS] . Будинок було придбано ними за спільні кошти у громадянки [PERSON], кошти за будинок виплачувались на протязі 1997-1999 років, після сплати останнього платежу між продавцем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу. 22 березня 2011 року вони уклали шлюб, дітей від шлюбу не мають, але спільне життя не склалось і рішенням Макарівського районного суду від 05.07.2012 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі окрім спільно придбаного будинку ними було побудовано новий житловий будинок, який належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому просила суд здійснити поділ нерухомого майна визнавши за нею право власності на 12 частину жилого будинку , а також на 12 частину земельної ділянки на якій цей будинок розташований. 08.04.2014 року позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, де позивачка просила суд залучити до участі у справі в якості правонаступників Управління Держземагагенства у Макарівському районі та замінити КП КОР «Макарівське БТІ» що є третьою особою Реєстраційну службу Макарівського районного управління юстиції Київської області. Крім того, у вказаній заяві позивачка використовуючи висновок експерта , просила здійснити поділ нерухомого майна відповідно до 2 варіанту поділу, запропонованого судовим експертом. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала , викладене у заяві підтвердила. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, викладене у позові підтвердив. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що спірний житловий будинок , який просить поділити позивач [PERSON] був побудований ним у 2001 році до реєстрації шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено, що сторони про справі 22 березня 2001 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження , серії [NUMBER] виданого Ситняківської сільською радою Макарівського району Київської області. ( а.с. 7) На підставі рішення Макарівського районного суду від 05.07.2012 року, яке набрало законної сили 17 липня 2012 року їх шлюб було розірвано. ( а.с. 8) 28 вересня 2006 року на засіданні виконавчого комітету Ситняківської сільської ради Макарівського району було розглянуто заяву громадянки [PERSON] про надання дозволу на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] . рішенням Ситняківської сільської ради №55 від 28.09.2006 року було надано дозвіл позивачці на будівництво житлового будинку за вказаною адресою ( а.с. 9) Відповідно до поданої відповіді на адвокатський запит Управління Деркомзему у Макарівському районі та копії Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім."я [PERSON] зареєстрований та виданий 12.12.2008 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 442290 площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що розташована в [ADDRESS]. ( а.с.12, 44) За клопотанням сторін в ході судового розгляду було допитано ряд свідків. Свідок [PERSON] вікторія Іванівна у судовому засіданні пояснила, що у лютому 1997 року я та її чоловік засватали позивачку і вона почала проживати у батьків відповідача. З жовтня 1997 року сторони проживали окремо у будинку який придбали. У 2005 році сторони разом почали будівництво нового будинку. Позивачка тримала господарство, продавала картоплю. У 2005 році було покладено фундамент, рік будівництво не проводилось , а потім вигнали коробку, поставили паркан. На території господарства ними було побудовано погріб, гараж, . Їй точно відомо що позивачка наймала бригаду, фундамент заливали їх спільні друзі, новий будинок газифікований і на даний час вони проживають у новозбудованому будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у 1997 році сторони по справі купили будинок по сусідству і почали у ньому проживати Одружились вони у 2001 році, новий будинок будувався у 2005 році, вона особисто бачила як позивачка розраховувалась за цеглу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з відповідачем знайомі з 1990 року, з позивачкою з 2001 року. До реєстрації шлюбу сторони разом не проживали. Новий будинок по [ADDRESS] почав будуватись у 2000 році, він особисто допомагав заливати фундамент, потім приїхала будівельна бригада з Західної України, які будували будинок. Поки будинок будувався відповідач проживав сам у старому будинку . Йому відомо, що [PERSON] позивач гроші для розрахунків з будівельниками На запитання представника позивача свідок дав відповідь , що у 2000 році будинок був готовий для проживання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідачем було побудовано житловий будинок 6х8 м , будівництво почалося у 2000 році, відповідач позичав у нього гроші. Він особисто привозив щебінь, пісок. Будинок звели за один рік. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що будинок спірний почали будувати у 2000 році і побудували за один рік. Така розбіжність у показах свідків, що були допитані у судовому засіданні призвели до того, що при призначенні судової будівельно-технічної експертизи на вирішення експерту було постановлено запитання щодо року зведення житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] зазначеного у технічному паспорті під літерою «З». Так, у своєму висновку за результатами судової будівельно-технічної експертизи №909413-4325922593259414-43 від 25.03.2014 року експерт вказав, що будинок під літерою «З» побудовано(зведено) у 2008 році, фізичний знос якого складає 5%. Так, проаналізувавши подані докази, врахувавши пояснення сторін та висновок судової будівельно-технічної експертизи суд приходить до висновку, що спірний будинок , що розташований по [ADDRESS] і позначений літерою «З» у технічному паспорті є спільним майном подружжя і полягає поділу відповідно до норм Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 60 сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року ( з подальшими змінами та доповненнями ) «Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків встановлених у ст.. 61 ЦПК України. За клопотанням позивачки по даній справі було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу. Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25.03.2014 року за № 909413-4325922593259414-43 було запропоновано два варіанти поділу домоволодіння по [ADDRESS] та два варіанти поділу земельної ділянки, на якій розташоване. Після поновлення провадження у цивільній справі , яка була зупинена на підставі ст. 201 ч.1 п.3 ЦПК України відповідач [PERSON] двічі не прибув до зали суду, а тому вирішуючи спір суд виходить з 2 варіанту поділу , який є найбільш доцільним та передбачає найменші затрати по переобладнанню та влаштуванню систем інженерного устаткування та є найбільш наближеним до ідеальних часток за площею будинку ( без урахування холодних приміщень) . Проте, відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинку, будівлі , споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, суд вирішуючи спір , приходить до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки новостворений житловий будинок в селі Ситняки Макарівського району по [ADDRESS] відповідно до чинного законодавства не зареєстрований, а тому суд може лише здійснити поділ , виділивши сторонам у користування по 12 частині . Що стосується поділу земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS], то в цій

Outcome: approved