Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що відносно нього були порушені кримінальні справи, які згодом були закриті з реабілітуючи підстав. За час перебування його під слідством він втратив заробітну плату, частину пенсії, знецінилися акції підприємства, і загальний розмір завданої йому матеріальної шкоди становить 237 000 грн., з яких на його користь має бути стягнуто 219 000 грн., а решта - 18 000 грн. - на користь Пенсійного фонду України. Моральна шкода йому завдана у зв'язку з незаконним розслідуванням та судовим розглядом відносно нього кримінальних справ, внаслідок чого були порушені його звичайні життєві зв'язки, істотно погіршився стан його здоров'я, і він змушений протягом тривалого часу докладати додаткових зусиль щодо організації свого життя, тому розмір моральної шкоди оцінив в 1 144 000 грн. В судове засідання позивач не з'явився з поважних причин, за станом свого здоров'я, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області позов не визнав, вважав їх необґрунтованими. Представник відповідача прокуратури Сумської області вважав, що позов задоволенню не підлягає оскільки позивачем не доведено отримання ним моральної шкоди. Відносно майнової шкоди пояснив, що позивач обрав не належний спосіб захисту, так як відповідно до ст. 12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Генерального прокурора України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року розмір майнової шкоди визначає орган, що здійснював досудове розслідування, прокуратура або суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Оскільки розмір шкоди належним органом не визначався, вважає, що підстави для стягнення майнової шкоди відсутні. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог та відмовити у задоволенні позову. Представники Охтирського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від Охтирського міськрайонного суду надійшла заява, в якій справу просять розглянути без їх участі, в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, що з'явилися, та дослідивши докази, подані сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено наступне. За позовом [PERSON] рішенням Охтирського міськрайонного суду від 25.02.2010 року у справі № 2-77 встановлено, що відносно позивача 17.05.2005 року слідчим прокуратури Великописарівського району Сумської області порушено кримінальну справу № 04530048 за ознаками ст. 366 ч. 1 КК України та обрано запобіжний захід підписку про невиїзд. 27.12.2005 року вироком Охтирського міськрайонного суду [PERSON] визнаний винним за ст.. 366 ч. 1 КК України. Цей вирок був скасований ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02.03.2006 року, а справу направлено для проведення додаткового розслідування. 20.02.2006 р. слідчим Охтирського міського відділу ГУМВС України в Сумській області відносно [PERSON] порушена кримінальна справа № 06030043 за ст.. 191 ч. 1 КК України. 26.06.2006 року відносно [PERSON] Охтирським міжрайпрокурором порушена кримінальна справа № 06530029 за ст. 365 ч. 3 КК України, яка була об'єднана постановою слідчого від 28.12.2006 року із справою № 06030043. 05.02.2007 року постановою слідчого Охтирської міжрайпрокуратури матеріали кримінальної справи закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 365 ч. 3 КК України. 18.12.2006 р. справа за обвинуваченням [PERSON] направлена до Охтирського міськрайсуду. Постановою суду від 13.04.2007 р. постановою прокурора про зміну обвинувачення в суді [PERSON] пред'явлено обвинувачення за ст.. 190 ч. 1 КК України. Постановою Охтирського міськрайсуду від 31.01.2008 року кримінальна справа відносно [PERSON] за ст. 190 ч. 1 КК України направлена на додаткове розслідування. 12.04.2008 року постановою старшого слідчого СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області зазначена кримінальна справа закрита за ст.. 6 п. 2 КПК України (в ред. 1960 року) за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. Зазначені обставини встановлені також ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.05.2014 року, а тому не підлягають доказуванню. (а.с.198-199). Згідно з рішенням Охтирського міськрайсуду від 25.02.2010 року у справі № 2-77 (а.с.143-144), що набрало законної сили, стягнуто на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності у кримінальних справах № 04530048 за ст.. 366 ч. 1 КК України та № 06530029 за ст.365 ч. 3 КК України, з Державного бюджету України 2 700 грн. В цьому ж рішенні суду зазначено, що суд не вирішує спір по відшкодування шкоди у зв'язку із закриттям провадження у кримінальній справі № 06030043 за обвинуваченням за ст.. 190 ч. 1 КК України, оскільки не може вийти за межі позовних вимог. Таким чином, в межах заявленого позову суд розглядає наявність підстав для відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої у зв'язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності в межах провадження у кримінальній справі № 06030043. Правовідносини, що виникли, регулюються нормами ЦК України, Законом України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" . Статтею 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Таким чином, підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, визначені нормами спеціального закону. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Генерального прокурора України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року розмір майнової шкоди визначає орган, що здійснював досудове розслідування, прокуратура або суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду. Таким чином зазначеними нормами визначено спосіб захисту права позивача у виниклих правовідносинах. У даному випадку позивач повинен був звернутись до органу досудового розслідування, для визначення розміру майнової шкоди. У разі бездіяльності службових осіб Охтирського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області або незгоди з розміром визначеної майнової шкоди позивач мав право оскаржити до прокуратури вищого рівня або до суду. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав суду доказів про те, що він звертався до Охтирського МВ ГУМВС України в Сумській області або органу вищого рівня, чи до прокуратури Сумської області з питанням визначення розміру майнової шкоди. Спосіб визначення розміру не отриманої заробітної плати, збитків у зв'язку із знеціненням акцій, не донарахованих сум пенсії, обраний позивачем, не узгоджується з порядком, визначеним вказаними нормами. Також обраний позивачем спосіб визначення розміру не отриманої заробітної плати ґрунтується на вірогідності та не враховує розмір податків та обов'язкових платежів, а тому не може бути взятий до уваги. Таким чином суд вважає, що позивач звернувся до суду з не належним способом захисту в частині відшкодування матеріальної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. Вирішуючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Постанова про закриття кримінальної справи № 06030043 відносно [PERSON] за ст.. 190 ч. 1 К України за відсутністю в його діях зазначеного складу злочину винесена слідчим Охтирського МВ ГУМВС України в Сумській області 12.04.2008 року. Позивачу було відомо про винесення цієї постанови, оскільки він оскаржував її до суду (а.с.17). Відповідно до ст.. 256, 257 ЦК України позовна давність встановлена тривалістю в три роки. Відповідно до ст.. 267 ЦК України суд може застосувати позовну давність за заявою сторони у спорі, що є підставою для відмови у позові. Представник прокуратури заявив суду про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Виходячи з того, що позивач дізнався про порушення свого права ще в 2008 році, оскільки в листопаді 2008 року він звернувся до суду з скаргою на постанову слідчого, а з даним позовом він звернувся д о Зарічного районного суду м. Суми лише 30.09.201 року, суд, враховуючи заяву представника відповідача та наявні у справі докази, вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в цій частині у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Outcome: dismissed