Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що у лютому 2006 року позивач почав проживати в квартиру [INFO] за згодою його дядька [PERSON], який проживав там раніше. У грудні 2015 року [PERSON] помер та будь-яких документів на квартиру не залишив. Посилаючись на те, що зазначена квартира не має власника, а позивач добросовісно та відкрито володіє цим нерухомим майном більше десяти років, сплачує комунальні послуги та проводить поточні ремонти, позивач вважає, що у нього виникло право набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що спірна квартира не є безхазяйним майном, оскільки належить територіальній громаді міста, у звязку з чим просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, направив заяву про розгляд справи за відсутності представника та при вирішення справи покладався на розсуд суду (а.с.50). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], складається з двох кімнат, загальною площею 40,0 кв.м., житловою площею, 32,6 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., розташованої на 1-му поверсі 1-о поверхового будику (а.с. 22). Як вбачається з довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 188 від 09.03.2016 року станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 31). Відповідно до довідки КП "Виробниче житлове ремонтно- експлуатаціного підприємства №11" від 23.11.2016 року № 3/45 вбачається, що квартира [ADDRESS] неприватизована. З 2004 року проживав без реєстрації двірник підприємства [PERSON] Був звільнений з підприємства за віком та помер у 2015 році. На даний час за вказаною адресою без реєстрації проживає родич [PERSON] [PERSON] (а.с. 100). Згідно комісійного акту від 12 січня 2016 року, затвердженого головним інженером КП "ВЖРЕП №11" [PERSON], зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] встановлено, що гр. [PERSON] проживає за адресою: [INFO] з лютого 2006 року та на час складання акту (а.с.6). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, засвідчили факт проживання [PERSON] з 2006 року у квартирі [ADDRESS], а також вказували, що до цього в спірній квартирі проживав дядько позивача - [PERSON], який працював двірником КП "Виробничо житлово ремонтно- експлуатаціного підприємства №11". Згідно копії паспорта серії ВН №601148 [PERSON] у період з 24 червня 1992 року по 09 лютого 2016 року останній був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 27). З наявних в матеріалах інвентаризаційної справи № 3401 на будинковолодіння №10 вул. Хлібній у м. Житомирі, а саме: копії оціночного акту за 1965 р. (форма №1), викопіювання із плану будівельного кварталу №22 на присадибну ділянку, копії оціночного акту №1 (форма №3) за 1965 р. та копії поповерхового плану за 1965 р. на будинок літ. «А» по вул. Горького № 10 в м. Житомирі вбачається, що власником вказаного будинковолодіння зазначається Міськрада депутатів трудящих (а.с. 75-82). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Частиною 1ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи що спірна квартира [ADDRESS] відноситься до житлового фонду комунальної власності та його належність територіальній громаді м. Житомира, беручи до уваги, що позивачу було відомо про те, що [PERSON] (з дозволу якого позивач з 2006 року почав проживати у спірній квартирі), який використовував спірну квартиру як службове житло, не набув права власності на спірну квартиру; право власності за [PERSON] та за позивачем на вказану квартиру також не зареєстровано; а також те, що [PERSON] знав, що зазначена квартира належить до комунальної власності територіальної громади, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на вказане майно за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

Outcome: dismissed