Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач [PERSON] звернувся в Іванівський районний суд Херсонської області, пред`явивши позовну заяву до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей, в якій він просить припинити стягнення аліментів з нього, [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 року і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , на підставі до судового наказу Новомиргородського районного сулу Кіровоградської області № 395/233/20 від 28.02.2020 року та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] . Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 12.03.2021 року справу було передано на розгляд судді Ференц Р.І. Предметом заяви є припинення стягнення аліментів, та стягнення аліментів. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України\~ передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Вимогами ст..28 ЦПК України передбачено право вибору позивача в позовах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Суд враховує позицію позивача, який в своїй заяві посилається на ч.1 ст.28 ЦПК України і вважає, що його справа повинна розглядатися за правилами альтернативної підсудності і за його вибором. У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Іванівському районному суду Херсонської області, оскільки ст.23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка подала позов. 27.10.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області згідно актового запису №179 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Наказом Новомиргородського районного суду Кіровоградської області №395/233/20 від 28.02.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 року і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 року і до досягнення нею повноліття, яке наступить [INFO] . Судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць скеровано до негайного виконання. Позивач зазначає, що з 01.09.2020 року його двоє дітей, син [PERSON] та син [PERSON] проживають разом з батьком у смт Іванівка Іванівського району Херсонської області. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання складеного комісією Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області підтверджено факт проживання дітей разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Іванівського ліцею №2 Іванівської селищної ради Херсонської області двоє дітей навчаються у вказаному навчальному закладі. Розпорядженням голови Іванівської районної державної адміністрації в\~ Херсонській області затверджено висновок органу опіки та піклування районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . А 13.01.2021 року Новомиргородський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення, згідно якого визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , за адресою місця проживання батька: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що діти позивача проживають разом з ним і перебувають на його утриманні, з позивача на користь відповідачки [PERSON] продовжують стягуватися аліменти щомісячно на утримання трьох дітей, хоча двома хлопцями повністю опікується позивач, у зв`язку з чим вважає і просить припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також просить стягувати аліменти з [PERSON] на його користь на утримання синів. В судових засіданнях позивач та його представник адвокат Крамський Д.О. підтримали позовні вимоги, позивач скористався своїм правом на звернення в суд з даним позовом, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позиція особи, яка є відповідачем. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, які призначалися 27.04.2021 року, 13.05.2021 року, 27.05.2021 року, не з`явилася з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і в передбачений законом порядок, про що підтверджують повідомлення про скерування рекомендованого поштового відправлення 01.04.2021 року, 28.04.2021 року, 13.05.2021 року, 14.05.2021 року. Відповідачка відзиву та документів до суду не надіслала, письмових пояснень з приводу позовних вимог не надала, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надсилала. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами. Суд враховує те, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" доставлятимуться відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, а згідно п.991 згаданих Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачем подано заяву на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді на мобільний номер телефону. Від позивача інших клопотань і заяв від позивача на адресу суду не надходило. Від відповідачки заяв, клопотань на адресу суду не надсилала, причини не прибуття в суд не повідомила. 02.11.2020 року позивач звернувся з позовом в суд. 20.04.2021 року від представника позивача, адвоката Калугіна Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи в дистанційному режимі відеоконференції. 27.04.2021 року від представника позивача, адвоката Калугіна Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, яке призначене на 237.04.2021 року у його відсутність. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.12.2020 року позовну заяву залишено без ро, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15.12.2020 року позовну заяву повернуто. Постановою Херсонського апеляційного суду від 03.02.2021 року ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 15.12.2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 12.03.2021 року справу було передано на розгляд судді Ференц Р.І. Ухвалою суду від 01.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами. 27.05.2021 року у судовому засіданні за участі позивача і представника позивача проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Враховуючи неявку відповідачки, як учасника справи, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає, що немає порушення прав сторони, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторони по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.) Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 27.10.2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області згідно актового запису №179 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу у подружжя народилось троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Москаленківської сільської ради Богуславського району Київської області; син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області а також донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Кам`янською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області. Судовим наказом Новомиргородського районного суду Кіровоградської області № 395/233/20 від 28.02.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18.02.2020 і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] . Позивач працевлаштований в ТОВ «Апексстрой» монтажником сталевих залізобетонних конструкцій з 18.09.2018 року, що вбачається відповідно до довідки № 14/9 від 14.09.2020 року. З 01.09.2020 року сини [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком у смт Іванівка Іванівського району Херсонської області. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] з 03.09.2020 року навчаються у Іванівському ліцеї № 2 Іванівської селищної ради Херсонської області, про що підтверджує довідка Іванівського ліцею №2 Іванівської селищної ради Херсонської області від 14.09.2020 року за №130 та характеристика, видана навчальним закладом. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.09.2020 року, складеного комісією у складі провідного спеціаліста служби у справах дітей Іванівської РДА Нагорної I.A., провідного фахівця з соціальної роботи відділу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Іванівського територіального центру соціального обслуговування [PERSON] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з синами: [PERSON] та [PERSON] . Житловий будинок на праві приватної власності належить [PERSON] і складається з 3-х кімнат та веранди, в будинку є пічне опалення. В акті обстеження зазначено, що батьком [PERSON] створено сприятливі умови для виховання, навчання та розвитку дітей які відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Розпорядженням голови Іванівської районної державної адміністрації від 28.10.2020 року №229 затверджено висновок органу опіки та піклування районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] адресою: [ADDRESS] разом з батьком. Незважаючи на те, якщо батьки дітей проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою, а оскільки діти по даній справі не досягли 14 років, вони не вправі самі визначати своє місце проживання з дотриманням вимог ст..60 СК України, навіть не зважаючи фактичне проживання двох синів з батьком. У зв`язку з чим між сторонами фактична сторона була переведена в юридичну площину і 13.01.2021 року Новомиргородський районний суд Кіровоградської області по справі №656/740/20 провадження № 2/395/97/2021 ухвалив рішення, згідно якого визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , за адресою місця проживання батька: [ADDRESS] . Згідно рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 23.11.2020 року по справі №656/652/20 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 27.10.2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області згідно актового запису №179. З матеріалів справи судом встановлено, що мати дітей, а відповідачка по справі [PERSON] , не може забезпечувати і не забезпечує належне утримання двох дітей за рахунок аліментів, які вона отримує, оскільки двоє дітей з нею не проживають, а одже не можуть бути на її утриманні. Діти проживають спільно з батьком, як платником аліментів, який їх утримує. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Предметом спору у цій справі є припинення стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей, та стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей. Відповідно до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст..13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.6 Конвенції, яка з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст..89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст..264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Також відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. В свою чергу положення ч.1 ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року передбачено: «У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова уваги приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також згідно ч.8 ст.7 СК України - «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим рахуванням інтересів дитини». У принципі 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної щабезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Пункти 1,2 ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкраші інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. На необхідність врахування якнайкращих інтересів дитини під час визначення місця її проживання наголошено і в рішенні Європейського суду з прав людини «М.С. проти України», в якому, зокрема, зазначено, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.2,8,9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень ст..157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до\~ ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей сплачуються [PERSON] не згідно домовленості між батьками, а сплачуються згідно рішення суду і розмір аліментів визначений таким рішенням суду. При цьому, як встановлено судом, аліменти стягуються з [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання трьох дітей починаючи з 18.02.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. На час постановлення рішення Новомиргородським районним судом Кіровоградської області про стягнення аліментів і до [INFO] усі троє дітей були зареєстровані та проживали в с.Кам`янка Новомиргородського району Кіровоградської області, а починаючи з 01.09.2020 року двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від отримувачки (стягувачки) аліментів [PERSON] згідно рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області, а проживають разом з платником таких аліментів з [PERSON] (позивачем по справі). У зв`язку з такою обставиною, [PERSON] , як платник аліментів, звернувся в суд з позовом про зменшення розміру сплачуваних аліментів. Окрім цього, судом встановлено, що позивач не звертався в орган опіки та піклування або в службу в справах дітей, а також у відділ державної виконавчої служби Новомиргородського районного суду Кіровоградської області із заявами про здійснення контролю за витрачанням і за цільовим використання [PERSON] аліментів з 01.09.2020 року на [PERSON] та [PERSON] , оскільки така процедура передбачена Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, який затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 року №1713. Судом також встановлено, що відповідно до вимог ч.2 ст.179 СК України діти не приймали участі в розпорядженні аліментами, оскільки той із батьків дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Таким чином, слід змінити розмір аліментів, визначених наказом Новомиргородського районного суду Кіровоградської області № 395/233/20 від 28.02.2020 року, а також припинити нарахування і стягнення аліментів за виданим наказом. При цьому позов про зміну розміру аліментів підлягає частковому задоволенню в частині дати припинення такого нарахування з врахуванням наступного. З позовних вимог вбачається, що [PERSON] просить припинити нарахування аліментів починаючи з 18.02.2020 року. Проте в судовому засіданні встановлено, що, як пояснив позивач, в [PERSON] були відсутні підстави 18.02.2020 року звертатися з заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на трьох дітей, оскільки він надавав грошові кошти на утримання дітей, однак підтверджуючих документів цього не має. Судовий наказ про стягнення аліментів прийнято 28.02.2020 року. Троє дітей з 18.02.2020 року до 01.09.2020 року проживали не з [PERSON] , а з [PERSON] , як матір`ю і стягувачкою аліментів. З позовом в Новомиргородський районний суд Кіровоградської області про зменшення розміру аліментів не звертався, доказів даного факту не надано. На протязі 8 місяців проводилося нарахування аліментів з приводу виданого судового наказу про стягнення аліментів, а також здійснювалися ним відрахування зі сплати аліментів, аліменти позивачем сплачувалис в періо лютий-липень 2020 року. З позовом про припинення стягнення аліментів звернувся в Іванівський районний суд 02.11.2020 року. 13.01.2021 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області ухвалено рішення, згідно якого визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , за адресою місця проживання батька: [ADDRESS] . У зв`язку з чим вимога про припинити нарахування аліментів в частині припинення такого нарахування починаючи з 18.02.2020 року не підлягає до задоволення, оскільки таке припинення повинно відбути з часу вступу рішення суду в законну силу.\~ Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій ст.16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом\~ чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Підставами припинення сплати аліментів є письмова домовленість (угода). При наявності письмової домовленості (угоди) між сторонами про визначення сплати аліментів на дитину (дітей), загальними підставами припинення сплати аліментів визначається безпосередньо умовами договору. Судом встановлено, що письмової домовленості між сторонами про припинення сплати аліментів не досягнуто, незважаючи на існування обставини, які вказують на те, що двоє дітей зі стягувачкою аліментів не проживають. При відсутності письмової домовленості між сторонами про припинення сплати аліментів, позивач, як платник аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості а також обставин, що мають істотне значення в даній ситуації з врахуванням інтересів та потреб дітей, вирішив захистити не тільки своє право та інтерес, але й право та інтерес двох дітей звернувся в суд з позовом про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів утримання двох неповнолітніх дітей. Стягнення аліментів, при відсутності письмової домовленості, проводиться у судовому порядку. Стягнення аліментів проводиться при наявності рішення суду у зв`язку із зміною місця проживання дитини, фактичним проживання з другим із батьків або законним представником, що передбачено вимогами ст..181 СК України. Суд звертає увагу при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК України. Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. У ч. 2 ст. 182 СК України закріплене загальне правило: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Поняття прожиткового мінімуму визначене в Законі України № 2017-Ш «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року. Це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється щороку на дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років згідно Законів України «Про Державний бюджет України». Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідачка не сплачує коштів для утримання дітей, тому позов в цій частині підлягає до задоволення в повному обсязі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] з дня набрання чинності рішенням аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] і до досягнення ним повноліття, яке наступить [INFO] . Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що вимог позивача підтверджується його поясненнями, а також доказами, які ним надані, а тому суд приймає їх до уваги. Окрім цього, судом враховано те, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. При цьому, суд вважає недоцільним з`ясування думки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , оскільки матеріалами справи підтверджено факт їхнього проживання разом з батьком, а спір стосується припинення стягнення аліментів на особу, з якою такі діти не проживають і стягнення аліментів на їхнє утримання в користь особи, з якою такі діти фактично проживають. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову. Оскільки судом встановлено, а сторони не оспорюють, що позивач і відповідачка є батьками дітей, які з матір`ю не проживають, а проживають з батьком і потребують утримання, а батьки мають рівні обов`язки, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] дійсно продовжує отримувати аліменти з часу проживання двох дітей не з нею, а з батьком, який повністю опікується двома синами. Вказане свідчить про необхідність припинення стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання синів. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04),\~ що згідно з його усталеною практикою,\~ яка\~ відображає принцип,\~ пов`язаний з належним здійсненням правосуддя,\~ у\~ рішеннях\~ судів\~ та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави,\~ на яких вони ґрунтуються. Хоча\~ п.1 ст.6\~ Конвенції\~\~ зобов`язує\~ суди\~ обґрунтовувати свої рішення,\~ його не можна тлумачити як такий, що\~ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.\~ Міра,\~ до якої суд\~ має виконати\~ обов`язок\~ щодо\~ обґрунтування\~ рішення,\~ може\~ бути різною\~ в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі\~ "Руїс Торіха проти Іспанії" від\~ 09.12.1994 року,\~ серія A,\~ №303-A,\~ п. 29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В поданому позові позивач не просить стягнути з відповідачки судові витрати, оскільки долучає копію посвідчення серії [NUMBER] виданого 22.09.2015 року Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «Південь№, ім`я [PERSON] .. Також позивачем в позові зазначено, що він відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях як учасник бойових дій. Згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. З позовної вимоги не вбачається, що позивач просить стягнути на його користь судовий збір, оскільки такий не був ним оплачений у зв`язку з подачею позовної заяви по тій причині, що згідно п.п.3,13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судови збір»\~ від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, та учасники бойових дій. Окрім цього, судом прийнято до уваги, що відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 21.03.2018 року у справі № 2-3901/08-ц, який неодноразово підтверджений Верховним Судом в інших справах, пункт 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» поширюється на учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів. Розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, а не на день подання первісного процесуального документа. На час звернення з позовом в суд розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 року становив 2102,00 грн. За таких обставин суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати судовий збір в розмірі 840,80 грн, оскільки ч.1 ст.9 Закону № 3674-VI передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial