Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

[INFO] померла мати позивачів [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказану спадщину позивачі прийняли шляхом вступу в управління вказаним майном, однак звернувшись до нотаріуса по питанню належного оформлення своїх спадкових прав отримали відмову, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 01.06.2018 року, відмовив позивачам у вчиненні нотаріальної дії, а тому останні були змушені звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились, однак звернулися до суду з клопотанням, в якому просили розгляд справи проводити за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Представник відповідача - Вознесенської сільської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 10.11.1999 року) [PERSON] померла [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №76. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 1999 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст.,ст. 548, 549 ЦК УРСР фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Так відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Золотоніського району №24 від 05.01.2012 року, речі домашнього обіходу і вжитку померлої [PERSON] перейшли в користування її дочки [PERSON]. Із копії спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смеріт [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із простих іменних акцій відкритого акціонерного товариства "Сільськогосподарське ремонтно-транспортне підприємство". Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт фактичного володіння та управління [PERSON] та [PERSON] вказаним спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Нормами ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (серії [NUMBER] від 06.04.1960 року), де матір'ю позивача зазначена [PERSON], яка в подальшому уклала інший шлюб, в наслідок якого змінила своє прізвище на [PERSON], що стверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00020049633 від 27.04.2018 року та №00020048358 від 27.04.2018 року. Факт родинних відносин [PERSON] із матір'ю [PERSON] стверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (серії [NUMBER] від 25.02.1972 року), яка в подальшому змінила своє прізвище на [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу (серії [NUMBER] від 14.12.1991 року). Таким чином судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги, які фактично вступили в управління та володіння вказаним вище спадковим майном. Відповідно до постанови Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 01.06.2018 року позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] відмовлено, оскільки документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, відсутні. Згідно з даними довідки, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради Золотоніського району №627, на підставі запису погосподарської книги №13, об'єкт по господарського обліку №1143-1, за померлою [PERSON] числиться житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], що побудований до 1992 року. Суд бере до уваги, що "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР", затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Так із вказаної довідки, виданої виконкомом Антипівської сільської ради за вих. №627 вбачається, що будинок належить [PERSON] та побудований до 1992 року. Із копії технічного паспорту встановлено, що датою побудови будинку є 1969 року. Оскільки сам будинок був побудований в 1969 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. За загальними правилами спадкуванням є перехід прав та обов'язків від спадкодавця до спадкоємця. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог, тобто не заперечує проти визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вказаного домоволодіння в рівних частинах, що на думку суду не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав сторін по справі та третіх осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи, що судом встановлені законні підстави, позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved