Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №05007149661 від 27.08.2008 року у сумі 54551,28 грн. Представник позивача до судового засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача просила про розгляд справи її відсутності, надала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. 27.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05007149, за умовами якого Банк зобов*язався надати позичальнику кредит у розмірі 19456,00 грн., а той, у свою чергу, зобов*язувався використати взяті грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами до 10.09.2011 року; сплачувати щомісячно відсотки за користування ними у розмірі 8% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Відповідно до пункту 3.5 Договору сума кредиту, сума процентів за користування ним, сума комісії за надання кредиту та сума комісії за управління кредитом складає повну заборгованість та підлягає сплаті шляхом здійснення щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів (36). Всі щомісячні платежі зазначені в графіку платежів. Щомісячні платежі повинні здійснюватись позичальником відповідно до графіку погашення кредиту та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку. Щомісячний платіж у відповідності з графіком включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління кредитом, які підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді. Пунктом 3.6 Договору визначено, що кожний\~щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної кінцевої дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку платежів - не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді. Наслідком\~невиконання або неналежного виконання\~позичальником грошових зобов*язань, щодо сплати щомісячних платежів, є право кредитодавця вимагати\~сплати пені в розмірі 20% від повної суми щомісячного платежу, зобов*язання по сплаті якого порушено позичальником, на підставі п. 3.5 цього договору. У випадку невиконання умов зазначених в п.п. 4.2.3, 4.3.2 , позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. За правилами пункту 6.1 Договору він діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання будь-яких інших зобовязань, прийнятих позичальником за умовами Договору. Таким чином, сторони узгодили графік платежів, яким передбачені кількість платіжних періодів\~36, кінцеві дати кожного платежу\~10 число кожного місяця та розмір щомісячного платежу\~998,80 грн Крім того, сторони встановили як строк дії договору\~до повного виконання позичальником взятих на себе зобов*язань, так і строки виконання зобов*язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 09.09.2011 року. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов*язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов*язання згідно з частиною 3\~статті 254 ЦК\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Однак, відповідач неналежно виконувала його умови, невчасно та не у повному розмірі вносила обов*язкові щомісячні платежі на повернення кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед банком. 18.05.2012 року, між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого та на підставі\~статті 512 ЦК України\~позивач набув право вимоги за кредитним договором, укладеному з [PERSON] Скориставшись таким правом позивач пред*явив зазначений позов і просив суд про його задоволення. Відповідно до\~статті 1054 ЦК\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК\~). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій\~статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі\~статтею 526 ЦК\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~умов,\~визначених\~змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов*язання є прострочення\~невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов*язання" (статті\~530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки\~прострочення\~позичальником повернення позики визначені\~статтею 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. 19.08.2016 року [PERSON] подала до суду заяву про застосування позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4\~статті 267 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), а спеціальна, в тому числі до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені)\~в один рік (стаття 258 ЦК). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1\~статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5статті 261 ЦК). Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами Договору та Графіком встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~з моменту порушення строку його погашення. Отже, за умови неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за Договором, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, сплата яких відповідно до змісту Договору та Графіку визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та інших аналогічних справ. 15 травня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позивач зазначав, що 27.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповільністю «ПростоФінанс» та відповідачем укладено кредитний договір №0500714966, за яким остання отримала 19456,00 грн. кредитних коштів та мала повернути частинами у строк до 10.09.2011 року на узгоджених умовах відповідно до графіку. 18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого позивач набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] Посилаючись на порушення останнім кредитних зобов*язань та виникнення станом на 07.04.2015 року кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з боржника прострочену заборгованість, яка складається з: - 18942,86 грн. - заборгованості за тілом кредиту; - 6415,79 грн. - заборгованості зі сплати відсотків; - 26046,95 грн. - комісії. - 3595,68 грн. - неустойки (штрафу) . В той же час, ТОВ «Кредитні ініціативи» має право на примусове стягнення через суд лише тих платежів, які нараховані відповідачу в межах позовної давності (загальної та спеціальної) і лише\~за певними позиціями. За такого, враховуючи кінцевий строк повернення наданих кредитних коштів за умовами Договору\~09.09.2011 року та час пред*явлення даного позову 15.05.2015 року, позивач має право вимоги лише за процентами та пенею, які нараховувались щомісячно після 15.05.2012 року, а саме за процентами, по 15.05.2015 року (в межах позову). Вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по виплаті штрафу, нарахованого станом на 25.06.2012 року, заявлені позивачем поза межами відповідно трирічного та річного строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. Право позивача на нарахування комісії за управління кредитом до повного погашення заборгованості за кредитом передбачено пунктом 1.7 Договору. Як вбачається із кредитного договору 27.08.2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. (Правова позиція ВСУ яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16) За такого, комісія за обслуговування кредиту стягненню не підлягає. При визначенні розміру процентів\~за користування кредитом за період з 15 травня 2012 року по 15 травня 2015 року, суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону, а також встановлений Договором строк повернення процентів - 09.09.2011 року та той факт, що Договором не встановлено розмір процентів після спливу зазначеного строк, слід дійти висновку про визначення розміру процентів після закінчення строку дії Договору на рівні облікової ставки Національного банку України. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16. Облікова ставка Національного банку України у період з травня 2012 року по 10 червня 2012 року складала 7,5 % річних, з 10 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року - 7%, з 13 серпня 2013 року по 15 квітня 2014 року\~6,5% річних, а з 15 квітня 2014 року\~9,5% і більше. Враховуючи застосовану позивачем проценту ставку\~8% річних, та межі позову, суд вважає необхідним застосувати дійсну проценту ставку Національного Банку України у той період, коли її розмір є меншим ніж застосована позивачем. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Однак, загальний розмір заборгованості в межах позовної давності за процентами складає суму, яка перевищує вказану позивачем, за такого стягненню підлягає 6415,79 грн. заборгованості по відсоткам. Таким чином, заборгованість [PERSON] за Договором в межах позовної давності (15 травня 2012 року по\~15 травня 2015 року) за процентами становить 6415,79 грн. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті за весь період користування кредитом до дня його повернення, що прямо передбачено статтею 1048 ЦК України. За свою суттю зобов*язання по сплаті процентів є основним зобов*язанням, а не додатковим, тобто призначеним для забезпечення виконання основного зобов*язання (неустойка, поруки, застава, притримання тощо), а тому правила\~статті 265 ЦК\~до таких вимог не застосовуються. Тому проценти, нараховані і після закінчення строку Договору, підлягають стягненню до дати повернення кредиту, але в межах позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-2631цс15. За такого, позов ТОВ «Кредитні ініціативи підлягає частковому задоволенню 6415,79 грн. за процентам. Відповідно до\~статті 88 ЦПК\~між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі даного позову. Судові витрати позивача при подачі позову, які відповідають розмірам, передбаченим\~законом «Про судовий збір», складають 60,00 грн. (545,51 х 11% задоволена частка вимог). Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню 60,00 грн. судових витрат.

Outcome: partial