Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання земельної ділянки предметом іпотеки та звернення стягнення, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № VIUWGA00001514 від 19.07.2007 року [PERSON] (третя особа) 19.07.2007 року отримав кредит у розмірі 55180 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.07.2017 року. Третя особа зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.07.2016 року має заборгованість - 195246,71 грн., яка складається з наступного: 63182,12 грн. - заборгованість за кредитом; 56314,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 92661,96 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] (відповідач) 19.07.2007 року уклали договір іпотеки № VIUWGA00001514. Згідно з вказаним договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 78,90 кв.м., житловою площею 57,70 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 62000 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за необхідне захистити свої порушені права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUWGA00001514 від 19.07.2007 року в розмірі 62000 грн. Пунктом 33.5 зазначеного договору іпотеки передбачено, що після оформлення права власності або права користування на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки та в разі отримання земельної ділянки у власність на протязі 10 днів після отримання іпотекодавцем державного акту на право власності на земельну ділянку, передати земельну ділянку в іпотеку іпотекодержателю та внести відповідні зміни до цього іпотечного договору. Відповідно до наданої довідкової інформації від територіального відділу земельних ресурсів (копія додається) земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки перебуває у власності відповідача, а отже, останнім не було виконано положення договору іпотеки в частині дооформлення іпотечних зобов'язань, після оформлення на себе права власності на земельну ділянку. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10.02.2015 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок загальною площею 78,90 кв.м. житловою площею 27,70 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк". Невиконання відповідачем вимоги п. 33.5 договору іпотеки стало перешкодою виконання зазначеного рішення суду, адже згідно ст. 120 ЗК України, будинок, при наявності приватного права власності на земельну ділянку, відчужується разом із землею. А отже, без звернення стягнення на земельну ділянку, позивач фактично вимушено позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. 30.03.2016 року позивачем було направлено вимогу відповідачеві до виконання п. 33.5 договору іпотеки, однак останнім вимогу було проігноровано та відповідні дії щодо передачі у іпотеку земельної ділянки не вчинено. Отже вважає, що в позивача є всі підстави до визнання земельної ділянки частиною предмету іпотеки на підставі договору іпотеки та звернення на неї стягнення в межах оціночної вартості, визначеної суб'єктом господарювання на момент реалізації предмету іпотеки. Об'єднання в одній позовній заяві кількох вимог вважає обґрунтованим з точки зору процесуальної економії, оскільки заявлені вимоги випливають з одних і тих же підстав, підтверджуються одними й тими ж доказами, їх спільний розгляд прискорить вирішення справи та забезпечить своєчасне поновлення порушених прав позивача. У зв'язку з наведеним просить суд встановити факт порушення відповідачем положення п. 33.5 договору іпотеки № VIUWGA00001514 від 19.07.2007 року щодо не передачі позивачеві в іпотеку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] та яка перебуває у приватній власності відповідача. Визнати земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] предметом іпотеки згідно договору іпотеки № VIUWGA00001514 від 19.07.2007 року, а також право задоволення позивачем вимог за рахунок земельної ділянки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIUWGA00001514 від 19.07.2007 року, в розмірі 62000 грн. звернути стягнення на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № VIUWGA00001514 від 19.07.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме - 62000 грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив справу розглянути у відсутності представника Банку. В разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача вважає безпідставними. Суду пояснив, що земельна ділянка на якій розташований предмет іпотеки надавалась в користування ще його батькові. Право власності на дану земельну ділянку відповідачем не оформлялось. Тому просив в позові відмовити. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи про що свідчать почтові повідомлення, які повернулися на адресу суду (а.с.56, 62). Враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим, відповідно до ст.ст.169,224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідача по наявних у справі доказах про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення суду. Вислухавши пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.07.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір №VIUWGA00001514, за яким банк надав останньому кредит в розмірі 55180 грн. на строк до 17.07.2017 року із сплатою 14.04% річних (а.с. 16-20). 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за номером № 386. Згідно даного договору відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: жилий будинок з надвірними будівлями під номером 24, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Загальна площа житлового будинку складає 78,9 кв.м.; житлова - 57,7 кв.м. (а.с. 23-24). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк (а.с. 39). В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не сплачував необхідні кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28.07.2016 року заборгованість [PERSON] складає 212158,30 грн. з яких: 63182,12 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 56314,22 - загальний залишок заборгованості за процентами; 92661,96 - загальна сума нарахованої пені (а.с.7-10). 10 лютого 2015 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області винесено рішення № 139/944/14-ц, яке набрало законної сили 21.02.2015 року, згідно якого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року в розмірі 114 178,20 (сто чотирнадцять тисяч сто сімдесят вісім гривень) 20 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом - 63 128,94 (шістдесят три тисячі сто двадцять вісім гривень) 94 копійки; заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 209,83 (десять тисяч двісті дев'ять гривень) 83 копійки; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором \-- 35 164,28 (тридцять п'ять тисяч сто шістдесят чотири гривні) 28 копійок, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. (двісті п'ятдесят гривень) - штраф (фіксована частина); 5 425,15 (п'ять тисяч чотириста двадцять п'ять гривень) 15 копійок - штраф (процентна складова) звернуто стягнення на будинок загальною площею 78,90 кв. м., який розташований за адресою: вул. Котовського будинок двадцять чотири, с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецький район Вінницька область, вартістю 62 000 гривень, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №VIUWGA00001514 від 19 липня 2007 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях неналежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.Виселено [PERSON] та [PERSON] з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], із зняттям з реєстраційного обліку у Мурованокуриловецькому РС УДМС України у Вінницькій області (а.с. 26-29). Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. У розділі Договору іпотеки від 19.07.2007 року «Предмет договору», зокрема у п. 33.1 зазначено, що предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору (далі - Предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] (далі - Позичальник) перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. Пункт 33.3 Договору іпотеки повністю викладений у наступній редакції: «В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (Предмет іпотеки), а саме: жилий будинок з надвірними будівлями під номером 24 (двадцять четвертим), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]). Житловий будинок, що передається в іпотеку, належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, дублікат якого виданий Вищеольчедаївською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області 04 червня 2007 року. Предмет іпотеки зареєстрований в Комунальному підприємстві «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2007 року, про що зроблено запис номер 704, в книзі 2, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 19262653, у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 19 червня 2007 року за № 14949840: - на земельній ділянці розташовані: житловий будинок, зазначений на плані літерою «А», що складається з трьох житлових кімнат; веранда, літ «а1»; веранда, літ «а»; ганок, літ. «а2»; козорок, літ. «а3»; підвал, літ. «А1»; сарай, літ. «Б»; сарай-прибудова, літ. «А2»; підвал, літ. «Б1»; вбиральня, літ. «В»; огорожа - 2-6; - загальна площа житлового будинку складає 78,9 кв.м.; житлова - 57,7 кв.м. Цільове призначення Предмету іпотеки жила нерухомість. Земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки не приватизована, згідно довідки №794 від 12.07.2007 року Вищеольчедаївської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області». Отже, з наведених положень договору іпотеки слідує, що його предметом є зазначене у п. 33.3 нерухоме майно, а саме житловий будинок. Стаття 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України передбачають, що до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно положень ст. 133 ЗК України (в редакції станом на 19.07.2007 року - дата укладення Договору іпотеки) у заставу можуть передаватися земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності. Передача в заставу частини земельної ділянки здійснюється після виділення її в натурі (на місцевості). Порядок застави земельних ділянок визначається законом. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку»(в редакції станом на 19.07.2007 року - дата укладення Договору іпотеки) предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Аналогічне положення закріплено у п. 10 укладеного між сторонами договору іпотеки. Таким чином, земельна ділянка або право на неї може бути передано у заставу лише після її виділення в натурів порядку, визначеному законом. Крім того, статтею 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що у разі застави земельної ділянки проводиться експертна грошова оцінка землі. Однак, представником позивача не надано жодних доказів, що на виконання вказаних положень, було проведено експертну грошову оцінку та здійснено державну реєстрацію обтяження земельної ділянки у встановленому законом порядку на якій розташований предмет іпотеки - житловий будинок. Пунктом 5 Договору іпотеки встановлено, що цей договір укладається без випуску Заставної. Після отримання Державного акту на землю Іпотекодавець та Позичальник підписують в одному екземплярі заставну (далі - Заставна), і передають Заставну Іпотекодержателю. Привносять зміни до даного договору іпотеки та на всіх оригіналах цього договору робиться відмітка про видачу Заставної. Жодних доказів отримання відповідачем державного акту на спірну земельну ділянку позивачем суду надано не було. Сторони у п. 8 Договору іпотеки передбачили, що у відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, детальний опис якої зазначений у п. 35.4 змінної частини цього Договору. Згідно положень ст. 6 Закону України «Про іпотеку», які стосуються земельної ділянки, на якій знаходиться предмет іпотеки і до якого відсилає п. 8 Договору іпотеки: якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Тобто, застосування п. 8 Договору іпотеки в контексті відповідних положень ст. 6 Закону України «Про іпотеку» в даному випадку було б можливим за умови, що у договорі вказано детальний опис земельної ділянки на якій знаходиться предмет іпотеки і яка перебуває у власності чи оренді (користуванні) іпотекодавця. Із Договору іпотеки вбачається, що у ньому всього 34 пункти. Представником позивача не надано суду змінної частини Договору іпотеки про який ідеться у пункті 8. Разом з тим, з аналізу ст. 6 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов'язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об'єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). Зазначене підтверджене Верховним Судом України в ухвалі від 8 грудня 2010 р. у справі №6-50440св10. Однак, на думку суду, з урахуванням наведених положень ст. 133 ЗК України, ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вказане правило може бути застосоване лише у тих випадках коли земельна ділянка на якій знаходиться предмет іпотеки на час укладення договору іпотеки перебуває у власності (користуванні) іпотекодавця і це право власності (користування) є оформлене належним чином. З п. 33.3 Договору іпотеки слідує, що на момент його укладення земельна ділянка під предметом іпотеки була неприватизована іпотекодавцем, а отже відповідно до закону останній не володів усіма необхідними правомочностями для розпорядження нею. Так, дійсно, положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» дозволяють визнати предметом іпотеки майно, яке не належить іпотекодавцю на момент укладення договору, однак із достовірною ймовірністю буде належати йому у майбутньому. Разом з тим, стаття 18 Закону України «Про іпотеку»(в редакції станом на 19.07.2007 року - дата укладення Договору іпотеки) визначає істотні умови іпотечного договору, однією з яких є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду обов'язково має бути зазначено опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя. Тому, передача будь-якої земельної ділянки у іпотеку, як власне і задоволення даного позову, можливе лише у тому випадку коли з Договору іпотеки або з наданих позивачем інших доказів, суд мав би можливість ідентифікувати спірну земельну ділянку. Укладений між сторонами Договір іпотеки від 19.07.2007 року не містить у собі жодних відомостей про земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, її площу, цільове призначення та правове положення щодо власника будинку. Позивачем не надано жодного доказу, який дозволив би суду встановити такі відомості, як і не заявлялося будь-яких клопотань про їх витребування. Задоволення вимоги про звернення стягнення земельної ділянки невідомої площі, призначення, належності, на підставі самих лише відомостей щодо місця її розташування є неможливим, оскільки суперечитиме усім наведеним вище нормам законодавства. Так, позивач у позові зазначає, що відповідно до наданої довідкової інформації від територіального відділу земельних ресурсів земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки перебуває у власності відповідача. Однак жодних належних доказів цьому не надає. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заявлена позивачем вимога про визнання спірної земельної ділянки предметом іпотеки та звернення стягнення на неї, не підлягає до задоволення. Крім того, суд звертає увагу, що позивач у позові зазначив, що у п. 33.5 договору іпотеки передбачено, що після оформлення права власності або права користування на земельну ділянку на якій розташований Предмет іпотеки та в разі отримання земельної ділянки у власність на протязі 10 днів після отримання Іпотекодавцем Державного акту на право власності на земельну ділянку, передати земельну ділянку в іпотеку Іпотекодержателю та внести відповідні зміни до цього іпотечного договору і просить встановити факт порушення відповідачем вказаного положення Договору іпотеки. Також, позивач вказує на те, що 30.03.2016 року ним було направлено вимогу відповідачеві до виконання п. 33.5 договору іпотеки, однак останнім вимогу було проігноровану та відповідні дії щодо передачі у іпотеку земельної ділянки не вчинено. Разом з тим, у наданому Договорі іпотеки п. 33.5 викладений у наступній редакції: «В разі придбання Предмету іпотеки Іпотекодавцем за рахунок Кредиту Іпотекодавець зобов'язується на протязі 10-ти днів з дати купівлі Предмету іпотеки зареєструвати договір купівлі-продажу Предмету іпотеки та право власності на Предмет іпотеки згідно з чинним законодавством (якщо така реєстрація не здійснюється безпосередньо Іпотекодержателем за дорученням Іпотекодавця). Іпотекодавець повинен зареєструвати Предмет іпотеки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно в указаний термін якщо на дату купівлі Предмета іпотеки цей реєстр буде діяти». Згідно копії дубліката свідоцтва про право власності (а.с. 25) предмет іпотеки не придбавався відповідачем (іпотекодавцем) за рахунок кредиту а належить їй на праві особистої власності згідно свідоцтва від 18.09.1990 року виданого на підставі рішення виконкому Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року. Жодних доказів порушення відповідачем п. 33.5 Договору іпотеки позивачем надано не було, як і не зазначено, що саме із реальних положень п. 33.5 (згідно підписаного сторонами тексту договору) було порушено відповідачем і про який обов'язок Іпотекодавця ідеться в разі отримання останнім земельної ділянки у власність. З повідомлень (а.с.11-12) не вбачається, що позивач пропонував відповідачеві передати у іпотеку яку-небудь земельну ділянку. Вказані вимоги стосуються повернення [PERSON] суми заборгованості, а також повідомлено [PERSON] та [PERSON], що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги останні повинні добровільно звільнити наступне нерухоме майно: будинок загальною площею 78,90, житлова площа 57,70, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з усіма членами сім'ї та іншими мешканцями. У випадку невиконання вимоги про добровільне звільнення вищевказаного житлового будинку, що є предметом іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» має намір звернутися до суду з позовною заявою про примусове виселення та зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку (предмет іпотеки). Крім того, позивач просить встановити правовий факт, а саме: порушення відповідачем положення п. 33.5 Договору іпотеки. При цьому об'єднання в одній позовній заяві кількох вимог вважає обґрунтованим з точки зору процесуальної економії. В той же час, аналіз статті 256 ЦПК України дає підстави стверджувати, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов, зокрема: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. В даному позові йдеться про встановлення факту, який стосується саме прав позивача, як юридичної особи, а не громадянина. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed