Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила встановити порядок володіння та користування земельною ділянкою згідно її ідеальної частки в будинковолодінні з загальної площі земельної ділянки 0,1532 га за адресою [ADDRESS]. Після проведення судової будівельно-технічної експертизи позивач в своїх письмових поясненнях від 20.05.2015 року уточнила позовні вимоги та просить суд встановити порядок користування спільною земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], згідно другого варіанту експертизи, яка передбачає передання у користування [PERSON] - 0,0261 га; [PERSON] - 0,0384 га; [PERSON] - 0,0153 га; [PERSON] - 0,0184 га; сім'ї [PERSON] - 0,0337 га; Міськвиконкому - 0,0215 га, що разом складає 0,1534 га (а.с. 118-120 т.3). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником 17/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою [ADDRESS], а тому має право на користування прилеглою до будинку земельною ділянкою виходячи з розміру частки у праві власності на будинок. Оскільки, в добровільному порядку погодити порядок користування земельною ділянкою з іншими співвласниками будинковолодіння не вдалося, такий порядок має бути встановлений судом. Позивач вказує, що будинок №13 та №15 є одним будинковолодінням садибного типу, а тому земельна ділянка виділялася за адресою [ADDRESS]. Хоча будинок №13 складається з декількох квартир, його не можна вважати багатоквартирним будинком, а прилеглу до нього земельну ділянку прибудинковою територією. Також, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 013-2000, будинок № 13 ( в тех. Плані зазначений під літ «А») відноситься до класу 1110 «Будинки одноквартирні». Під кодом 1110 серед іншого зазначено, що цей клас включає «спарені або зблоковані будинки з окремими квартирами, що мають свій власний вхід з вулиці». Позивач звертає увагу на те, що згідно технічних паспортів на домоволодіння [ADDRESS] кожна квартира має свій власний вхід з вулиці, в тому числі і квартира №2, що належить [PERSON], тому домоволодіння не відноситься до багатоквартирного житлового будинку. Посилаючись на договір дарування позивач вказує на те, що вона отримала в дар 17/100 ід. частин домоволодіння, а не будинку, яке складається з двох житлових будинку під. літ. А жилою площею 141,6 кв. м. під літ. Б жилою площею 18,3 кв. м. та господарських споруд - сарай літ В та уборні літ У,У-1. [PERSON] користується будинком літ. Б, а всі інші співвласники користуються будинком літ.А. Зазначене підтверджується також витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно де зазначено, що об'єктом нерухомого майна є домоволодіння. В описі об'єкта нерухомого майна вказується, що він складається з двох житлових будинків літ. «А» загальною площею 235,4 кв.м., житловою площею 141,6 кв. м., та літ «Б» загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м. Обґрунтовуючи позов [PERSON] звертає увагу на інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій зазначено, що в будинку №13 зареєстровано право власності тільки на одну квартиру №2 як на об'єкт права власності. За іншими ж співвласниками - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Міськвиконкомом не зареєстровано право власності на квартири в будинку № 13 чи №15, як на окремі об'єкти права власності, а лише на ідеальні частки. В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав викладених в позовній заяві та письмових поясненнях до позову. Представник позивача [PERSON] позов також підтримала з наведених вище підстав та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, згідно неодноразово поданих заяв просили справу розглядати у їх відсутність, в задоволенні позову просили відмовити (а.с. 73 ,77, 80 т.3). В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала на безпідставність позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в запереченнях на позов (т.1 а.с. 29,30, 162-163, т.2 а.с. 4,5, т.3 а.с. 23-25). Заперечуючи проти позову [PERSON] посилається на наявність суперечностей в правовстановлюючих документах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо адреси будинку в якому вони мають свої частки. Зокрема, згідно договору дарування позивач набула право власності на 17/100 частин будинку [ADDRESS], хоча фактично володіє частиною будинку №13. Будинок №15 є приватним та належить [PERSON], сімя якої єдина проживає в ньому. Решта сторін проживають в будинку №13. Відповідач не вважає будинок №13 будинковолодінням, оскільки в ньому знаходяться дві квартири, зокрема кв. №2 (належить позивачу та членам її сім'ї) та кв. №4 (належить Житомирській міській раді). Будинок [ADDRESS] є комунальною власністю міськвиконкому балансоутримувачем якого є КВЖРЕП №3, а будинок №15 ніякого відношення до КВЖРЕП і міськради немає і на їхньому балансі не знаходиться. Будинок №13 є багатоквартирним, а тому земельна ділянка на якій він розташований, згідно ст. 42 Земельного кодексу України відноситься до прибудинкової території багатоквартирного жилого будинку. Також, відповідач [PERSON] вказує, що вона не була присутня при проведенні судової будівельно-технічної експертизи. Довідка БТІ про розмір ідеальних часток співвласників в будинку [ADDRESS], якою керувався експерт при визначенні варіантів розподілу земельної ділянки, є недійсною, оскільки існують окремі будинки №13 та №15. Вказуючи в експертному висновку про необхідність забезпечення відступу між бічною ділянкою та найбільш виступаючою частиною стіни будинку для забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, експерт відступу по всьому периметру будинку не здійснив, не встановлено підходу до стіни будинку для загального користування всіма співвласниками. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також заперечив з вищевикладених підстав та звернув увагу суду, що в одному будинковолодінні не може перебувати два окремих будинки з різними адресами. Крім того, звертаючись з позовом з метою захисту своїх особистих інтересів [PERSON] просить встановити порядок користування земельною ділянкою для всіх співвласників. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала та вважає їх необґрунтованими з підстав вказаних в письмових запереченнях на позов (а.с. 145-148). Зокрема зазначає, що встановлення порядку землекористування на підставі наявних у відповідачів правовстанолюючих документах неможливе, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам. Будинок [ADDRESS] є її власністю. Документи позивача про належність їй 17/100 частин у будинку №15 [PERSON] вважає недійсними. На думку відповідача, [PERSON] та [PERSON] також не можуть мати частки в будинку №15, оскільки фактично користують приміщеннями в будинку №13. Представник відповідача - Житомирської міської ради в судове засідання не з'явився, письмового відзиву не наддав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, оцінивши зібрані у справі документальні докази в сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Заявляючи вказаний позов позивач вказала, що є співвласником розташованого на вказаній земельній ділянці житлового будинку, а тому має право на користування закріпленою за даним будинком земельною ділянкою виходячи з розміру її частки у праві власності. Співласники не досягли згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, а тому такий спір підлягає вирішенню в суді. Згідно ст. 19 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК), землі в Україні поділяються за своїм цільовим призначенням на відповідні категорії, завдяки чому здійснюється регулювання їх використання. Зокрема, главою шостою ЗК встановлюється така категорія земель, як землі житлової та громадської забудови. Статтею 38 ЗК визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Зі змісту глави 6 ЗК вбачається, що до земель житлової та громадської забудови відносяться земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва (ст. 40), земельні ділянки житлово-будівельних (житлових) і гаражно-будівельних кооперативів (ст. 41) та земельні ділянки багатоквартирних будинків (ст. 42). Так, згідно ст. 40 ЗК громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 42 ЗК земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.3 ст. 42 ЗК порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Відповідно до .4 ст. 42 ЗК розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Слід зазначити, що до внесення змін до ЗК згідно Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.15р., частина 2 статті 42 ЗК прямо передбачала можливість передання у користування земельної ділянки багатоквартирного жилого будинку у користування об'єднанню співвласників. Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (далі за текстом - постанова №7) у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Абзацом 3 пункту 21 від 16.04.2004р. постанови №7 визначено, що в разі, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої Згідно абзацу 4 пункту 19 постанови №7 при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 р. N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. Отже, можливість та порядок встановлення користування земельною ділянкою залежить від того в якому правовому режимі вона перебуває, а саме чи є земельна ділянка присадибною або прибудинковою територією багатоквартирного будинку, при цьому розмір земельної ділянки, який підлягає передачі в користування співвласникам залежить від частки у вартості будинку, в т.ч. і у випадку приватизації частини квартири в жилому будинку. Питання власності на будинки №13 та №15 було предметом дослідження під час розгляду даної справи, а також досліджувалося судами різних інстанцій при розгляді справ за участю позивача та відповідачів. Зокрема ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18.03.2014р. у справі №296/2973/12-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до виконавчого комітету Житомирської міської ради про скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло (а.с. 58-60 т. 2), встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 848 від 23.11.1965 року загальне будинковолодіння по [ADDRESS] складалося з двох окремих житлових будинків, кожен з яких мав окрему адресу. Враховуючи розміщення житлових будинків, надвірних службових будівель на присадибних ділянках та неможливість виділу для кожного будинку самостійного виїзду на вулицю, вирішено рахувати неможливим розділ домоволодіння на декілька самостійних домоволодінь (а.с. 390 т. 1). Рішенням виконкому Житомирської міської ради № 12 від 11.01.1996 року вищевказаним будинкам присвоєна нова адреса: - [ADDRESS], - [ADDRESS] (а.с.382, 383 т.1). На підставі договору від 12.06.1991р. [PERSON] стала власником 1/4 частини домоволодіння в [ADDRESS] Домоволодіння складається з двох будинків жилою площею 142,4 кв.м. та 18,3 кв.м. (а.с.273, 274 т.1). Згідно договору дарування від 26.07.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В., [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] 17/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складається з жилого будинку літ. «А» жилою площею 141,6кв.м. та жилого будинку літ. «Б» жилою площею 18,3 кв.м.. До домоволодіння належить сарай та уборна (а.с.15 т.1). Відповідно договору дарування частини домоволодіння від 24.09.1997р., посвідченого [PERSON] нотаріусом Другої державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/10 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складається з двох жилих будинків загальною площею 160,7кв.м. (а.с.18). Аналогічні відомості щодо складу домоволодіння містяться в договорі дарування частини домоволодіння [PERSON] від 22.12.2003 року, проте не відповідає номер будинку (вказано [ADDRESS]). Вищевказані обставини встановлені також ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31.05.2012р. у справі №2-205/12 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності, виключення записів про реєстрацію права власності (а.с. 52-53 т.2), а також ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27.05.2014р. у справі №296/1933/12-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про скасування технічного паспорту на житловий будинок, скасування реєстраційних номерів про право власності на будинок (а.с. 116-117 т.3). Крім того, в ухвалі від 27.05.2014 суд апеляційної інстанції встановив, що житлові будинки №13 та №15 по вул. Миколи Лисенка входять до складу єдиного домоволодіння. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Про те, що вказані вище будинки становлять єдине будинковолодіння свідчить також технічна документація, зокрема технічний паспорт на садибний індивідуальний будинок по [ADDRESS] складений станом на 27.11.1988р. на ім'я власника 1/10 частки [PERSON] (а.с. 278-279 т.1), технічний паспорт на садибний будинок по [ADDRESS] складений станом на 14.06.2010р. на ім'я [PERSON] (а.с. 394-396), технічний паспорт на садибний житловий будинок по [ADDRESS] складений 30.01.2015р. на ім'я [PERSON] (а.с. 96-100 т. 3), а також з копії інвентаризаційної справи №2441 по [ADDRESS] в якій міститься зводний оціночний акт станом 26.10.1960р., а також поетажний план станом на 14.12.1950р. (а.с. 238-240 т.3). З даних матеріалів вбачається, що до єдиного будинковолодіння по [ADDRESS] входить жилий будинок літ. А (якому присвоєно адресу [ADDRESS]) та жилий будинок літ Б (якому присвоєно адресу [ADDRESS]). Обставини присвоєння поштового адресу підтверджується листом управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 14.03.2014р. (а.с. 203 т.2). Наявність суперечностей щодо адрес будинку, я яких [PERSON], [PERSON] адресах пояснюється листами КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" №3617 від 31.10.2012 року, №25/с-59-4 від 11.03.2011р., №25/с-59 від 05.01.2011р. про те, що при оформленні документів співвласникам будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] бюро технічної інвентаризації допустило неточність в нумерації будинку, в якому проживають останні та помилково замість адреси [ADDRESS] зазначено - [ADDRESS] Таким чином, виходячи з правовстановлюючих та реєстраційних документів вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками ідеальних часток у праві власності на будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літ. А (поштова адреса [ADDRESS]) та з житлового будинку літ.Б. (поштова адреса [ADDRESS]). Крім того, згідно довідки КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" від 27.05.2008р. право власності на 14/100 ід.ч. будинку зареєстровано за Житомирською міською радою (а.с. 10 т.1). Разом з тим, згідно свідоцтва на право власності на житло №52402 від 20.10.2006р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули у власність в порядку приватизації державного житлового фонду квартиру [ADDRESS] в рівних долях (а.с. 334 т.1). Згідно інформаційної довідки з Реєстру права власності на нерухоме майно від 13.09.2013р. за сім'єю [PERSON] зареєстрована спільна часткова власність на квартиру [ADDRESS] з часткою кожного з них у праві власності в розмірі по ? (а.с. 227). З матеріалів справи вбачається, що вказана квартира булла передана на баланс виробничого житлово-експлуатаційного об'єднання району згідно рішення виконкому Корольовської районної ради народних депутатів від 29.09.1990р. №328 на підставі заяви гр. [PERSON], яка проживала по [ADDRESS] та які належала дана квартира на праві особистої власності (а.с. 75 т.3). Крім того, згідно листа управління житлового господарства Житомирської міської ради від 29.07.2015р. (а.с. 252 т. 3) та листа виконкому Житомирської міської ради від 19.08.2015р. (а.с. 232) на балансовому обліку КП "ВЖРЕП №3" перебуває 2 квартири (№2 та №4) в житловому будинку [ADDRESS]. При цьому, в листі управління житлового господарства Житомирської міської ради від 10.07.2015р. (а.с. 202 т.3) вказується, що на балансі КП "ВЖРЕП №3" перебуває багатоквартирний будинок комунальної власності за [ADDRESS] та одночасно вказується, що в домоволодінні [ADDRESS], за міськвиконкомом рахувалося право власності на 36/100 ід.часто, з яких 22/100 складає квартира №2. Проте, інформація щодо перебуванні на балансі КП "ВЖРЕП №3 цілого будинку не була підтверджена в листі виконкому Житомирської міської ради від 19.08.2015р., який надсилався на запит [PERSON] Крім того, в листі від 13.07.2015р. в.о. начальника КП "ВЖРЕП №3" повідомляє, що будинок №13 не перебуває на балансі підприємства (а.с. 199 т.3). Також, згідно листа від 21.02.2011р. не перебуває на балансі підприємства і будинок №15 (т. 3) При розгляді справи встановлено, що позивач та відповідачі користуються будинком [ADDRESS], окрім [PERSON], яка користується будинком №15. Згідно п.1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.15р визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна. Не зважаючи на те, що в користуванні сторін перебувають ізольовані приміщення, порядок користування якими було встановлено до набуття сторонами права власності на частки, суд вважає, що не можна стверджувати що будинок №13 є багатоквартирним, оскільки право власності на квартиру підтверджується лише в сімї [PERSON], в усіх інших право власності зареєстровано на частки в будинковолодінні за адресою [ADDRESS]. Таким чином, при встановленні порядку користування земельною ділянкою слід виходити з положень ст. 88 ЗК України. Твердження про належність земельної ділянки до прибудинкової територі багатоквартирного будинку, про що зокрема вказано в листах від 19.06.08р. та від 01.10.08р. не доведено належними та допустимими доказами, виходячи з положень ч.4 ст. 42 ЗК. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Житомирської міської ради від 02.11. 1954 року № 828 за землекористувачами будинку [ADDRESS] було зареєстровано земельну ділянку площею 910 кв.м. та надано в тимчасове користування земельну ділянку розміром 427,9 кв.м. (а.с. 200 т. 1). Рішенням Житомирської міської ради № 927 від 18.03. 2009 року „Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м. Житомира" за домоволодінням було закріплено земельну ділянку розміром 0,1534 га. На засіданні комісії по земельним спорам Житомирської міської ради від 20.11.2008 року було рекомендовано [PERSON] вирішувати питання встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку. При вирішенні спору суд виходить з того, що згідно рішення Житомирської міської ради від 18.03.2009р. виділялася земельна ділянка з метою будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Згідно ст. 40 ЗК громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Також, в пункті 19 постанови №7 визначено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Таким чином, при встановленні порядку користування земельною ділянкою має бути збережене її визначена законодавством цільове призначення, а також досягнута мета роздільного землекористування - кожен співвласник повинен мати можливість нормального користування належною йому частиною будинку і здійснення догляду за ним. З висновку №84 судової будівельно-технічної експертизи від 21.04.2010р. вбачається, що експертом було запропоновано два варіанти землекористування. Позивач просить встановити порядок землекористування виходячи з другого варіанту, який яка передбачає передання у користування [PERSON] - 0,0261 га; [PERSON] - 0,0384 га; [PERSON] - 0,0153 га; [PERSON] - 0,0184 га; сім'ї [PERSON] - 0,0337 га; Міськвиконкому - 0,0215 га, що разом складає 0,1534 га та відповідає їхнім часткам у будинковолодінні (а.с. 125 т.1, а.с. 118-120 т.3). Проте, даний варіант розподілу земельної ділянки не враховує особливостей будинку №13, який фактично має два поверхи та одночасно перебуває у спільній частковій власності та включає в себе квартиру, яка належить чотирьом співвласникам. Суд вважає, що експертом запропонований варіант, який унеможливлює нормальне користування будинком усіма співвласниками, зокрема сім'єю [PERSON], квартира яких знаходиться зверху над приміщеннями, які перебувають в користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оскільки вся земля яка прилягає до будинку передана в користування іншим співвласникам, що позбавляє доступу до зовнішніх стін, не дозволяє здійснити обслуговування будинку без порушення визначених меж. Крім того, запропонований варіант користування явно не враховує фактичне землекористування. Зокрема, сім'ї [PERSON] запропоновано користуватися земельною ділянкою, яка не використовується, оскільки згідно пояснень сторін, малопридатна для користування виходячи з особливостей ландшафту. Інші запропоновані експертом варіанти також не можуть бути використанні з тих же підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. При розгляді справи позивач та відповідачі, які визнали позов наполягали на встановленні порядку користування земельною ділянкою виходячи з варіанту №2 вказаному у висновку експерта. Згідно зі ст. 152 ЗК України судовому захисту підлягають порушені права, охоронювані законом інтереси власників земельних ділянок або землекористувачів. Проте, встановлення запропонованого варіанту користування земельною ділянкою призведе до порушення прав. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed