Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до Христинівського районного суду із позовом про відшкодування збитків та просить стягнути солідарно з [PERSON] (ІН [NUMBER], місце реєстрації: [ADDRESS]) та [PERSON] ([INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]), та [PERSON] ([INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS].), збитки у розмірі 254 592 гривень (двісті п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот дев'яносто дві гривень нуль копійок). Позовні вимоги мотивує тим, що 17.09.2014 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПРОМ» було укладено Договір №1709-492 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та відповідну Заявку до договору №1709-492 від 17.09.2014 року. На виконання вказаних Договорів Експедитор зобов'язався організувати перевезення ввіреного йому відправником вантажу, а саме 480 водонагрівачів ЄВН. На виконання вказаних Договору та Заявки №1709-492 від 17.09.2014 року, позивачем було здійснено пошук та залучення перевізника, ФОП [PERSON], з якою було укладено відповідний разовий договір-заявку № УИВ-501 від 17.09.2014 року перевезення вантажу автомобільним транспортом (Договір Перевезення). Предметом вказаного Договору Перевезення є надання Перевізником - [PERSON], послуг по перевезенню вантажу за замовленням Замовника - позивача, за маршрутом: Одеса - Дніпропетровськ, дата завантаження - 17.09.2014 року, термін доставки - 18.09.2014 року, вантаж: водонагрівачі до 10 т., вартість перевезення 4300 грн., розрахунок після вивантаження, автотранспорт - автомобіль ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER], державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER], водій - [PERSON]. 17.09.2014 року за товарно-транспортною накладною №7 ТОВ «ГІДРОПРОМ» передало, а водій [PERSON] (автомобіль ДАФ, д.н. [NUMBER]; д.н. причепу/напівпричепу [NUMBER]), прийняв вантаж, а саме: водонагрівачі ЄВН А-50 у кількості 180 шт., загальною вартістю з ПДВ 207720,00 грн., водонагрівачі ЄВН А-80 у кількості 300 шт., загальною вартістю з ПДВ 367200,00 грн., про що свідчить його підпис на вказаній ТТН №7 від 17.09.2014 року. 18.09.2014 року, під час виконання договору Перевезення, сталось займання причепу СА77-19ХР, автомобіля ДАФ [NUMBER], який перевозив вантаж ТОВ «ГІДРОПРОМ», згідно товарно-транспортної накладної №7 від 17.09.2014 року, про що, комісією: провідним інспектором Криворізького районного сектору ГУ ДСНС у Дніпропетровській області [PERSON], та водієм [PERSON], складено акт про пожежу. Згідно вказаного акту, місцем виникнення пожежі є гальмівна колодка, пожежею знищено причіп д.н. [NUMBER], водонагрівачі 300 шт., ймовірна причина пожежі - перегрів гальмівних колодок причепу. 19.09.2014 року при прийнятті вантажу від перевізника вантажоотримувачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЛО», за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 151д, згідно ТТН №7 від 17.09.2014 року та за актом пошкодження ТМЦ від 19.09.2014 року було встановлено факт прийняття лише 220 водонагрівачів із 480 водонагрівачів. Вказаний акт був підписаний водієм [PERSON], представником вантажовідправника та представником вантажоотримувача. 15.10.2014 року ТОВ "Гідропром" звернулось до позивача із претензією з вимогою сплатити суму відшкодування збитків у розмірі 254 592, 00 грн. 30.10.2014 року між ТОВ "Гідропром" та позивачем укладено договір № 1 про порядок погашення збитків за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1709-492 від 17.09.2014 року, за умовами якого позивач зав'язалась погасити збитки за знищення 260 водонагрівачів, загальною вартістю 254 592, 00 грн., у розстрочку. Позивач на виконання вказаного договору № 1 від 30.10.2014 року сплачував ТОВ "Гідропром" збитки у розмірі : 1. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.311966151.1 від 31.10.2014 року; 2. 10000 грн згідно квитанції № 4465410 від 25.11.2014 року; 3. 10000 грн згідно квитанції № 23 від 29.12.2014 року; 4. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.343649364.1 від 30.01.2015 року; 5. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.355181175.1 від 27.02.2015 року; 6. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.367618046.1 від 30.03.2015 року; 7. 10000 грн згідно квитанції № 380465017.5.1 від 30.04.2015 року; 8. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.391869624.1 від 29.05.2015 року; 9. 10000 грн згідно квитанції № 147 від 30.06.2015 року; 10. 10000 грн згідно квитанції № 77 від 30.07.2015 року; 11. 10000 грн згідно квитанції № 60 від 28.08.2015 року; 12. 10000 грн згідно квитанції № 81 від 30.09.2015 року; 13. 10000 грн згідно квитанції № 67 від 30.10.2015 року; 14. 10000 грн згідно квитанції № 89 від 30.11.2015 року; 15. 10000 грн згідно платіжного доручення № 1 від 29.12.2015 року; 16. 10000 грн згідно платіжного доручення № 1 від 29.01.2016 року; 17. 10000 грн згідно платіжного доручення № 2 від 29.02.2016 року; 18. 10000 грн згідно платіжного доручення № 3 від 30.03.2016 року; 19. 10000 грн згідно платіжного доручення № 4 від 29.04.2016 року; 20. 10000 грн згідно платіжного доручення № 5 від 30.05.2016 року; 21. 10000 грн згідно платіжного доручення № 6 від 30.06.2016 року; 22. 10000 грн згідно платіжного доручення № 7 від 29.07.2016 року. 25.01.2015 року Позивач звернулась до [PERSON], [PERSON], [PERSON], із претензією № 2 про відшкодування збитків на суму 254592,00 грн. Оскільки відповідачі не здійснюють жодних дій щодо відшкодування збитків позивача, остання зазначає, що змушено звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, у зв'язку із чим просить стягнути із вказаних осіб суму збитків та судові витрати. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд позов задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON], подала до суду заперечення на позов, в яких вказувала, що вона є неналежним відповідачем, просила суд виключити її з числа відповідачів та визнати договір №УИВ -501 між нею та позивачем виконаним. Окрім того, ФОП [PERSON], зазначає, що вона не є перевізником, а договір №УИВ -501 від 17.09.2014 року є виконаним нею, адже був поставлений вантажний автомобіль на місце завантаження, а також вказує на те, що оскільки водій [PERSON], отримав вантаж, і позивач є відповідальною особою, то на неї, [PERSON], немає абсолютно ніяких підстав покладати зав'язання щодо доставки та збереження вантажу. Відповідач [PERSON], та її представник [PERSON], в судове засідання повторно не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені у вставленому законом порядку, однак [PERSON] повідомила суд, що її представник хворіє, однак підтверджуючих документів суду повторно не надала. У відповідності дост.60 ЦПК України сторони мають одинакові права на надання суду доказів у справі, суд вважає, що неявка відповідача свідчить про його небажання захищати свої інтереси у суді і находить за можливе при розгляді справи по суті оцінювати докази надані суду від учасників процесу. Відповідач [PERSON], подав до суду заперечення, у яких посилається на те, що він є неналежним відповідачем, і що позивач не надав доказів завдання водієм шкоди. В обґрунтування своїх заперечень, водій [PERSON], також посилається на п. 6.1 договору від 17.09.2014 року про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, згідно якого, пожежу слід кваліфікувати як обставину непереборної сили, настання якої виключає цивільно-правову відповідальність в порядку вказаного пункту, з огляду на що, позов позивача є необґрунтованим. Разом із тим відповідач [PERSON], подав заяву про слухання справи без його участі. Відповідач [PERSON], неодноразово викликався до суду та в порядку п.п. 2, п. 2, 3 ч. 5 ст. 74, ч.1 ст. 77 ЦПК України, та був належним чином повідомлений у вставленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. У відповідності дост.60 ЦПК України сторони мають одинакові права на надання суду доказів у справі, суд вважає, що неявка відповідача свідчить про його небажання захищати свої інтереси у суді і находить за можливе при розгляді справи по суті оцінювати докази надані суду від учасників процесу. Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З рапорту вбачається, що [PERSON] ухиляється від явки до суду. 12.08.2016 року суд залучив правонаступника позивача [PERSON], в порядку ст. 37 ЦПК. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.09.2014 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПРОМ» було укладено Договір №1709-492 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та Заявку до договору №1709-492 від 17.09.2014 року, щодо організації позивачем перевезення ввіреного їй відправником вантажу, а саме 480 водонагрівачів ЄВН. 17.09.2014 року між позивачем та ФОП [PERSON], було укладено разовий договір-заявку № УИВ-501 перевезення вантажу автомобільним транспортом (Договір Перевезення). Згідно п. 2 договір-заявку № УИВ-501 від 17.09.2014 року ФОП [PERSON] зобов'язалась надати послуги по перевезенню вантажу за замовленням Замовника - позивача, за маршрутом: Одеса - Дніпропетровськ, дата завантаження - 17.09.2014 року, термін доставки - 18.09.2014 року, вантаж: водонагрівачі до 10 т., вартість перевезення 4300 грн., розрахунок після вивантаження, автотранспорт - автомобіль ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER], державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER], водій - [PERSON]. 17.09.2014 року згідно товарно-транспортної накладної №7 ТОВ «ГІДРОПРОМ» передало, а водій [PERSON] (автомобіль ДАФ, д.н. [NUMBER]; д.н. причепу/напівпричепу [NUMBER]), прийняв вантаж, а саме: водонагрівачі ЄВН А-50 у кількості 180 шт., загальною вартістю з ПДВ 207720,00 грн., водонагрівачі ЄВН А-80 у кількості 300 шт., загальною вартістю з ПДВ 367200,00 грн., про що свідчить його підпис на вказаній ТТН №7 від 17.09.2014 року. 18.09.2014 року, під час виконання договору Перевезення, сталось займання причепу СА77-19ХР, автомобіля ДАФ [NUMBER], який перевозив вантаж ТОВ «ГІДРОПРОМ», згідно товарно-транспортної накладної №7 від 17.09.2014 року, про що, комісією: провідним інспектором Криворізького районного сектору ГУ ДСНС у Дніпропетровській області [PERSON], та водієм [PERSON], складено акт про пожежу. Згідно вказаного акту, місцем виникнення пожежі є гальмівна колодка, пожежею знищено причіп д.н. [NUMBER], водонагрівачі 300 шт., ймовірна причина пожежі - перегрів гальмівних колодок причепу. Згідно ТТН №7 від 17.09.2014 року та акту пошкодження ТМЦ від 19.09.2014 року було встановлено факт прийняття лише 220 водонагрівачів із 480 водонагрівачів. Вказаний акт був підписаний водієм [PERSON], представником вантажовідправника та представником вантажоотримувача. Згідно даних управління державтоінспекції УМВС України в Черкаській області від 15.10.2015 року №13/14-4856 , станом на 18.09.2014 року відповідач [PERSON] був власником автомобіля DAF AE 45LE 5883, (2005), червоний, № двиг. [NUMBER], № куз. [NUMBER], д.н. [NUMBER], та причіпу DINKEL DEAJ-11000, (1998), червоний, № шасі [NUMBER], д.н. [NUMBER]. 15.10.2014 року ТОВ "Гідропром" звернулось до позивача із претензією з вимогою сплатити суму відшкодування збитків у розмірі 254 592, 00 грн. 30.10.2014 року між ТОВ "Гідропром" та позивачем укладено договір № 1 про порядок погашення збитків за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1709-492 від 17.09.2014 року, за умовами якого позивач зав'язалась погасити збитки за знищення 260 водонагрівачів, загальною вартістю 254 592, 00 грн., у розстрочку. Позивач на виконання вказаного договору № 1 від 30.10.2014 року сплачував ТОВ "Гідропром" збитки у розмірі : 1. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.311966151.1 від 31.10.2014 року; 2. 10000 грн згідно квитанції № 4465410 від 25.11.2014 року; 3. 10000 грн згідно квитанції № 23 від 29.12.2014 року; 4. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.343649364.1 від 30.01.2015 року; 5. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.355181175.1 від 27.02.2015 року; 6. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.367618046.1 від 30.03.2015 року; 7. 10000 грн згідно квитанції № 380465017.5.1 від 30.04.2015 року; 8. 10000 грн згідно квитанції № 0.0.391869624.1 від 29.05.2015 року; 9. 10000 грн згідно квитанції № 147 від 30.06.2015 року; 10. 10000 грн згідно квитанції № 77 від 30.07.2015 року; 11. 10000 грн згідно квитанції № 60 від 28.08.2015 року; 12. 10000 грн згідно квитанції № 81 від 30.09.2015 року; 13. 10000 грн згідно квитанції № 67 від 30.10.2015 року; 14. 10000 грн згідно квитанції № 89 від 30.11.2015 року; 15. 10000 грн згідно платіжного доручення № 1 від 29.12.2015 року; 16. 10000 грн згідно платіжного доручення № 1 від 29.01.2016 року; 17. 10000 грн згідно платіжного доручення № 2 від 29.02.2016 року; 18. 10000 грн згідно платіжного доручення № 3 від 30.03.2016 року; 19. 10000 грн згідно платіжного доручення № 4 від 29.04.2016 року; 20. 10000 грн згідно платіжного доручення № 5 від 30.05.2016 року; 21. 10000 грн згідно платіжного доручення № 6 від 30.06.2016 року; 22. 10000 грн згідно платіжного доручення № 7 від 29.07.2016 року. Судом встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] (Перевізник), згідно п. 4 разового договору-заявки №УИВ-501 від 17.09.2014р., гарантувала наявність у неї усіх дозволів, ліцензій, полюсів страхування (у тому числі належним чином оформлених документів, відносин із власником та водієм автотранспорту) і т.д., передбачених законодавством України, та взяла на себе усю відповідальність за збитки, завдані відсутністю вказаних документів. Судом під час розгляду справи було встановлено, що відповідачі, ФОП [PERSON] (перевізник) та [PERSON] (водій), у офіційних трудових відносинах між собою не знаходились, однак, між вищезазначеними сторонами фактично існували правовідносини щодо надання послуг (водія перевезення). З показань [PERSON] (водій) та ФОП [PERSON] (перевізник), допитаних в залі судового засідання в якості свідків, вбачається та підтверджується, що ФОП [PERSON] надавала [PERSON] (водію) замовлення на перевезення вантажу, а [PERSON] в своїх показаннях додатково зазначив та підтвердив, що здійснював перевезення про яке йде мова саме за замовленням [PERSON] "по роботі". При цьому, в своїх показаннях вищезазначенні свідки додатково зазначають та підтверджують, що саме [PERSON] "знайшла" дане замовлення (вантаж) для перевезення під авто [PERSON], а [PERSON] (водій) саме на виконання вказівок [PERSON] приїхав на завантаження т/з, підписав ТТН та здійснив вищезазначене перевезення. Тобто, між ФОП [PERSON] (як перевізником) та [PERSON] (як водієм) фактично існував усний договір про надання послуг (водія перевезення). Приймаючи до уваги, що дані особи, допитані в якості свідків є, одночасно, відповідачами по цій справі, суд зазначає про те, що ці обставини були визнані сторонами (відповідачами), а отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, - не підлягають доказуванню. Як зазначалось вище та було встановлено судом, між Позивачем, ФОП [PERSON], та Відповідачем, ФОП [PERSON], було укладено разовий Договір-заявку №УИВ-501 від 17.09.2014р. перевезення вантажу автомобільним транспортом. Частиною 2 ст. 902 ЦК України закріплено, що у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Зі змісту разового Договору-заявки №УИВ-501 від 17.09.2014р. вбачається, що цим договором-заявкою не передбачено право ФОП [PERSON] на залучення до виконання цього договору про надання послуг будь-яких інших осіб. Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] не мала законного права покласти виконання даного договору про надання послуг на іншу особу. Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України, виконавець, який порушив договір про наданняпослуг за плату при здійсненні нимпідприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 924 ЦК України передбачає відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти. У даній статті зазначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Тобто, вина перевізника за псування вантажу презюмується, якщо ним не буде доведено, що пошкодження сталося не з його вини. Отже, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу (правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2086цс15). Згідно до п.п. а-б п. 3.1. договору-заявки №УИВ-501 від 17.09.2014 року, ФОП [PERSON] зобов'язалась надати справний рухомий склад у стані, придатному для перевезення даного виду вантажу, а також, забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту передання в пункт призначення. Показаннями [PERSON] підтверджено, що після настання займання причепу (внаслідок чого згоріли водонагрівачі) ФОП [PERSON] відмовилась від проведення експертизи у зв'язку із тим, що це потребує значних грошових витрат. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не було надано до суду будь-яких доказів, які свідчили б про те, що належне виконання договору виявилося неможливим внаслідок непереборної сили. З врахування викладеного вище, суд приходить до висновку, що Відповідачем, ФОП [PERSON], не було доведено, що належне виконання договору виявилося неможливим внаслідок непереборної сили та не було доведено наявність обставин, що звільняють її від відповідальності, а це, в свою чергу та в розрізі положень ч. 1 ст. 906, ст. 924 ЦК України свідчить про те, що ФОП [PERSON] (виконавець, перевізник) відповідає за порушення договору, незбереження вантажу, завдані збитки. Крім того, з пояснень та показань Відповідачки, ФОП [PERSON], та її представника вбачається, що безпосередньо ФОП [PERSON] після настання займання причепу (внаслідок чого згоріли водонагрівачі) була готова понести солідарну відповідальність разом із водієм ([PERSON].) та власником т/з ([PERSON]). [PERSON] та її представник наголошували на її добросовісності, готовності добровільно відшкодувати завдані збитки та на її спробах домовитись із водієм та власником т/з щодо солідарного відшкодування завданих збитків (із обговоренням конкретних способів та шляхів здійснення вищенаведеного). Згідно пояснень [PERSON] та її представника, добровільне відшкодування завданих збитків не відбулось тільки у зв'язку із тим, що їй не вдалось дійти згоди із [PERSON] та [PERSON] З вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що Відповідачка, ФОП [PERSON], фактично визнала свою вину за завдані збитки. Водій, [PERSON], як свідок в своїх показаннях засвідчив та підтвердив вищезазначені пояснення [PERSON]. Зазначив, що вони втрьох, у тому числі він особисто та [PERSON] зустрічались з метою обговорення шляхів добровільного солідарного відшкодування ними завданих збитків. В своїх показаннях [PERSON] (водій) зазначив, підтвердив та визнав що, на його думку, частина вини за завдані збитки є на кожному з трьох вищезазначених осіб (тобто, у тому числі і особисто на ньому). Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). (п. 5 Постанова пленуму ВССУ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») В ході розгляду даної справи, [PERSON] (водієм) не було надано до суду будь-яких доказів, які свідчили б про те, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили. У зв'язку із цим, суд приходить до висновку, що ним не було доведено того факту, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили. З врахування викладеного вище, приймаючи до уваги той факт, що [PERSON] фактично визнав свою часткову вину за завдані збитки, суд приходить до висновку, що Відповідач, [PERSON], відповідає за завдану шкоду (збитки). Як зазначалось, судом під час розгляду справи було встановлено, що хоча відповідачі, ФОП [PERSON] (перевізник) та [PERSON] (водій), у офіційних трудових відносинах між собою не знаходились, однак, між ними фактично існували правовідносини щодо надання послуг (водія перевезення). Відсутність між вищезазначеними особами офіційних трудових відносинах, - не звільняє вищезазначених відповідачів від відповідальності за завдані збитки. Крім того, судом в ході розгляду справи було встановлено, що серед видів діяльності ФОП [PERSON] є наступні: Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (вищенаведене підтверджується Відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія яких є в матеріалах справи). Суд додатково зауважує на тому, що діяльність та правовідносини, які фактично існували між відповідачами, ФОП [PERSON] та [PERSON], здійснювалась ними у порушення норм чинного законодавства України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом із тим, позивач не довів наявність підстав для притягнення до солідарної відповідальності та відшкодування збитків, відповідачем [PERSON], а тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову. У відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь позивача [PERSON], з відповідачів [PERSON], [PERSON], підлягають стягненню судові витрати у розмірі: судовий збір 2545,97+610+689 = 3844,97; витрати позивача, що пов'язані з явкою його представника до суду 151,17 + 151,17 + 177,44 + 186,74 + 157,85 + 186,74 + 177,44 = 1188,55 грн. витрати на правову допомогу, згідно наданого розрахунку у розмірі 57021,60 грн., що всього становить: 3844,97+1188,55+57021,60 = 62055,12 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed