Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 24.04.2014р. вона особисто звернулась до паспортного відділу, розташованого у приміщенні відповідача для отримання довідки про реєстрацію осіб з місця проживання за адресою: [ADDRESS]. яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Паспортист видала довідку за №696 від 24.04.2014р. з особистим підписом та направила до начальника [PERSON] для посвідчення довідки його особистим підписом та печаткою. Проте [PERSON] не підписав довідку мотивуючи тим, що за вказаною квартирою мається борг у сумі 2962,68грн. за послуги. Він повідомив, що підпише довідку після погашення даної суми боргу. Оскільки посадовою особою [PERSON] було грубо порушено її право на розпорядження власним майном, то вона викликала наряд міліції та написала заяву про злочин. 25.04.2014р. нею був написаний запит на доступ до публічної інформації з питанням, на якій підставі їй було відмовлено у видачі довідки. 06.05.2014р. нею отримана відповідь на вказаний запит, в якому зазначено, що заборгованість КП «Житловий сервіс» нараховує без укладення письмового договору між сторонами, а також відмовлено у видачі довідки про реєстрацію осіб з місця проживання на підставі того, що ця послуга затверджена рішенням Рубіжанської міської ради та входить до переліку комунальних послуг, а якщо оплата за них не здійснюється, то вона не має права одержати послугу щодо отримання довідки за рахунок інших осіб. Вона вважає вказану відповідь немотивованою, а дії посадової особи КП «Житловий сервіс» щодо відмови у видачі довідки неправомірними, тому просить суд визнати неправомірними дії директора КП "Житловий сервіс" [PERSON] щодо відмови у видачі довідки про реєстрацію осіб з місця проживання; зобов'язати КП "Житловий сервіс" безперешкодно надати довідку про реєстрацію осіб з місця проживання на першу вимогу власника житла - [PERSON] або/та на першу вимогу осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS]; а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Представник відповідача Степанцов В.Є. у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив в задоволенні позову відмовити, а також розглянути справу без участі представника. Свої заперечення обґрунтував тим, що діючим законодавством не передбачено такого способу захисту як визнання дій керівника юридичної особи неправомірними, який не являється самостійним учасником цивільних відносин поза відносинами юридичної особи. Крім того предметом діяльності КП «Житловий сервіс» є господарська діяльність з метою одержання прибутку, тому комунальне підприємство не має обов'язків надавати послуги позивачу, що не передбачені договором. Також актами цивільного законодавства не встановлено обов'язку комунального підприємства надавати довідки з реєстрації місця проживання особи. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації, тобто Державною міграційною службою в особі її територіальних органів. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно зі ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якою є особа, яка на думку позивача порушила його охоронювані законом права чи інтереси. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Отже призначенням судової влади є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників правовідносин. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). 25.04.2014 року [PERSON] звернулась до КП «Житловий сервіс» з запитом на публічну інформацію, в якому вона однією з вимог просила повідомити їй, на якій підставі їй відмовлено у видачі довідки про реєстрацію осіб з місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Листом КП «Житловий сервіс» від 26.05.2014р. №88 [PERSON] повідомлено, що їй не може бути видана довідка про зареєстрованих осіб в її квартирі, оскільки нею не сплачена заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 2952,68грн. та з нею не укладений договір на надання житлово-комунальних послуг. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року N 1382-IV, Указу Президента України «Питання Державної міграційної служби України» від 06.04.2011р. №405/2011, та Наказу МВС «Про затвердження порядку місця проживання та місця реєстрації фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» від 22.11.2012р. №1077 ведення реєстраційного обліку місця проживання фізичних осіб покладено на Державну міграційну службу. Відповідно до ст..3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Згідно п.8.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012р. № 1077, зареєстрованого в Мінюсті України 18.12.2012 р. за № 2109/22421, відомості про місце проживання/перебування особи та інші персональні дані особи надаються адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України і підрозділами ДМС України за запитами осіб, органів державної влади, підприємств, установ, організацій, закладів щодо доступу до персональних даних за формою, наведеною в додатку 18 до цього Порядку, та оформлюються відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" за умови згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю бази персональних даних на обробку цих персональних даних, або відповідно до вимог закону. У пункті 8.8. даного Порядку (в редакції, яка діяла станом на травень-червень 2014 року)зазначено, що довідки про реєстрацію місця проживання/місця перебування особи надаються за запитом самої особи або її законного представника, а також іншої особи за умови надання особою, щодо якої запитується інформація, згоди на надання інформації про неї. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що обов'язок видачі довідок про реєстрацію місця проживання/перебування покладений на адресно-довідкові підрозділи територіальних органів ДМС України і підрозділи ДМС України, а з листопада 2014 року - також на центри надання адміністративних послуг у разі їх утворення (Наказом МВС від 13.11.2014р. №1215 внесені зміни до Наказу МВС України 22.11.2012р. № 1077). Однак КП «Житловий сервіс» не являється органом реєстрації в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Указу Президента України «Питання Державної міграційної служби України» та Наказу МВС «Про затвердження порядку місця проживання та місця реєстрації фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів». Отже враховуючи, що обов'язок видачі довідок про реєстрацію місця проживання/перебування покладений на адресно-довідкові підрозділи територіальних органів ДМС України і підрозділи ДМС України, а з листопада 2014 року - також на центри надання адміністративних послуг у разі їх утворення, тому суд вважає, що відповідачем КП «Житловий сервіс» права позивачки на отримання довідки про реєстрацію місця проживання не порушені, тому в задоволенні вимог слід відмовити з зазначених вище підстав. Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що суб'єкти господарювання, що надають послуги з утримання будинків і споруд та прибудинковизх територій, наділені повноваженнями надавати по запитам довідки про склад сім'ї або зареєстрованих осіб, але вказаними повноваженнями вони наділені з метою своєчасного надання державної соціальної допомоги, пільг та житлових субсидій. Однак з матеріалів справи вбачається, що довідка про реєстрацію місця проживання необхідна позивачці для оформлення договору дарування у нотаріуса, а в силу положень ст..ст.4, 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Не заслуговують на увагу посилання позивачки на те, що Законом України «Про адміністративні послуги» передбачена така адміністративна послуга як видача населенню довідок про склад сім'ї, місце реєстрації, тому КП «Житловий сервіс» згідно даного Закону повинен надати їй вказану адміністративну послугу та видати довідку про зареєстрованих осіб, оскільки КП «Житловий сервіс» не являється суб'єктом надання адміністративних послуг в силу положень ст..1 Закону України «Про адміністративні послуги». Безпідставними є також посилання позивачки та спільний лист МВС України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.01.2013р. №1224/Чн, №7/20-1079, оскільки в Україні діє принцип законності, а вказаний лист не являється нормативно-правовим актом, а також він не є обов'язковим для застосування та території України.

Outcome: dismissed