Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання Угоди № 312998 від 13.03.2010 року про надання послуг, укладеної між позивачем та відповідачем, недійсної; стягнення з відповідача отриману за недійсним договором суми в розмірі 27248,85 грн. Позов мотивований тим, що 13.03.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № 312998 з надання послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Система АвтоТак, відповідно до Додатку № 2 до угоди є торгівельна марка, що зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування системи придбання автомобіля в групах. Відповідно до Додатку №2 поточна ціна на автомобіль є критерієм для розрахунку розміру складових внесків та інших платежів, передбачених Угодою, які повністю оплачуються учасниками згідно з Графіком внесків у безготівковому порядку (п.2.1, 2.3, 1.5 Додатку №2 до угоди). Так, відповідно до Додатку №1 до Угоди, ані марка автомобіля, ані його остання ціна не були відображені. Графік внесків склав 120 платежів, вступний внесок - 3625,92 грн., який було сплачено 13.03.2010 року. Механізм розрахунку внесків угодою не передбачений, та за відсутності марки автомобіля взагалі незрозумілий. Проте, бажання придбати найближчим часом автомобіль, та добро ставлення до позивача працівників відповідача, не породжували сумнівів, а викликали довіру позивача. Відповідно до виставлених рахунків позивачем в порядку виконання Угоди було перераховано суми: 23622,93 грн., з яких: 09.04.2010 року - 1364,09 грн.; 12.05.2010 року - 1364,09 грн.; 14.06.2010 року - 1364,09 грн.; 08.07.2010 року - 1364,09 грн.; 10.08.2010 року - 1486,52 грн.; 14.09.2010 року - 1486,52 грн.; 13.10.2010 року - 1487,60 грн.; 11.11.2010 року - 1494,10 грн.; 14.12.2010 року - 1494,10 грн.; 11.01.2011 року - 1189,71 грн.; 14.02.2011 року - 1189,71 грн.; 11.03.2011 року - 1189,71 грн.; 14.04.2011 року - 1189,71 грн.; 12.05.2011 року - 1233,23 грн.; 07.06.2011 року - 1215,22 грн.; 14.07.2011 року - 1755,22 грн.; 15.08.2011 року - 1755,22 грн. Наприкінці літа 2011 року через фінансові труднощі, в жовтні 2011 року позивач звернулася з листом до відповідача про розірвання угоди. 12.10.2011 року було отримано лист-відповідь, що угода розірвана, а сплачені кошти будуть повернуті без суми вступного внеску, який склав 3625,92 грн. у вигляді чистих внесків, розрахованих відповідно до положень п.13.3 Додатку №2 до Договору. Відповідно до п.13.3 Додатку №2 до Угоди, сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди, за вирахуванням Відступного за відмову від Угоди у розмірі (двох) цілих Чистих внесків. На письмове звернення позивача Національна комісія, що здійнює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, повідомила її, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» набуло статусу фінансової установи лише 19.01.2012 року, а ліцензію з правом надання фінансової послуги адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - лише 15.01.2013 року. Суми позивачу не повернуті, що стало підставою для звернення з позовом до суду. На день укладення угоди відповідач не мав належної дієздатності, тому в порядку ч.1 ст.215 ЦК України, правочин є недійсним. Зазначена Угода не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки містить несправедливі умови договору, які призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. До того ж, Угода не відповідає вимогам ст.19 цього Закону, якою забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, зокрема, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, та є односторонньою, оскільки передбачає лише права ТОВ "АВТО ПРОСТО" без будь-яких обов'язків, а відповідальність за невиконання договору несе виключно учасник програми, права якого носять декларативний характер, відповідачем порушено його права щодо надання інформації про хід виконання цього договору. Правовими підставами позовних вимог зазначено ст.ст.91,215,216 ЦК України, ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст..ст.4,9, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст..ст.4,19,22 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, якою вимоги позову підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, були сповіщені належним чином. Згідно заперечення на позов, просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Позов не визнали, вважають, що Угода укладена з дотриманням вимог діючого законодавства, позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. В силу положень ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що 13.03.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № 312998 з надання послуг системи АвтоТак. Згідно ст.1 Угоди, предметом цієї угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невід'ємними частинами Угоди (а.с.42-51). Система АвтоТак, відповідно до Додатку № 2 до угоди є торгівельна марка, що зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування системи придбання автомобіля в групах. Відповідно до Додатку №2 поточна ціна на автомобіль є критерієм для розрахунку розміру складових внесків та інших платежів, передбачених Угодою, які повністю оплачуються учасниками згідно з Графіком внесків у безготівковому порядку (п.2.1, 2.3, 1.5 Додатку №2 до угоди). Згідно Додатку №1 до Угоди, ані марка автомобіля, ані його остання ціна не відображені. Графік внесків складає 120 платежів, вступний внесок - 3625,92 грн., який було сплачено 13.03.2010 року (а.с.72). Відповідно до виставлених рахунків позивачем в порядку виконання Угоди було перераховано суми: 23622,93 грн., з яких: 09.04.2010 року - 1364,09 грн.; 12.05.2010 року - 1364,09 грн.; 14.06.2010 року - 1364,09 грн.; 08.07.2010 року - 1364,09 грн.; 10.08.2010 року - 1486,52 грн.; 14.09.2010 року - 1486,52 грн.; 13.10.2010 року - 1487,60 грн.; 11.11.2010 року - 1494,10 грн.; 14.12.2010 року - 1494,10 грн.; 11.01.2011 року - 1189,71 грн.; 14.02.2011 року - 1189,71 грн.; 11.03.2011 року - 1189,71 грн.; 14.04.2011 року - 1189,71 грн.; 12.05.2011 року - 1233,23 грн.; 07.06.2011 року - 1215,22 грн.; 14.07.2011 року - 1755,22 грн.; 15.08.2011 року - 1755,22 грн. (а.с.52-72). Згідно листа від 12.10.2011 року, направленого на адресу позивача, її повідомлено про розірвання згідно ст.4 Угоди та статті 13, п.13.1 Додатка №2 «Правил функціонування системи придбання в групах АвтоТак», та про подальше повернення чистих внесків, розрахованих у відповідності до положень Статті 13, п.13.3 Додатка №2 до Угоди (а.с.73). Статтею 3 Угоди передбачено зобов'язання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми "АвтоТак", здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику. Відповідно до ст. 5 Угоди учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, у порядку та строки, визначені Угодою; у ст. 7 визначено, що Угода діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених Угодою. В угоді та додатках до неї не вказані підприємство, з яким ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладено договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля, кінцевий термін дії угоди. Згідно Додатку №1 до Угоди № 312998 (а.с.43) не визначені ані марка автомобіля, його модель, ані його остання ціна. Частинами 1, 2, 3, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ч. 4 ст. 18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг. Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.1, 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до угоди між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2). Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату послуг». Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатку № 2 до угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску». Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля. Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «Авто Так» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до угоди). За таких обставин висновок про те, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» за угодою сторін є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111 , відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до додатку № 2 угоди система «Авто Так» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг АВТО ПРОСТО з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою (ст. ст. 5, 6 додатку № 2 до угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. Враховуючи те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати правильним висновок суду про те, що така діяльність здійснюється товариством нелегітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Суд не погоджується з доводами позивача щодо введення позивача в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Дана позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-40цс 13. Згідно із частиною 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В силу положень ч.1 ст.27 ЦПК України подавати докази є не лише обов'язком, але й правом осіб, які беруть участь у справі, і яке прямо передбачено зазначеною статтею. Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріальне-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено в ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. З матеріалів справи судом також встановлено, що під час укладення угоди позивач отримала примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО». Відповідно до ст. 10 угоди від 13.03.2010 року (а.с.42) підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї. Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «Авто Так». При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач із заявою про розірвання угоди в семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО» не зверталася, в період з 09.04.2010 року по 15.08.2011 року позивачем перераховано на виконання умов договору 23622,93 грн., що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами угоди. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати розподілені відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed