Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права на земельну частку( пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що вони [PERSON] та [PERSON], є дітьми [PERSON] та [PERSON], що доводиться копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 22.10.1967 року та серії [NUMBER] від 23.12.1973 року, а також свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.08.2001 року. [INFO] року мати позивачів [PERSON] померла в с.Бутівці Хорольького району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 14.06.1995 року. З довідки виконавчого комітету Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області за вих. № 2781 від 11.12.2018 року слідує, що [PERSON] проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] року в [ADDRESS] на території Староаврамівської сільської ради на день її смерті проживали і були зареєстровані: чоловік [PERSON], [INFO]. Від імені [PERSON] заповіт виконавчим комітетом Староаврамівської сільської ради не посвідчувався. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської областів не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206 ЦПК Українив разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно дост. 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно дост. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст. 1268ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Аналогічна позиція висловлена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР. Враховуючи викладене, до правовідносин, пов'язаних із спадкуванням майна та майнових прав після смерті [INFO] року [PERSON], підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 року), оскільки її спадщина була прийнята її чоловіком [PERSON]. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з вимогами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до листа Хорольської державної нотаріальної контори «Про порядок спадкування земельних ділянок» від 11.12.2018 року за № 2013/01-16 спадкова справа до майна [PERSON], померлої [INFO] року не відкривалась. З довідки, виданої Староаврамівською сільською радою Хорольського району полтавської області 11.12.2018 року за вих. № 2781, вбачається, що на момент смерті [PERSON] [INFO] року разом з нею проживав та був зареєстрований її чоловік - [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем на законом першої черги на майно дружини [PERSON], померлої [INFO] року, який з урахуванням положень ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року, прийняв її спадщину (фактичне прийняття спадщини), оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до довідки ВП «СТ «Зоря» ТОВ Агрофірма «Хорольська» Хорольського району Полтавської області за № 09-31 від 16.05.2016 року, нині померла мати [PERSON] була членом КСП імені Леніна на момент паювання землі 09 червня 1995 року, та помилково була пропущена у списку членів КСП ім. Леніна, які мали право на отримання земельної частки (паю). Із довідки, виданої ВП «СТ «Зоря» ТОВ Агрофірма «Хорольська» № 09-14 від 16.05.2016 року слідує, що згідно рішення загальних зборів від 02.02.2000 року КСП імені Леніна Хорольського району Полтавської області реформовано в СВК «Зоря» (протокол № 1). Рішенням загальних зборів від 15.02.2007 року СВК «Зоря» реформовано у ТОВ «СТ «Зоря» (протокол № 1). Згідно з протоколом № 1 загальних зборів учасників, припинено діяльність ТОВ «СТ «Зоря», шляхом приєднання до ТОВ Агрофірма «Хорольська» та створено ВП «СТ «Зоря» ТОВ Агрофірма «Хорольська» (протокол загальних зборів учасників № 4 від 01.10.2012 року). На підставі рішення Староаврамівської сільської ради народних депутатів від 09 червня 1995 року, КСП ім. Леніна видано Державний акт на право колективної власності на землю Серія ПЛ № 00015, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2. Однак, з невідомих причин [PERSON] помилково не була включена до списку громадян членів КПС імені Леніна Хорольського району Полтавської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, які мають право на земельну частку (пай), що позбавляє позивачів права на успадкування права на земельну частку (пай). Вказані обставини підтверджуються довідкою ВП «СТ «Зоря» ТОВ Агрофірма «Хорольська» за № 09-13 від 16.05.2016 року. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Відповідно до п.п. 1-4 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» (в редакцій від 10.11.1994 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин), п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно з абз. 3 п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України, у редакції Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII (втратив чинність 01.01.2002), чинної на дату виникнення спірних правовідносин дати паювання КСП "Прогрес" земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Землі у колективну власність передаються безплатно. Частинами 10, 13 Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII передбачалося, що при визначенні середнього розміру земельної частки має враховуватися якість сільськогосподарських угідь. Розмір середньої земельної частки може переглядатися залежно від демографічних умов і конкретних обставин, що склалися, Радою народних депутатів, яка визначила цей розмір. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року) Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" Земельного кодексу України). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. У ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-ІV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Частиною 2 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже вчинення дій щодо паювання КСП імені Леніна розпочато та завершено під час роботи та членства [PERSON] у вказаному колгоспі, але її безпідставно не було включено до відповідного списку, що додається до державного акту, та, відповідно, надалі не видано і не складено на її ім'я відповідний сертифікат про право на земельну частку (пай) в межах Староаврамівської сілської ради Хорольського району Полтавської області. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до положень ст. 5 ЗК України (1990 року), земля могла належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Землі у колективну власність передаються безплатно. Відповідно до ст. 17 ЗК України, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. З довідки відділу Держгеокадастру у Хорольському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 21.09.2016 року № 34-1625-99.3-423/2-16 слідує, що розмір середньої земельної частки (паю) становить 2,55 в умовних кадастрових гектарах, грошова оцінка якої складає 73 444,85 гривні. Отже, після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП імені Леніна Хорольського району Полтавської області та право на яку фактично прийняв її чоловік, батько позивачів [PERSON]. Однак, за життя [PERSON] не одержала сертифіката на право на земельну частку (пай), помилково, безпідставно не був включена до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства. [PERSON] помер [INFO] року у с. Бутівці Хорольського району Полтавської області. З довідки виконкому Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 97 від 29.01.2019 року слідує, що [PERSON] проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO] року в [ADDRESS] на території Староаврамівської сільської ради. Спільно з ним на момент смерті проживав і був зареєстрований син - [PERSON], [INFO]. Від імені [PERSON] заповіт виконавчим комітетом Строаврамівської сільської ради не посвідчувався. Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 року) позитвачі , [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями першої черги за законом померлого [INFO] року батька [PERSON] в рівних частках, які прийняли спадщину у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, оскільки вчасно, тобто протягом 6-місячного строку з дня відкриття його спадщини, подали заяви про її прийняття. Згідно з повідомленням Хорольської державної нотаріальної контори від 11.12.2018 року за № 20163/01-16, у Хорольській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 265/1998 до майна померлого [INFO] року [PERSON] (спадкова справа передана на зберігання до Полтавського обласного нотаріального архіву). Спадкоємцями, що прийняли спадщину після [PERSON] в рівних частках (по Ѕ частці кожен) є діти спадкодавця: [PERSON], [PERSON]. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, розташованій на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області нам, [PERSON] та [PERSON], відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що пройшов державну реєстрацію, на вищезазначене спадкове майно, а саме сертифіката на право на земельну частку (пай). Водночас, роз'яснено право на звернення до суду з метою визнання за мною в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), право на яку належало померлій [PERSON] та яку прийняв її чоловік [PERSON]. Таким чином,позивачі, [PERSON] та [PERSON], є єдиними спадкоємцями І черги, які прийняли спадщину за законом померлого [PERSON], до складу якої входиться і спадкове майно та майнові права [PERSON], які він прийняв в порядку ст. 549 ЦК УРСР. Враховуючи те, що на день прийняття рішення Староаврамівською сільською Радою народних депутатів від 09.06.1995 року про передачу землі у колективну власність КСП ім.Леніна Хорольського району Полтавської області, [PERSON] являлася членом вказаного господарства, а тому мала право на земельну частку (пай) розміром 2,55 га у землях, які перебували в колективній власності КСП імені Леніна Хорольського району Полтавської області та яке прийняв як її спадщину її чоловік [PERSON], а позивачі як його спадкоємці першої черги, мають право на земельну частку (пай), яку необхідно виділити із земель Староаврамівської ради Хорольського району Полтавської області, розміром 2,55 га. Із довідки виконавчого комітету Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 15.01.2019 року за № 49 слідує, що землі державної власності, які можуть бути надані у власність для громадян, які мають право на одержання земельної частки (паю) за рішенням суду та погодженням сільської ради на території Староаврамівської сільської ради є, але значаться в переліку тих, що можуть бути надані в оренду шляхом аукціону. Тобто, відновити наше право на отримання у спадщину земельної частки (паю) та виділити її в натурі можливо за рахунок земель державної форми власності Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, які є в наявності. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. З метою отримання земельної ділянки (паю), позивачі звернулися до Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області із відповідною заявою. Однак, рішенням десятої сесії VІІ скликання Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 07.06.2016 року повідомлено, що Староаврамівська сільська рада рекомендує звернутися до суду для виділення земельної ділянки на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, в розмірі земельної частки (паю), на яку мала право їхня мати [PERSON], яка померла [INFO] року, та була помилково пропущений і не включена у списки осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю). Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved