Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

13.11.2019 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє представник - адвокат Брагіна Тетяна Віталіївна звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за правом представлення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя № 335/12669/19 від 14.11.2019 року позов [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Брагіна Тетяна Віталіївна, до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за правом представлення передано на розгляд до Ленінського районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою № 335/12669/19 від 20.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в загальному позовну провадженні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.07.2004 р., яке видане Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях: [PERSON] - Ѕ частка та [PERSON] - Ѕ частка. Реєстрація права власності на нерухоме майно відбулася 20.07.2004 року, що підтверджується Витягом № 4201097, який був виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміського бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією Витягу. [INFO] - помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31997942 від 12.10.20212 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В. заведена спадкова справа за № 53535952 у спадковому реєстрі, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 3199794. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] - син померлого, [PERSON] - дочка померлого, та [PERSON] - батько померлого. Частка кожного із спадкоємців становить 1/6 (1/2 : 3 = Ѕ : 3/1 = Ѕ х 1/3 = 1/6). 27.10.2016 року був складений заповіт відповідно до якого, [PERSON] зробив наступне заповідальне розпорядження: всю належну йому на праві спільної часткової власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] , заповідано - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть. За життя [PERSON] не отримав свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на 1/6 частку спірної квартири, після померлого сина [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51228327 від 14.03.2018 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. заведена спадкова справа № 62137625 у спадковому реєстрі. 30.05.2018 року було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Того ж дня, 30.05.2018 року, відбулася державна реєстрація права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] є дідом позивача по справі та батьком [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є діти спадкодавця, а саме, син - [PERSON] . Оскільки так сталося, що [PERSON] - син спадкодавця помер раніше за батька - [PERSON] , то у відповідності до ч 1 ст. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач не зміг звернутися із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки з 09.11.2017 року перебуває за межами України, в державі Польща, що підтверджується відміткою у паспорті для виїзду за кордон. В Польщі позивач офіційно працевлаштований, що підтверджується копіями Договорів доручення. Відповідно до ч 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Просить визначити додатковий строк в три місяці з дня набрання чинності рішенням для подання заяви про прийняття спадщини за правом представлення після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання представник відповідача Запорізької міської ради не з`явилась, направила до суду заяву, відповідно до змісту якої просила вирішити справу на розсуд суду, проводити розгляд справи без її участі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07.07.2004 р., яке видане Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях: [PERSON] - Ѕ частка та [PERSON] - Ѕ частка. Реєстрація права власності на нерухоме майно відбулася 20.07.2004 року, що підтверджується Витягом № 4201097, який був виданий Орендним підприємством Запорізьке міжміського бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією Витягу. [INFO] - помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31997942 від 12.10.20212 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В. заведена спадкова справа за № 53535952 у спадковому реєстрі, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 3199794. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: [PERSON] - син померлого, [PERSON] - дочка померлого, та [PERSON] - батько померлого. 27.10.2016 року був складений заповіт відповідно до якого, [PERSON] зробив наступне заповідальне розпорядження: всю належну йому на праві спільної часткової власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] , заповідано - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] не отримав свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом на 1/6 частку спірної квартири, після померлого сина [PERSON] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51228327 від 14.03.2018 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. заведена спадкова справа № 62137625 у спадковому реєстрі. Зі спадкової справи № 1/2018 вбачається, що 30.05.2018 року було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 30.05.2018 року, відбулася державна реєстрація права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач на день смерті спадкодавця не проживав разом із [PERSON] , тому повинен був звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (частина друга статті 1270 ЦК України). Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді справ про визначення додаткового строку про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, виходячи з положень підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.2, 2.3 пункту 2, підпункту 3.1. пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. З копії спадкової справи № 1/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , яка оформила спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Інших заяв про прийняття спадщини та відмови у видачі спадщини немає. Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. За відсутності постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутні підстави вважати порушеними його спадкові права, а отже позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини є передчасними та необґрунтованими. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 235/4294/17 (провадження 61-28264св18) від 13.12.2018 року. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи викладене, суд на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд зазначає, що у позивача залишається право звернення до суду з аналогічним позовом у випадку відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину чи у вчиненні інших нотаріальних дій які будуть перешкоджати позивачеві в реалізації його прав в позасудовому порядку.

Outcome: dismissed