Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства "Ківерцівське лісове господарство" про відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом. В обґрунтування заявлених вказує на те, 18 березня 1982 року, перебуваючи на роботі в Ківерцівському лісгосп, правонаступником якого є державне підприємство «Ківерцівське лісове господарство», через відсутність захисного огородження на станку отримала тяжку травму голови. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився із нею під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 «Причини нещасного випадку»: «не встановлено заводом виготовлювачем огородження обертаючого валу». Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоровя у вигляді важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, тотального скальпу волосяної частини голови та травматичного шоку. Курс лікування проходила у неврологічному відділенні Ківерцівської районної лікарні та Волинській обласній клінічній лікарні. 20.10.1994 року висновком Луцької міжрайонної МСЕК їй вперше було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, визнано інвалідом III групи з визначенням 60 % втрати працездатності. За період з 1994 по 2006 роки вона періодично переглядалась Луцькою міжрайонною МСЕК, за рішенням якої 05.05.2006 року їй було встановлено ІІІ групу інвалідності з 40 % втрати працездатності довічно. Посилаючись на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», передбачено, що власник підприємства, установи і організації несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці, відповідачем ніяких виплат щодо відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом виплачено не було, з врахування збільшених позовних вимог, просить стягнути з ДП "Ківерцівське лісове господарство" на її користь 110650 грн. 80 коп. одноразової допомоги у звязку з отриманням трудового каліцтва. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив його задовольнити. Представники відповідача ДП «Ківерцівське лісове господарство» [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що вони є неналежними відповідачами у справі, оскільки відсоток втрати працездатності довічно [PERSON] було встановлено 05.05.2006 року, тому обовязок виплати одноразової допомоги у звязку з отриманням трудового каліцтва покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, зазначили що нещасний випадок на виробництві трапився 18.03.1982 року то посилання позивача на Закон України «Про охорону праці» та на Постанову Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» є необґрунтованими, оскільки дані нормативні акти не мають зворотної сили і поширюють свою дію лише на правовідносини, що виникли після введення їх в силу. На підставі викладеного в задоволені позову просили відмовити. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ківерцівському районі Волинської області [PERSON] суду пояснила, що згідно акту прийняття-передачі особових справ потерпілих на виробництві від 06.07.2001 року та постанови Ківерцівського відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 11.07.2001 року Фонд з липня 2001 року продовжує виплату позивачці [PERSON] раніше призначених страхових виплат. Разом з тим вважає, що виплата одноразової допомоги при заподіянні шкоди трудовим каліцтвом, право на яку виникає з моменту встановлення стійкої втрати працездатності, в даному випадку покладається на роботодавця, оскільки на момент заподіяння позивачу шкоди Фонд не був створений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.03.1982 року під час виконання трудових обов'язків у Ківерцівському державному лісовому господарстві (правонаступником якого є ДП «Ківерцівське лісове господарство») трапився нещасний випадок, в результаті якого позивач [PERSON] отримала травму скальпована рана волосяної частини голови. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився із позивачем під час виконання нею трудових обовязків, Ківерцівським лісовим господарством було складено акт за формою Н - 1 про нещасний випадок на виробництві від 19.03.1982 року. Причиною отримання травми стало не встановлення заводом виробником огородження обертаючого валу супорта. (а.с.5). 20.10.1994 року висновком Луцької міжрайонної МСЕК [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у вигляді III групи інвалідності та 60 % втрати працездатності. З 20.10.1994 року по 10.05.2001 року [PERSON] періодично переглядалась Луцькою міжрайонною МСЕК, яка встановлювала їй ІІІ групу інвалідності та 60 % втрати працездатності. З 21.05.2002 року по 22.04.2004 року Луцькою міжрайонною МСЕК [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 40 % втрати працездатності. 05.05.2006 року Луцькою міжрайонної МСЕК їй було встановлено ІІІ групу інвалідності з 40 % втрати працездатності довічно. Зазначені обставини, встановлені рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.08.2016 року, яке набуло законної сили, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. 30.05.2016 року позивач звернулася із заявою до Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про виплату їй одноразової допомоги Листом № 118/1.5- від 30.05.2016 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Ківерцівському районі Волинської області [PERSON] з приводу виплати одноразової допомоги було рекомендовано звернутися до ДП «Ківерцівське ЛГ», з посиланням на те, що вперше їй було встановлено стійку втрату професійної працездатності (60%) 20.10.1994 року, коли діяли «Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» (а.с.23). З аналогічною заявою позивач 23.06.2016 року звернулася до ДП «Ківерцівське ЛГ» (а.с.24,25), однак відповіді не отримала. Відповідно до розяснень, викладених у п.п.1-1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, проводиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України від 23.09.1999р. №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14.10.1992р. №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган, яким є ДП «Ківерцівське ЛГ», як самостійна юридична особа з повною відповідальністю. В силу ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором. Якщо відповідно до медичного висновку у потерпілого встановлено стійку втрату працездатності, ця допомога повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен процент втрати ним професійної працездатності. Аналогічна норма містилася у ст. 456 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до частини першої якої, у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. На момент встановлення МСЕК позивачу стійкої втрати професійної працездатності (20.10.1994 року) діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені постановою КМУ від 23.06.93 року за № 472, відповідно до п.4 яких (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям потерпілого); компенсації втрати на медичну та соціальну допомогу. Згідно з п. 10 Правил розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Якщо відповідно до медичного висновку потерпілому встановлена стійка втрата працездатності, одноразова допомога потерпілому має бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожен процент втрати ним професійної працездатності. Стійкою втратою працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, що визначається органами медико-соціальної експертизи(МСЕК). Відповідно до п. 22 середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частині) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарі місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. Пунктом 24 Правил передбачено, що середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому в пунктах 22, 23 цих Правил, береться до визначення розміру одноразової допомоги потерпілому або його сім'ї та утриманцям у разі смерті потерпілого. Відповідно до п. 43 вищезазначених Правил, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці". Згідно довідки про перерахунок розміру відшкодування шкоди потерпілій на виробництві [PERSON] від 16.03.2004 року за №49 (т.2 а.с.188-189), наданої ДП "Ківерцівське лісове господарство" до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ківерцівському районі при передачі справи до Фонду, середньомісячний заробіток позивача з урахуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок, посадових окладів на підприємстві станом на 01.06.2001 року становить 212,16 грн. Відповідно до п. 3.8.2. Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року N 24 "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат", зі змінами і доповненнями, внесеними постановами правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 28 лютого 2008 року N 2, від 26 лютого 2009 року N 2, від 2 березня 2010 року N 1, від 30 листопада 2010 року N 33, від 19 квітня 2011 року N 8, від 1 березня 2012 року N 4, від 19 березня 2013 року N 1, від 11 грудня 2014 року N 19, перерахування розміру щомісячної страхової виплати проводиться виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових виплат, затверджений правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Коефіцієнти підвищення страхових виплат у 2002 році - 1,193, у 2003 році - 1,182, у 2004 році - 1,152, у 2005 році - 1,238, у 2006 році - 1,203, у 2007 році - 1,183, у 2008 році - 1,125, у 2009 році - 1,063, у 2010 році - 1,0, у 2011 році - 1,102, у 2012 році - 1,176, у 2013 році - 1,149, у 2014 році - 1,079. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 30.03.2012 року за N 15 " Про проведення перерахунку щомісячних страхових виплат потерпілим та членам їх сімей у 2012 році", із змінами, внесеними згідно з Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 31 від 21.09.2012, змінено коефіцієнти підвищення страхових виплат у 2002 році - 1,352; у 2003 році - 1,21; у 2004 році - 1,228; у 2005 році - 1,275; у 2006 році - 1,367; у 2007 році - 1,292; у 2008 році - 1,125; у 2009 році - 1,063; у 2010 році - 1,0; у 2011 році - 1,102; у 2012 році - 1,176. З врахуванням викладеного, осучаснена середня заробітна плата позивача на момент звернення до суд складала 1844, 09 грн. з розрахунку : 212,16 х 1,352 х 1,21 х 1,228 х 1,275 х 1,367 х 1,292 х 1,125 х 1,063 х 1,00 х 1,102 х 1,176 х 1,149 х 1,079 = 1844,09 грн. Відповідно, розмір одноразової допомоги становить 1844,09 х 60 = 110645,40 грн. Суд не приймає до уваги покликання відповідача на те, що право позивача на отримання одноразової допомоги виникло з моменту встановлення їй 05.05.2006 року Луцькою міжрайонної МСЕК 40 % втрати працездатності довічно і відповідно виплата одноразової допомоги повинна здійснюватися відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ківерцівському районі Волинської області, оскільки таке право у позивача настало з дня встановлення потерпілій МСЕК стійкої втрати професійної працездатності (20.10.1994 року), а за діючим на той час законодавством обовязок відшкодування шкоди покладався на власника підприємства. Суд також вважає такою, що не підлягає до задоволення заява представника відповідача про застосування у спірних правовідносинах строків позовної давності, так як згідно ст. 83 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. Аналогічна норма міститься у п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України. Крім того, в силу п.3 ч.1 вказаної статті позовна давність не поширюється також на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача одноразової допомоги підлягають до задоволення, а саме Державне підприємство «Ківерцівське лісове господарство» зобов'язане нарахувати та виплатити на користь [PERSON] одноразову допомогу у звязку з трудовим каліцтвом, що мало місце 18.03.1982 року, згідно поданого позивачем розрахунку. В силу п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Таким чином, судовий збір, у відповідності до ч. 1, п. п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір якого складає 1106 грн. 45 коп., підлягає стягненню з відповідача в дохід держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України.

Outcome: approved