Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

28.02.2017 року до суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. В обґрунтовування позову зазначає, що з 24.04.1996 р. по 02.04.2012 р. працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» підприємства «Придніпровська залізниця». При звільненні йому було виплачено 40666,65 грн. за 285 діб загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. Вказана сума грошових коштів була розрахована у порядку, передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку, а не у порядку передбаченому для оплати надурочної роботи, як передбачається законодавством. Відповідно до п.п.1.3,1.7 Наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 р. № 40-Ц, передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватися підсумковий облік робочого часу з періодом обліку потурно, при цьому турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи. Його робота відбувалася в дорозі тривалістю більш ніж три дні, такий робочий час обліковувався потурно.\~\~\~Час відпочинку та порядок його надання при роботі потурно врегульований п. 11.8 наказу № 40-Ц, та яким передбачено порядок обчислення належного часу домашнього відпочинку та порядок оплати невикористаного вчасно часу домашнього відпочинку. У разі, якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку ( туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота.\~\~Йому не була сплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин невикористаного часу домашнього відпочинку в подвійному розмірі погодинної ставки. Сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, як надурочної роботи складає 68901,60 грн. Відповідачем сплачено йому - 40666,65 грн. Заборгованість по сплаті становить 28234,95 грн. Просить стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за 285 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у сумі 28234,95 грн. та витрати по оплаті правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, просила його задовольнити з підстав, які викладені в заяві. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що згідно із п. 4.1 Колективного договору ДП «Придніпровська залізниця», режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, повязаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів», введених в дію наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року №40-Ц. [PERSON] нараховувалась заробітна плата у відповідності із Положенням про облік робочого часу і часу відпочинку працівників, що обслуговують вагони-транспортери вантажопідйомністю 240-500 т. затвердженим у ВСП «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця». При звільненні з ВСП «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» позивачу згідно розрахункового листка за червень 2012 року, за невикористаний час відпочинку 285 доби було сплачено у сумі 40666,65 грн. Крім того, представники відповідача зазначають, що позивач хибно зараховує невикористаний час відпочинку до надурочної роботи, оскільки останнім не доведено що він працював в надурочний час, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати не можуть бути задоволеними. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. [PERSON] з 24.04.1996 року по 02.04.2012 року працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». При цьому, з 15.01.2010 року переведений на посаду механіка вагона транпортера зчленованого типу. При звільненні, з позивачем проведено розрахунок та виплачено компенсацію за час невикористаного домашнього відпочинку за 285 доби на загальну суму 40666,65 грн. (а.с. 10). \~\~ Судом зясовано, що сторони визнають, що при звільненні позивача, кількість невикористаних діб домашнього відпочинку становить саме 285 доби. Спірною для сторін обставиною є порядок обчислення компенсації за дні відпочинку. Відповідно до ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин. Як самі представники відповідача зазначають, відповідно до п. 4.1 Колективного договору ДП "Придніпровська залізниця" вбачається, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується "Правилами внутрішнього трудового розпорядку" та "Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, повязаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів", затверджених наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року №40-Ц (далі Наказ 40-Ц). Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг. Пунктами 1.3, 1.7. Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи. При роботі потужно, пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку,\~згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки. Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури). Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають. За змістом Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників "Вагонного депо Запоріжжя-Ліве" встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із пятиденним робочим тижнем. Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно розпорядження Укрзалізниці від 27.03.2014 року № ЦЗЕ 11\\184 «Щодо обліку та оплати праці працівникам, що працюють з підсумковим обліком робочого часу» працівникам, оплата праці яких провадиться за посадовими окладами, для оплати надурочних годин роботи, роботи у святкові та вихідні дні, а також вечірніх та нічних годин, розраховується годинна тарифна ставка, виходячи з встановленого середньомісячного посадового окладу та середньомісячної кількості годин за нормою облікового періоду. В 2012 році середньорічна норма робочого часу склала 166.8 годин (2001 година/12=166.8). Годинна тарифна ставка складає 15,11 грн. (2521 грн. посадового окладу / 166.8 годин). У відповідності до положень статті 106 КЗпП України оплата роботи в надурочний час здійснюється в подвійному розмірі годинної ставки. Сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку обчислюється наступним чином: 2280 години помножуються на годинну тарифну ставку в сумі 15.11 грн. = 34450,80 грн., що в подвійному розмірі становить 68901,60 грн. Як вбачається із розрахунку заробітної плати за квітень 2012 року при звільненні [PERSON] було компенсовано 2280 години невикористаного відпочинку (285 доби * 8 годин) у сумі 40666,65 грн. У звязку із вищезазначеним суд вважає, що на теперішній час позивачу залишається не нарахованою та не виплаченою заробітна плата у сумі 28234,95 грн. (68901,60 грн. 40666,65 грн.), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Посилання відповідача в своїх запереченнях на те, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду і це є підставою для відмови в позові, не відповідає вимогам діючого законодавства.\~\~Статтею 233 КЗпП України для працівників встановлено загальний тримісячний строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.\~\~\~\~\~Відповідно до частини другої зазначеної статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.\~\~\~\~\~Виходячи з аналізу зазначеної норми матеріального права, з врахуванням положень Закону України «Про оплату праці», КЗпП України, право працівника на звернення до суду без обмеження будь-яким строком поширюється не лише на нараховану, але не виплачену заробітну плату, а й на фактично зароблену ним заробітну плату, виплату та нарахування якої роботодавцем чи уповноваженим ним органом не було проведено або проведено її нарахування з порушенням норм діючого законодавства в сфері оплати праці.\~\~\~\~\~ Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 р. № 8-рп\\2013 яким визначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.\~\~\~Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання, остаточним і не може бути оскаржене. Крім того, позивач в своєму позові, а його представник у судовому засіданні просять стягнути з відповідача судові витрати по оплаті правової допомоги у сумі 2000 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, до позову було надано договір про надання правової допомоги від 02.02.2017 року, який укладений між позивачем та [PERSON] (а.с. 3), квитанцію на суму 2010 грн. (а.с. 44), розрахунок суми оплати за правову допомогу (а.с. 45), а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640 гривень, так як позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved