Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

01.11.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, який, після його уточнення ( Т.1 а.с.237) обґрунтував тим, що 22 березня 2010 року між ним та ТОВ «АвтоПросто» укладено угоду № 314266 про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля з відповідними додатками № 1 та № 2, які невід`ємною частиною угоди та містять роз`яснення термінів, що використовуються в Угоді та системі АвтоТак. За Угодою № 314266 та Додатками №1 і №2 позивач є споживачем послуг системи АвтоТак. Згідно додатку № 2 до вказаної Угоди купівля автомобіля здійснюється за рахунок функціонування системи придбання в групах. Сутність вказаної системи полягає в тому, що її учасник має вступити до групи, сплачувати щомісяця обов`язкові і додаткові добровільні внески, завдяки чому накопичувати бали. У результаті право на придбання автомобіля через механізм накопичення внесків отримує той учасник групи, який на момент проведення так званого «асигнаційного акту» має найбільшу загальну кількість балів. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «АвтоПросто» гарантувало надання права на отримання автомобіля за умови виконання зобов`язань, передбачених угодою. Згідно Розділу 1 Додатку № 2 до Угоди № 314266 авансовий внесок - це платіж, який Учасник може здійснити за власним бажанням, додатково до обов`язкового щомісячного внеску. Згідно того ж розділу Додатку № 2 внесок в оплату страхового платежу - це частина щомісячного повного внеску, який є оплатою за Договором страхування, об`єктом якого є майнові інтереси, пов`язані із життям Учасника - фізичної особи, протягом всього строку графіка внесків. Учаснику надається можливість сплачувати страховий платіж рівними частинами в складі Повних внесків шляхом сплати щомісячних внесків в оплату страхового платежу, розмір коленого з яких складає зазначений в Додатку №1 відсоток від поточної ціни Автомобілю. Внесок в оплату послуг складає собою частину щомісячного повного внеску, який є оплатою послуг АвтоПросто, розмір кожного з яких складає зазначений в Додатку № 1 відсоток від поточної ціни Автомобіля. Статтею 2 Угоди передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. Позивач мав намір отримати автомобіль марки ТАТА LРТ 613 борт вартістю 122 736.00 грн. Відповідно до додатків № 1 та № 2 до вказаної Угоди, учасник системи сплачує: плату за послуги, пов`язані зі вступом до Системи у розмірі 4 418,50 грн., щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг, що включає також формування груп клієнтів системи та здійснення організаційних дій для придбання автомобіля - 0,38% + ПДВ, щомісячний страховий платіж - 0,065%, плата за отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3% + ПДВ. На виконання умов угоди позивач сплатив щомісячні платежі та вступний внесок на загальну суму 79 420,65 грн., що підтверджується копіями квитанцій. Вказує, що виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені угодою платежі, а ТОВ «АвтоПросто» формує групу учасників, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (п. 1.2 договору). Учасник одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених угодою (ст.ст. 4, 5, 6), і таке визнання права здійснює ТОВ «АвтоПросто» на власний розсуд, право на отримання автомобіля мають не всі учасники системи, а тільки ті, які мають найвищу кількість балів. Угода не містить строків та (або) термінів отримання учасником автомобіля, не передбачає чітких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Так, відповідно до п.1.1 зобов`язання ТОВ «АвтоПросто» щодо передачі автомобіля учаснику забезпечуються угодами, укладеними між ТОВ «АвтоПросто» та постачальником автомобіля. Право учасника отримати автомобіль залежить від участі третьої особи - постачальника автомобіля. Позивач договір з таким постачальником автомобіля одразу не укладав, а лише в подальшому виступив як отримувач автомобіля. Так, відповідно до п. 3.1 Додатку № 2 до Угоди, учасник має право за власним бажанням сплачувати авансові внески в будь-який момент дії графіка внесків. Авансовий внесок складається з Цілого Чистого внеску, щомісячного Внеску в оплату Страхового платежу та щомісячного Внеску в оплату послуг.» Позивач вважає, що пункт 3.1 Додатку 2 до Угоди містить несправедливі положення, зважаючи на наступне. Зазначає, що 26.08.2010 між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ТОВ «АвтоПросто» укладено Договір страхування № 284001/1038144/10. На підтвердження укладання Договору страхування відповідачем 26.08.2010 року позивачеві надано страховий сертифікат № 284001/1038144/10 від 26.08.2010 року. Термін дії страхового сертифікату складає один календарний рік, а саме з 27.08.2010 року по 26.08.2011 року. Отже, вважає, що страхування автомобіля, який отримав позивач, здійснювалось відповідно до вищезазначеного сертифікату та виключно в період дії останнього. При цьому відповідно до умов Договору страхування термін дії договору обмежений періодом експлуатації технічного засобу, тобто страхування починається з моменту отримання транспортного засобу і закінчується разом із закінченням стосунків між АвтоПросто і учасником. Також встановлено, що страховий платіж є щомісячним. Тому вважає, що страхові платежі не повинні враховуватися у складі достроково сплачених внесків, а також сплачених до отримання автомобіля, їх зарахування на рахунки відповідача суперечить договору страхування. Позивач не може погодитись із тим, що до авансових платежів включено сплату адміністративних послуг відповідача, що не узгоджується з положеннями Додатку № 1 до угоди, відповідно до яких оплата адміністративних послуг також є щомісячним платежем.Оскільки за своєю суттю такий внесок є оплатою послуги з адміністрування роботи за минулий місяць. За таких умов, на думку позивача, оплата адміністративних послуг відповідача не повинна здійснюватися більше одного разу в місяць навіть у разі здійснення декількох цілих чистих внесків протягом місяця, тобто у разі дострокового виконання споживачем своїх зобов`язань перед Відповідачем. Обґрунтування підстав для задоволення заявлених позовних вимог: Так, 06.09.2010 року між ТОВ «Фальком-Авто» (продавець), ТОВ «Авто Просто» (платник) та [PERSON] було підписано договір купівлі-продажу автомобіля КІА КІО 1.5 Р. Загальна вартість автомобіля з ПДВ становить 124 000,00 (сто двадцять чотири тисячі) грн. Згідно ст. 11 Додатку № 2 до Угоди з метою забезпечення безперервного функціонування системи АвтоТак Авто Просто укладає від імені Учасника договір страхування, предметом якого є майнові інтереси, пов`язані з життям Учасника. Пунктом 10.1 ст. 10 Додатку № 2 до Угоди встановлено, що з моменту отримання автомобіля Учасник зобов`язаний сплачувати разом із щомісячним повним внеском внесок страхування автомобіля, який перераховується відповідній страховій компанії згідно з Договором страхування, укладеної АвтоПросто від імені Учасника на підставі повноважень, наданих Угодою. Розмір внеску зі страхування автомобіля вказано в страховому полісі (сертифікаті), що надсилається кожному Учаснику системи страховою компанією. Договір страхування автомобіля укладається на строк, який починається з моменту отримання автомобіля Учасником та припиняється після повного виконання Учасником зобов`язань за Угодою. Пунктом 2.4 статті 2 Додатку № 2 до Угоди передбачено, що АвтоПросто надає послуги з адміністрування системи до моменту завершення графіка внесків групи, до якої включено Угоду. Учасник має право сплатити ціну послуг внесками відповідно до кількості внесків за графіком або одразу та достроково. У такому випадку Учасник повинен попросити надати АвтоПросто повний розрахунок та бланк квитанції для сплати. Відповідно до п.3.1 статті 3 Додатку № 2 Учасник має право за власним бажанням сплачувати авансові внески в будь-який момент дії графіка внесків. Авансовий внесок складається з цілого чистого внеску, щомісячного внеску в оплату страхового платежу та щомісячного внеску в оплату послуг. Так, за період з 19.04.2010 по 13.11.2014 позивачем сплачено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірах:загальна сума - 162 811,35 грн., із яких: 19 739,82 грн. - призначення «Адмінвитрати +ПДВ»; 3 888,11 грн. - призначення «Страхування життя»; за період з 19.04.2010 по 11.09.2011 - 5 022,00 грн. оплата страхування автомобіля, яка здійснена за період страхування автомобіля в 2010 році, хоча позивач отримав автомобіль 06.09.2010. Вищезазначене підтверджується позивачем копіями квитанцій про оплату, актом приймання передачі автомобіля та розрахунком платежів. Вказує, що Угодою та додатками до неї, фінансові активи, в порушення приписів закону, не визначені у грошовому виразі. У грошовому виразі визначено лише винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АвтоТак та формуванням групи. Всі інші положення містять визначення у відсотках, у зв`язку з чим не надає можливості споживачу розуміти їх щомісячну сплату, до якої входить періодичний платіж та винагорода товариства.В угоді та додатках до неї відсутні обов`язкові для договору істотні умови щодо його предмету в обсягах, визначених законом, в саме в порушення ч. 1 ст.ст. 671, 672 ЦК України не вказані індивідуальні ознаки автомобіля КІА КІО 1.5 Р (виробник, комплектація, рік випуску, колір, тощо). Крім того, вказує, що в спірній угоді відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, що позбавляє можливості споживача звернутися в випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить положенням ст. ст. 671, 672 ЦК України. Вказує, що в угоді та додатків до неї відповідачем установлений адміністративний платіж у розмірі 3,00% з додатковим платежем у розмірі ДДВ від вартості предмета договору в якості винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АвтоТак та формуванням групи у процентах та ДДВ, який, виходячи з зазначених вище положень, не вважається платежем за купівлю автомобіля. До того ж його співмірність, враховуючи, що останній фактично становить вартість робіт у виготовленні типової форми договору. Тому вважає, що суттєве розширення прав відповідача, яке кореспондує з виключенням та обмеженням прав позивача як споживача, суперечить вимогам діючого законодавства. Позивач також вказує, що згідно умов Договору страхування та п. 10.1 ст.10 Додатку № 2 до Угоди, страхові внески є щомісячними, обов`язок їх сплати у позивача виникає з моменту отримання позивачем автомобілю і триває до повного виконання позивачем зобов`язань за Угодою, а тому внесення таких страхових внесків до авансових платежів, які спрямовані на скорочення терміну виконання зобов`язань шляхом найшвидшої сплати чистих внесків, явно порушує права позивача, оскільки робить невигідним для нього здійснення авансових платежів. Умовами Угоди не встановлено заборони дострокового погашення зобов`язання, а тому вважає, що встановлення для споживача додаткових витрат, які не передбачені загальними умовами Угоди, що викладені у Розділі 1 Додатку № 1, не відповідає вимогам Закону, оскільки порушено принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, який при достроковому виконанні зобов`язань несе додаткові витрати, оскільки сума авансового внеску не визначена умовами договору, тобто вона може не відповідати сумі цілого чистого внеску, розмір якого встановлений у Додатку №1 до угоди. Такі авансові платежі можуть бути меншим від цілого чистого внеску і сплачуватися декілька разів на місяць, оскільки це не заборонено умовами Угоди. Тому вввжає, що пункт 3.1 Додатку № 2 є таким, що зобов`язує позивача сплачувати додаткові витрати в разі виявлення бажання дострокового погашення кредиту, що не відповідає загальним принципам законодавства з захисту прав споживачів, а тому такі умови Угоди слід вважати недійсними. Оскільки за умовами спірної угоди плата за обслуговування кредиту не є конкретною сумою, а формулою зі змінними величинами, така умова суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому її включення до авансового платежу, внесення якого відповідно до Розділу 1 Додатку № 2 здійснюється за власним бажанням Учасника та є додатковим платежем до обов`язкового щомісячного платежу, який і включає у себе плату за таки послуги, є несправедливим. Вказує, що за змістом ст. 1 угоди визначено, що предметом угоди є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля, визначеного у додатку № 1 за рахунок об`єднання періодичних платежів учасників групи. Додатком № 1 визначено марку та модель автомобіля, яким є ТАТА LРТ 613 борт. Однак, відповідно до договору купівлі продажу від 06.09.2010 року позивач отримав зовсім інший автомобіль, а саме КІА КІО 1.5 Б. При цьому п. 9.1 додатку № 2 до Угоди встановлено, що якщо протягом строку дії договору Постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та / або модель Автомобіля, зазначеного в Додатку № 1 до Договору, АвтоПросто зобов`язується здійснити заміну на іншу марку та /або модель автомобіля. Вказані умови договору вважає, є несправедливими, оскільки зміна марки та моделі автомобіля на іншу втрачає ті характеристики продукції, на які розраховував позивач. У відповідності до п. 9.1 ст. 9 додатку № 2 до угоди, якщо протягом строку його дії Постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та /або модель автомобіля, зазначеного в Додатку № 1 до договору, АвтоПросто зобов`язується здійснити заміну на іншу марку та /або модель автомобіля. Поточна ціна нової марки буде застосовуватися для розрахунку складових періодичних платежів та винагороди товариства для всіх учасників групи і така нова марка або модель буде передаватися учасникам, яку не отримали попередню марку/модель. Якщо поточна ціна нової моделі та/або марки автомобіля є щонайбільше на 10% вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку періодичних платежів та винагороди Товариства, які мають сплачувати всі Учасники групи. Пунктом. 9.3. додатку № 2 до угоди встановлено, що, якщо різниця в ціні зазначених моделей перевищує 20% , учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати угоду, при цьому без сплати відступного за відмову від угоди. У відповідності до п. 9.2 ст. 9 додатку № 2 до угоди, якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля більш ніж на 10% перевищує останню відому ціну автомобіля, зазначеного у додатку № 1 до угоди, застосовується визначений механізм сплати періодичних платежів, у пп. 9.2.а.-9.2.б. Отже, вважає, що при заміні марки та/або моделі автомобіля, на умовах, визначених у п. 9.1 додатку № 2 до угоди, лише при збільшення його ціни на 20% надає право учаснику, розірвати договір, при цьому сплата Відступного йому не повертається. При цьому, термін «Відступного» у договорі не визначено. Положення п. 9.3 додатку № 2 до Угоди зобов`язує учасника у будь-якому випадку погодитися з новою ціною автомобіля, з визначенням його марки та моделі відповідачем без погодження з учасником, та обов`язком останнього сплачувати періодичні платежі та винагороду товариства з урахуванням нової ціни на автомобіль, без права учасника на розірвання договору. У зв`язку з чим вимушений звернутися до суду та просить суд: - визнати недійсним п. 3.1 ст. З Додатку № 2 до Угоди № 314266 від 22 березня 2010 року, укладеної між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» в частині включення до авансового внеску щомісячного внеску в оплату страхового платежу та щомісячного внеску в оплату послуг; - визнати недійсним п. 9.1, 9.2, 9.3, ст. 9 Додатку № 2 до Угоди № 314266 від 22 березня 2010 року, укладеної між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто»; - стягнути з відповідача на його користь : 19739,82 гривень, які були сплачені в якості щомісячного внеску в оплату адміністративних послуг на виконання умов договору від 22 березня 2010 року; 3888,11 гривень, які були сплачені в якості щомісячного внеску в оплату страхового платежу на виконання умов договору , а також- 5 022,00 гривень, які були сплачені в якості щомісячного внеску в оплату страхового платежу на виконання умов договору. 25.09.2018 представник [PERSON] подав через канцелярію суду письмові пояснення зі змісту яких судом убачається , що вони за свою суттю є аналогічними позовним вимогам позивача. Представник позивача [PERSON] в судовом у засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у ньому та надав суду аналогічні пояснення. Позивач до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, вважає , що він не пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізнався лише 10.09.2015 , а з даним позовом звернувся до суду -01.11.2017. Представником позивача [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позову з таких підстав. Вказує, що Угоду №314266 та додатки №1, № 2 до неї було укладено між позивачем та відповідачем 22.03.2010, яка складається з основного тексту Угоди, Додатку № 1 (анкети учасника) та Додатку № 2 (Правила функціонування системи придання в групах). Згідно ст. 10 Угоди, підписання Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АвтоПросто, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. Вказує, що Угода та Додаток № 2 до неї містять опис послуг, що надаються ТОВ "АвтоПросто". Опис послуг приведено детально щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Угоди. Таким чином, вважає, що умови надання позивачеві послуг на підставі Угоди та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Угоді та Додатках до неї. Тому відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Тому вважає, що саме в день підписанні Угоди 22.03.2010 позивач довідався або міг довідатися по те, що умови Угоди нібито порушують його права. Отже, з врахуванням загальних правил визначення строків (ст.ст. 253-255 ЦК України), перебіг позовної давності починається з 23.03.2010 та відповідно закінчився 23.03.2013, а позивач звернувся до суду з позовом лише в жовтні 2017 року, тобто зі спливом позовної давності. Тому просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у задоволені позову. Також зазначив, що умови надання позивачеві послуг на підставі Угоди та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в Угоді та Додатках до неї. Тому відповідач вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання; угода укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства, зокрема Цивільного кодексу України. Вказує, що відповідач не порушував ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, щодо установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно ст. 10 Угоди, підписання Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АвтоПросто, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. Крім цього, вважає, що у позивача, відповідно до п.13.8 ст. 13 Додатку №2 до Угоди, було 7 календарних днів від дати підписання Угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами Угоди та Додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами Угоди, для її розірвання. Порядок розірвання Угоди також детально описано в Додатку №2 до Угоди, де чітко встановлено і погоджено Сторонами, що заява про розірвання Угоди подається в центральний офіс АвтоПросто за адресою: вул. Воровського, 24, корп. 1, 3-й поверх, Київ, 01601. Проте, вважає, що позивач в семиденний термін не звертався до ТОВ "АвтоПросто" з заявою про розірвання Угоди у визначеному порядку, а отже є цілком очевидним, що умови Угоди були зрозумілі позивачу, він вважав їх справедливими по відношенню до себе. Отже, твердження позивача про введення його в оману є безпідставними. Вказує, що статтею 5 Угоди та Додатком №1 до Угоди чітко передбачено зобов`язання позивача щодо здійснення платежів за угодою та їх розмір. Загальна кількість внесків названа в Угоді як "Графік внесків", зокрема відповідно Додатку №1 до Угоди, графік внесків становить 120, тобто всього 120 внесків. Розмір кожної окремої складової повного внеску та загальна сума до сплати вказується в рахунку, який АвтоПросто щомісяця надсилає учаснику. В такому рахунку вказуються платіжні реквізити, за якими здійснюється оплата. Всі внески сплачуються учасником Системи на користь АвтоПросто як адміністратора системи АвтоТак. Сплачені всіма учасниками певної групи чисті внески складають "Фонд групи". Саме за рахунок "фонду групи" щомісяця придбаваються автомобілі, які за визначеними Угодою механізмами розподіляються одному або декільком учасникам групи. 28 липня 2010 року, в порядку встановленому ст. 5 Додатку 2 до Угоди, [PERSON] було надано право на отримання автомобіля. Вказує, що позивач скористався правом, передбаченим ст. 7 Додатку № 2 до Угоди, та звернувся до ТОВ "АвтоПросто" з проханням надати іншу марку та модель автомобіля ніж ту, що зазначена в Додатку №1 до Угоди, а саме: позивач виявив бажання отримати автомобіль КІА КІО 1.5. Отже вважає, що відповідач забезпечив отримання позивачем автомобіля КІА КІО 1.5. Даний факт підтверджується доданим позивачем до позовної заяви Договором купівлі продажу автомобіля від 06.09.2010 року. Вважає, що даний факт свідчить про те, що ТОВ "АвтоПросто" належним чином виконало умови ст. З Угоди та ст. 8 Додатку №2 до Угоди, відповідач належним чином організував та створив умови для придбання автомобіля позивачем, здійснив оплату автомобіля та забезпечив передачу автомобіля. Відповідно до п. 7.2 ст. 7 Додатку №2 до Угоди, якщо обрана Учасником марка та/або модель коштує дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в Додатку №1, Учасник зобов`язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. В подальшому такий Учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в Додатку №1 до Угоди. Вказує, що станом на серпень 2010 року поточна ціна автомобіля ТАТА LРТ 6113 становила 150000,00 грн., а поточна ціна автомобіля КІА КІО 1.5. становила 124000грн. 30.08.2010 на виконання п. 7.2 ст. 7 Додатку № 2 до Угоди відповідачем було зараховано різницю між цінами вказаних автомобілів у розмірі 26500,00 грн. (150000,00 грн. - 124000,00 грн.) на графік внесків позивача. Надалі позивач зобов`язаний продовжувати сплачувати повні внески розраховані з поточної ціни автомобіля ТАТА LРТ 6113. Вказані факти встановлені судовими рішеннями, що набрали законний сили, а саме: рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.01.2016 та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2016. Щодо тверджень позивача про несправедливість п. 3.1. ст. 3 Додатку №2 до Угоди зазначив, що вбачається зі змісту позовної заява, позивач просить визнати недійсним п. 3.1 ст. З Додатку №2 до Угоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що нібито вказаний пункт Угоди містить несправедливі умова, а саме те, що до складу авансового внеску включено внесок в оплату страхування автомобіля. При цьому позивач також зазначає, що відповідач безпідставно отримував внески в оплату страхування автомобіля до його отримання, у зв`язку з чим просить стягнути з ТОВ "АвтоПросто" суму, оплачену на страхування автомобіля. Вважає, що вказані твердження позивача є безпідставними , оскільки відповідно до п. 3.1 ст. 3 Додатку №2 до Угоди, Учасник має право за власним бажанням сплачувати авансові внески в будь-який момент дії графіка внесків. Авансовий внесок складається з цілого чистого внеску, внеску в оплату Страхового платежу та щомісячного внеску в оплату послуг. Відповідно до умов Угоди (п. 6) учасник системи (позивач) уповноважує та доручає АвтоПросто укласти від його імені договір страхування життя та договір страхування автомобіля. Отже, вважає, що Угодою передбачено обов`язок сплачувати Учасником два види страхових платежів, а саме: - внесок в оплату страхового платежу - який є оплатою за договором страхування життя Учасника та сплачується протягом всього строку дії графіка внесків в тому числі входить до складу авансових внесків. Детальний порядок та підстави страхування життя Учасника зазначено в ст. 11 Додатку №2 до Угоди; - внесок зі страхування автомобіля - який починає сплачуватися з моменту отримання учасником автомобіля та не входить до складу авансових внесків. Детальний порядок та підстави страхування автомобіля Учасника зазначено в ст. 10 Додатку №2 до Угоди. Вважає, що твердження позивача про те, що до складу авансового внеску входить внесок зі страхування автомобіля, є такими, що не відповідають умовам Угоди. Крім того, вказує, що ст. 3 Додатку №2 до Угоди визначено право Учасника сплачувати авансові внески, а не обов`язок. Апріорі неможливо визнати несправедливими умови правочину, які визначають та збільшують можливості сторони правочину, а не обмежують їх. Тим більше, позивач користувався наданим йому правом щодо сплати авансових внесків в порядку п. 3.1 ст. 3 Додатку №2 до Угоди, а також скористався наданим йому правом на розподілення авансових внесків на весь графік внесків з метою пропорційного зменшення розміру несплачених внесків. Даний факт встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.01.2016 року по справі №128/3323/15-ц. При цьому вказаним рішенням також було встановлено факт повного та належного виконання ТОВ "АвтоПросто" взятих на себе зобов`язань за Угодою № 314266 від 22.03.2010 року та визнано наявність боргу [PERSON] перед ТОВ "АвтоПросто" за надані йому послуги та отриманий автомобіль. Тому в даному випадку неможливо стягнути з ТОВ "АвтоПросто" на користь [PERSON] сплачені внески в оплату послуг, оскільки судом вже було встановлено наявність заборгованості саме у [PERSON] перед ТОВ "АвтоПросто". Щодо безпідставності вимог визнання недійсним ст. 9. Додатку № 2 до Угоди, відповідач зазначив, що обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" та зазначає, що умови вказаної статті є несправедливими по відношенню до нього, оскільки в разі зміни марки та моделі автомобіля на іншу втрачає ті характеристики продукції, на які розраховував Позивач.Продукцією за Угодою про надання послуг є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою АвтоТак. Тобто, предметом спірної Угоди є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля; вартість послуг та інших платежів за Угодою, а також порядок визначення їх розміру чітко зазначено в додатках №1 та №2 до Угоди. Вказує, що за угодою про надання послуг за системою АвтоТак послуги починають надаватися з моменту підписання Угоди за визначеними в Додатку № 1 до Угоди цінами у відсотках від взаємно обраного критерію - ціни автомобіля, що діє в місяці сплати. Такий спосіб визначення ціни погоджений між учасником та ТОВ "АвтоПросто" шляхом підписання Угоди. Механізм визначення ціни автомобіля детально викладений в Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак. Також, в Додатку №2 до Угоди чітко зазначено, що учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами угоди, підтверджує свої права та обов`язки за Угодою, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Угодою, умови Угоди зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе( ст. 10 Угоди). Вказує, що дана фраза стоїть безпосередньо над підписом позивача. Позивач за Угодою взяв на себе зобов`язання зі сплати внесків згідно графіку внесків, який становить 120 щомісячних внесків, тобто сплачувати внески протягом 10 років. Зважаючи на той факт, що позивач цілком зрозумів умови та зміст Угоди та Додатків до неї (ст. 10 Угоди), в тому числі, що на відповідача покладено саме обов`язок у відповідних випадках здійснити заміну моделі автомобіля. На сьогоднішній день процедура заміни автомобіля за Угодою не проводилася. Щодо посилань позивача на ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", зазначив, що вважає посилання позивача на вказані норми законодавства України є недоцільними для вирішення даного спору, виходячи з такого. 02.06.2011 Верховною Радою України було прийнято Закон № 3462-ІУ, яким до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни (до ч.1 ст.4) та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до ЗУ "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" фінансова діяльність ліцензується. Вказаний Закон № 3462-ІУ від 02.06.2011 року набув чинності 09.01.2012. Відповідно до п. 3 та п. 4 Закону № 3462-ІУ від 02.06.2011 року: фінансові установи зобов`язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону; спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. 12.11.2012 набуло чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах".15.01.2013 після набрання чинності Розпорядження 1676 від 09.10.2012 тоовариства отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Отже, вважає, що ТОВ "АвтоПросто" зобов`язане було мати ліцензію лише з 09.01.2013 та станом на день укладення Угоди не зобов`язане було отримати ліцензію для здійснення своєї діяльності, оскільки існувала встановлена законом відкладальна умова. Просить відмовити у позові та проводити розгляд справи у його відсутності. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся учасників справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з такого. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів ( ст.ст.76-80 ЦПК), поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 22 березня 2010 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «АвтоПросто» укладено угоду № 314266 про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля з відповідними додатками № 1 та № 2, які невід`ємною частиною угоди та містять роз`яснення термінів, що використовуються в Угоді та системі АвтоТак (а.с.75-82). 26.08.2010 між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ТОВ «АвтоПросто» було укладено Договір страхування № 284001/1038144/10. На підтвердження укладання Договору страхування відповідачем 26.08.2010 року позивачеві надано страховий сертифікат № 284001/1038144/10 від 26.08.2010 року. Термін дії страхового сертифікату складає один календарний рік, а саме з 27.08.2010 року по 26.08.2011 року (а.с.91-96). 06.09.2010 між ТОВ «Фальком-Авто» (продавець), ТОВ «Авто Просто» (платник) та [PERSON] було підписано договір купівлі-продажу автомобіля КІА КІО 1.5 Р. Загальна вартість автомобіля з ПДВ становить 124 000,00 (сто двадцять чотири тисячі) грн.(а.с.87-90). На виконання умов угоди за період з 19.04.2010 по 13.11.2014 позивач сплатив щомісячні платежі та вступний внесок на загальну суму 79 420,65 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.10-74). Вищезазначене підтверджується копіями квитанцій про оплату, актом приймання передачі автомобіля та розрахунком платежів (а.с.10-74, 77-82, 85, 86). Текст договору та додатку №1, додатку №2 містять особисті підписи позивача. За Угодою № 314266 та Додатками №1 і №2 позивач є споживачем послуг системи АвтоТак. Згідно додатку № 2 до вказаної Угоди купівля автомобіля здійснюється за рахунок функціонування системи придбання в групах. Сутність вказаної системи полягає в тому, що її учасник має вступити до групи, сплачувати щомісяця обов`язкові і додаткові добровільні внески, завдяки чому накопичувати бали. У результаті право на придбання автомобіля через механізм накопичення внесків отримує той учасник групи, який на момент проведення так званого «асигнаційного акту» має найбільшу загальну кількість балів. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «АвтоПросто» гарантувало надання права на отримання автомобіля за умови виконання зобов`язань, передбачених угодою. Згідно Розділу 1 Додатку № 2 до Угоди № 314266 авансовий внесок - це платіж, який Учасник може здійснити за власним бажанням, додатково до обов`язкового щомісячного внеску. Згідно того ж розділу Додатку № 2 внесок в оплату страхового платежу - це частина щомісячного повного внеску, який є оплатою за Договором страхування, об`єктом якого є майнові інтереси, пов`язані із життям Учасника - фізичної особи, протягом всього строку графіка внесків. Учаснику надається можливість сплачувати страховий платіж рівними частинами в складі Повних внесків шляхом сплати щомісячних внесків в оплату страхового платежу, розмір коленого з яких складає зазначений в Додатку №1 відсоток від поточної ціни Автомобілю. Внесок в оплату послуг складає собою частину щомісячного повного внеску, який є оплатою послуг АвтоПросто, розмір кожного з яких складає зазначений в Додатку № 1 відсоток від поточної ціни Автомобіля. Статтею 2 Угоди передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. Позивач мав намір отримати автомобіль марки ТАТА LРТ 6113 вартістю -122736 гривень. Відповідно до додатків № 1 та № 2 до вказаної Угоди, учасник системи сплачує: плату за послуги, пов`язані зі вступом до Системи у розмірі 4 418,50 грн., щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг, що включає також формування груп клієнтів системи та здійснення організаційних дій для придбання автомобіля - 0,38% + ПДВ, щомісячний страховий платіж - 0,065%, плата за отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3% + ПДВ. Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені угодою платежі, а ТОВ «АвтоПросто» формує групу учасників, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (п. 1.2 договору). Учасник одержує автомобіль відповідно до методів визнання права на отримання ним автомобіля, передбачених угодою (ст.ст. 4, 5, 6), і таке визнання права здійснює ТОВ «АвтоПросто» на власний розсуд, право на отримання автомобіля мають не всі учасники системи, а тільки ті, які мають найвищу кількість балів. Угода не містить строків та (або) термінів отримання учасником автомобіля, не передбачає чітких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Так, відповідно до п.1.1 зобов`язання ТОВ «АвтоПросто» щодо передачі автомобіля учаснику забезпечуються угодами, укладеними між ТОВ «АвтоПросто» та постачальником автомобіля. Право учасника отримати автомобіль залежить від участі третьої особи - постачальника автомобіля. Відповідно до п. 3.1 Додатку № 2 до Угоди, учасник має право за власним бажанням сплачувати авансові внески в будь-який момент дії графіка внесків. Авансовий внесок складається з Цілого Чистого внеску, щомісячного Внеску в оплату Страхового платежу та щомісячного Внеску в оплату послуг. Позивач вважає, що пункт 3.1 Додатку 2 до Угоди містить несправедливі положення. Частиною 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. За ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» лише у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Згідно з ч. 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики і в цій статті наведено перелік випадків, в яких підприємницька діяльність може бути визнана нечесною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З матеріалів справи убачається, що під час укладення спірного договору позивач [PERSON] отримав примірник угоди та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «АвтоПросто» та підписав всі примірники угоди та додатків до неї. У ст. 10 Угоди, зазначено, що підписання Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АвтоПросто, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. ( а.с. 75) Крім цього, у позивача, відповідно до п.13.8 ст. 13 Додатку №2 до Угоди, було сім календарних днів від дати підписання Угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами Угоди та Додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами Угоди, для її розірвання. Порядок розірвання Угоди також детально описано в Додатку №2 до Угоди, де чітко встановлено і погоджено Сторонами, що заява про розірвання Угоди подається в центральний офіс АвтоПросто за адресою: вул . Воровського, 24, корп. 1, 3-й поверх, Київ, 01601 . Представник відповідача в своєму відзиві на позов стверджує, що позивач в семиденний термін не звертався до ТОВ «АвтоПросто» з заявою про розірвання Угоди у визначеному порядку, дане твердження не спростовано позивачем належними, достатніми та допустимим доказами. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості вимог та посилань позивача про несправедливість умов укладеної угоди та додатків до нього. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», поняття «фінансова послуга» - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-ІV (введено в дію з 9 січня 2012 року), внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. За подобними правовідносинами у постанові Верховного Суду України № 6-40цс13 від 11.09.2013 , викладена правова позиція, з якої убачається, що «відповідно до договору система «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг [PERSON] з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. В п.1.3 ст. 1 Розділу ІІ договору зазначено, що [PERSON] зобов`язується об`єднати даний договір у групу з іншими договорами системи. Кожній сформованій групі надається порядковий номер. Кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Договором (ст. 5, Договору), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Враховуючи те, що ТОВ «АвтоПросто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то можна зробити висновок, що дане товариство діє цілком легітимно». Отже, ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №40 від 19 січня 2012 року, було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ, згідно вимог закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Спірну Угоду сторонами укладено 22.03.2010, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось, а з 15 01. 2013 року відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії (Т1 ,а. с. 130-131). Ураховуючи те, що ТОВ «Авто Просто» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, суд приходить до висновку про те, що така діяльність здійснюється товариством легітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності. Також, суд не убачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін закріплених в угоді № 314266 від 22.03.2010 про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля, оскільки умови цього договору визначені з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України. В свою чергу, підписавши дану угоду та додатки до неї позивач визнав ці умови прийнятними для себе. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, у зв`язку з чим у позові слід відмовити. Відповідач просив застосувати строк позовної давності. Оскільки суд відмовити у задоволені позову позивачу по суті за необґрунтованістю, тому суд не розглядає клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову- відмовлено, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed