Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грв. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Посилається на те, що з 2012 року відповідач проживає окремо, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей та не бере участі в їх вихованні. Незважаючи на це вона не зверталася до нього з проханнями про виконання свого батьківського обов'язку щодо матеріального забезпечення дітей. Однак після встановлення їй діагнозу "злоякісне новоутворення", матеріальне становище сім'ї значно погіршилося. Враховуючи вищевказані обставини та відсутність у неї роботи, у зв'язку із здійсненням догляду за малолітніми дітьми, вона не в змозі належним чином забезпечити сім'ю. Відповідач постійно працює на будівництві у росії, вміє виконувати оздоблювальні роботи, добре заробляє, однак місце роботи та доходи приховує. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвами про народження дітей, довідками Дубівської селищної ради та актом обстеження матеріально-побутових умов позивачки, з якого вбачається, що протягом останніх трьох років [PERSON] матеріально не забезпечує сім'ю. Випискою з протоколу ЛКК № 014/836 від 30.07.2014 р. та корінцем медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18-ти років № 128 від 15.08.2014 р. стверджено, що [PERSON] має захворювання атопічний дерматит, генералізована форма та резистентний до лікування, а випискою із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] встановлено діагноз злоякісне новоутворення шийки матки. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, має діагноз онкозахворювання та сама виховує двох малолітніх доньок. В свою чергу відповідач, молодий, працездатний чоловік, працює за кордоном, має навички будівельника, займається оздоблювальними роботами, інших непрацездатних та недієздатних осіб на утриманні не має і в нього відсутні істотні причини, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому, суд вважає, що він у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своїх малолітніх доньок 2000 гривень у місяць. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 3000 грв. у місяць позивачка суду не надала. У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин,

Outcome: partial