Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що з 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі, працював помічником машиніста електровоза виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». З березня 2017 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 26005 гривень 17 копійок. Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 20733 гривень 20 копійок (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів). В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.3). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву. З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву (а.с. 26-28) вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - виробничі підрозділи «Донецької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» розташовані на непідконтрольній Україні території з огляду на що у відповідача відсутній доступ до первинних документів стосовно нарахування заробітної плати, у зв`язку з чим 15 березня 2017 року нарахування [PERSON] заробітної плати було припинено; на підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, наданих від виробничих підрозділів з непідконтрольної Україні території до регіональної філії «Донецька залізниця»; - заборгованість з виплати заробітної плати у відповідача відсутня, за період часу з 01 березня по 15 березня 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов*язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1999,19 грн., отримана 16 серпня 2017 року у касі Дирекції м. Лиман; - АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2; - надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними, їх слід оцінювати критично, оскільки вони виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м.Дебальцеве. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював помічником машиніста електровоза виробничого підрозділу «Дебальцівське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-12). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною першою статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач [PERSON] надав довідку (а.с.4), за підписом, як в ній зазначено головного інженера Дмитренко Ю.О. та головного бухгалтера Трускалової О.І., виготовлену на аркушу паперу, а не на бланку структурного/виробничого підрозділу, із змісту якої вбачається, що сума нарахованої позивачу заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року становить 26005 грн 17 коп (за березень - 4903 грн 40 коп, квітень - 1215 грн 26 коп, травень - 1714 грн 38 коп, червень - 2582 грн 41 коп, липень - 15589 грн 72 коп); сума до виплати за цей період часу складає 20733 грн 20 коп. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Як вбачається із змісту відзиву, відповідач АТ «Укрзалізниця» не визнає обставини, зазначені у вказаній довідці та посилається на її невідповідність вимогам діючого законодавства щодо оформлення документів, вважаючи неналежним доказом. Відповідно до пункту 11 параграфу 1 "Загальні вимоги до створення управлінських документів" розділу II "Документування управлінської інформації" Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування мають відповідати Національному стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55. Згідно пунктів 1, 2 параграфу 3 "Печатки" зазначених Правил право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності). В установах дозволяється також застосовувати печатки структурних підрозділів (служби діловодства, бухгалтерії, кадрової служби тощо), печатки для окремих категорій документів (для копій, перепусток, конвертів тощо), а також металеві печатки - для опечатування приміщень, шаф, сейфів. Проте, надана позивачем [PERSON] на підтвердження заявлених позовних вимог копія довідки про розмір заборгованості по заробітній платі наведеним вище вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 не відповідає, оскільки виконана не на бланку підприємства або структурного підрозділу, не містить дати її видачі, реєстраційного номеру, не засвідчена печаткою, зважаючи на що не є належним, достовірним та достатнім доказом та не береться судом до уваги. На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2019 року відповідачем надано довідку від 20 січня 2020 року № 94/2 (а.с.36), з якої вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 2514 грн 12 коп, до виплати належить 1999 грн 19 копійок (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 514 грн 93 коп). Відповідно до видаткового касового ордеру № 418 (а.с. 37) 16 серпня 2017 року [PERSON] отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1999 грн 19 коп. Згідно повідомлення представника АТ «Українська залізниця» від 25 лютого 2020 року № 2022/78 з додатками у вигляді наказів про встановлення початку простою для працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничих підрозділів дирекції (а.с. 52-55) на виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2020 року, у відповідача відсутній доступ до первинних документів стосовно нарахування позивачу [PERSON] заробітної плати. Позивач працював у виробничому підрозділі на непідконтрольній українській владі території - м. Дебальцеве з цим та через відсутність витребуваної інформації, відповідач не має можливості надати затребувані відомості. Як вбачається з довідки відповідача від 20 січня 2020 року № 94/2, у період часу з квітня по липень 2017 року нарахування заробітної плати [PERSON] не здійснювалось (а.с. 36). При цьому, з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 02 січня 2020 року, страхувальником якого зазначено регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» вбачається, що заробітна плата позивача по справі в березні 2017 року склала 4903 грн 40 коп, з квітня 2017 року по липень 2017 року - відомості про заробітну плату відсутні (а.с. 24-25). Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 5 розділу I "Загальні положення" Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який затверджений постановою Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, Реєстр застрахованих осіб забезпечує, в тому числі, облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 2 розділу IV "Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них" зазначеного Положення до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відомості про заробітну плату, що подаються роботодавцями до Реєстру застрахованих осіб, є офіційними відомостями, а тому індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) є належним доказом, що містить інформацію щодо предмету доказування у цій справі - розміру нарахованої позивачу [PERSON] заробітної плати за березень 2017 року і підлягають врахуванню при вирішенні спору щодо заборгованості по заробітній платі. Інших доказів, окрім копії видаткового касового ордеру № 418 від 16 серпня 2017 року про виплату [PERSON] заробітної плати за першу половину березня 2017 року, відповідачем суду не надано. Згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 02 січня 2020 року, [PERSON] за березень 2017 року була нарахована заробітна плата у сумі 4903 грн 40 коп, виплачено - 2514 грн 12 коп (за вирахуванням податків отримано 1999 грн 19 коп), невиплачена заробітна плата за березень 2017 року складає 2389 грн 28 коп (4903 грн 40 коп - 2514 грн 12 коп), що підлягає стягненню з відповідача. Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2389 грн 28 коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року знаходився у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати його праці, зокрема в доведеній частині заборгованості, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 02 січня 2020 року, в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалася, інших доказів, які не викликають сумнівів у їх достовірності щодо нарахованої заробітної плати, позивачем суду не надано, суд, розглядаючи цивільну справу у межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року. Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України (а.с. 29-33). Зазначений висновок свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial