Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.07.2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. та зареєстрований нею в реєстрі за № 2785. За вказаним договором позики відповідач [PERSON] отримав від позивача грошові кошти на суму 7800 доларів США, та зобов'язався повернути позивачу позичені грошові кошти не пізніше 15.07.2009 року в поряду та строки визначені в п.1 договору позики. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] його зобов'язань за договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] 15.07.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за повернення відповідачем [PERSON] позичених коштів. В порушення умов договору позики від 15.07.2008 року свої зобов'язання з повернення боргу відповідач [PERSON] належним чином не виконав. 19.08.2015 року за результатами розгляду цивільної справи № 643/19591/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики Московський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення, яким вирішив позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 331 464,96 грн., що є еквівалентом 15 012 доларів США, неустойку в сумі 391 600 грн. та судові витрати в розмірі 3441 грн. З метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] його зобов'язань за договором позики від 15.07.2008 року, того ж дня між відповідачем [PERSON] та позивачем було укладено іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим № 2787. За умовами вказаного договору відповідач [PERSON] передав позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Незважаючи на вжиті позивачем заходи щодо стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь позивача суми боргу, відповідачі свої зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав з вимогою про стягнення на предмет іпотеки. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації у газеті "Слобідський край" № 54 від 05 травня 2016 року, про причини своєї не явки суду не повідомив (а.с. 77-78). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї не явки суду не повідомив. В наданих письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи зазначив, що йому відомо, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 7800 доларів США. При цьому він поручився перед позивачем за належне виконання зобов'язань [PERSON] за договором позики та відповідно став солідарним боржником. Позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, розгляд справи в подальшому просив проводити за його відсутності (а.с. 45, 77-78) Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. та зареєстрований нею в реєстрі за № 2785, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 39 000 грн., що складає еквівалент 7800 доларів США, та строком повернення боргу до 15.07.2009 року (а.с. 14). В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за договором позики, між позивачем та відповідачем [PERSON] 15.07.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] поручається перед кредитором за виконання зобов'язань боржника [PERSON] з повернення боргу відповідно до укладеного ним з кредитором договору позики, 15.07.2008 року посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., за реєстровим № 2785, за яким кредитор передав боржникові валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 39 000 грн., що складає еквівалент 7800 доларів США, а боржник зобов'язався повернути зазначені валютні цінності кредиторові не пізніше 15.07.2009 року у порядку та строки, що передбачені в п.1 договору позики (а.с.15). 15.07.2008 року з метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за договором позики від 15.07.2008 року, між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим № 2787. За умовами вказаного договору відповідач [PERSON] передав позивачу в іпотеку квартиру № [ADDRESS] (а.с. 61. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.08.2015 року, яке згідно до відмітки суду набрало законної сили по цивільній справі № 643/19591/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, позовні вимоги [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 331 464,96 грн., що є еквівалентом 15 012 доларів США, неустойку в сумі 391 600 грн. та судові витрати в розмірі 3441 грн (а.с. 16-17). 01.03.2016 року від імені кредитора відповідачу [PERSON] засобами поштового зв'язку була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки за іпотечним договором. Відповідно до положення п. 8 Іпотечного договору, відповідач [PERSON] погодився із тим, що будь-яка кореспонденція на його ім'я має надсилатися на адресу його мешкання, вказану в цьому договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою через п'ять днів з моменту її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою (а.с.20, 21, 22). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпротекодержатель (Позивач) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. При цьому ціна продажу предмета іпотеки, згідно з ч. 6 ст. 38 Закону встановлюється на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Укріїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова Пленуму), право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно п. 41 Постанови Пленуму при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Згідно п. 5 іпотечного договору,сторонами погоджено вартість предмета іпотеки у розмірі 39 000 грн., тобто заборгованість за кредитним договором є більшою, ніж вартість предмета іпотеки. Відповідно до правової позиції Верховного суду України , викладеної у рішенні від 04.09.2013 року у справі №6-73цс13, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. На підставі викладеного, суд вважає що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, надання позивачу права продажу предмета іпотеки, з наданням всіх повноважень продавця підлягають задоволенню. Згідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п.п. 37 та 43 Постанови Пленуму невиконання вимог ч. й ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцб та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так, матеріали справи містять докази направлення відповідачу [PERSON] позивачем вимог щодо наявної заборгованості, звернення стягнення та виселення (а.с. 20 - 22). На підставі викладеного, суд вважає, що позов в частині виселення відповідача [PERSON] та передання предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], в управління позивача на період до його реалізації, обґрунтований та підлягає задоволенню. Суд ухвалює рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та в межах пред'явлених позовних вимог підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 1054 ЦК України,

Outcome: approved