Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що з 09.01.1990 року він працював лікарем-стоматологом в оздоровчому комплексі УПТК тресту "Вінницядорстрой". В подальшому підприємство кілька разів перейменовувалось і змінювалась його структура, в результаті чого 01.05.2011 року його було переведено на посаду лікаря-стоматолога лікувально-профілактичного закладу в адміністративно-господарчу групу Відкритого акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" згідно наказу №266-Кр від 04.05.2011 р. З 19.07.2011 р. ВАТ "Південьзахідшляхбуд" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд". 01.04.2014 року згідно наказу № 122-Кр від 27.03.2014 р. його звільнено у зв'язку з скороченням штату і чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено запис № 15 у розділі "Відомості про роботу" його трудової книжки. Відповідно до наказу № 122-Кр бухгалтерія підприємства мала виплатити йому компенсацію за невикористану основну відпустку тривалістю 21 календарний день та додаткову відпустку за ненормований робочий день тривалістю 6 календарних днів за період роботи з 06.03.2013 р. по 01.04.2014 р., всього за 27 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Проте у день звільнення 01.04.2014 року вказані виплати підприємством проведені не були, крім того підприємство не виплатило йому нараховану заробітну плату за жовтень 2013 р. - березень 2014 р. включно. Всього підприємство не виплатило йому у день звільнення нараховану заробітну плату у розмірі 11 708, 58 грн. На цю суму ним 29.04.2014 року до Вінницького міського суду Вінницької області було подано заяву про видачу судового наказу. Розрахунковим періодом для розрахунку середньої заробітної плати є лютий-березень 2014 року. Середня заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за лютий-березень 2014 р на кількість відпрацьованих робочих днів у цих місяцях. Тобто (1482,00+745,66): (12+6)= 123,75 грн. - середньоденний заробіток працівника. Оскільки він був звільнений 01.04.2014 року і це був день, в який згідно ст. 116 КЗпП України підприємство мало провести з ним розрахунок. Таким чином, період затримки розрахунку становить з 02.04.2014 р. по 26.05.2014 р. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку і про зменшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди) становить 4 331 грн. 25 коп. Відповідач не виплатив йому заробітну плату за 6 місяців роботи, компенсацію за щорічну відпустку, вихідну допомогу. Такі дії відповідача завдають йому моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях. Він пропрацював на підприємстві до дня звільнення 24 роки, за цей час сумлінно і чесно виконував трудові обов'язки. Через невиплату грошових коштів, що належать йому від підприємства, його сім'я поставлена у скрутне матеріальне становище, він втратив можливість утримувати свою родину. Він втрачає душевний спокій, в нього погіршилось самопочуття, він змушений докладати додаткових зусиль, щоб отримати належну заробітну плату від підприємства, домогтися довідок про зарплату, отримати завірену копію трудової книжки. Це ускладнюється тим, що підприємство знаходиться у стадії ліквідації, вже відбулося скорочення управлінського апарату і отримати елементарні документи або відповіді вкрай важко. Він був змушений звертатися за юридичною допомогою, звертатися до суду за видачею судового наказу. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, шкоду заподіяну душевними переживанням і порушенням права на отримання заробленої заробітної плати, необхідністю докладати зусилля для стягнення з відповідача того, що належить йому згідно закону оцінює (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди) в 3 000 грн. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" на його користь (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку і про зменшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди) 4 331 грн. 25 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3 000 грн. компенсації моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та суду пояснила, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити заробітну плату, однак на даний час кошти не виплачено, що порушує права позивача. Крім того, даними неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду. Просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного вирішення спору. Відповідач Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд" в судове засідання свого представника не направило, хоча своєчасно було повідомлене про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення. Суд, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії наказу Приватного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" № 122-Кр від 27.03.2014 року [PERSON], лікаря-стоматолога ПАТ "Південьзахідшляхбуд" (адміністративно-господарська група, лікувально-профілактичний заклад) було звільнено з посади 01.04.2014 року в зв'язку із скороченням штату і чисельності, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказано виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану основну відпустку тривалістю 27 календарних днів та додаткову відпустку за ненормований робочий день тривалістю 6 календарних днів за період роботи з 06.10.2013 року по 01.04.2014 року та вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" від 08.05.2014 року №512, [PERSON] станом на 28.04.2014 року підприємство заборгувало зарплату за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року в розмірі 11 708 грн. 58 коп. Як вбачається із судового наказу №127/8716/14-ц виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 05.05.2014 року з Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату на користь [PERSON] в сумі 11 708 грн. 58 коп. Судовий наказ набрав законної сили 27.05.2014 року та виданий стягувачеві 28.05.2014 року для пред'явлення до виконання. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. п. 5, 8 вищевказаної постанови нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства „Південьзахідшляхбуд" на його користь (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку і про зменшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди) 4 331 грн. 25 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2014 року по 26.05.2014 року, 3 000 грн. компенсації моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Із довідки Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" від 28.04.2014 року №01201200239 про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття) вбачається, що нарахована заробітна плата позивачу за лютий 2014 року становить 1 482 грн. 00 коп. та за березень 2014 року становить 745 грн. 66 коп. Як вбачається із табелів робочого часу за лютий та березень 2014 року позивачем відпрацьовано 18 робочих днів, отже середньоденна заробітна плата становить (1482,00+745,66): (12+6)= 123 грн. 75 коп. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку з 02.04.2014 року по 26.05.2014 року складає 35 днів. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.04.2014 року по 26.05.2014 року складає 4 331 грн. 25 коп. (35 роб. днів х 123 грн. 75 коп.). Як встановлено в судовому засіданні, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити за час затримки розрахунку при звільнені за період з 02.04.2014 року по 26.05.2014 року складає 4 331 грн. 25 коп., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог та доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, як це передбачено ст. 60 ЦПК України. Натомість відповідачем не доведено відсутність його вини в невиплаті позивачеві в день звільнення заробітної плати та всіх сум, що належать йому від підприємства. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Так, п.п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В позовній заяві позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано моральних страждань, в нього порушився сон, погіршився стан здоров'я, він змушений був приймати лікарські препарати, крім того, він та його сім'я були поставлені в скрутне матеріальне становище, він втратив можливість утримувати свою родину, він змушений докладати значних зусиль для налагодження нормального життя, тому у відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідача на його користь 3 000 грн. 00 коп. Під час судового розгляду справи на підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд прийшов до висновку, що в результаті неправомірних дій відповідача мало місце порушення прав позивача, які гарантовані законодавством України, позивач без законних підстав був позбавлений можливості отримувати належну винагороду за працю, унаслідок чого був поставлений у скрутне матеріальне становище, поніс моральні страждання, змушений був докладати значних зусиль для налагодження нормального життя, чим позивачу заподіяно моральну шкоду і обов'язок по її відшкодуванню слід покласти на відповідача. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступінь вини відповідача в спричиненні цієї шкоди, та виходячи з засад об'єктивності та справедливості приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування позивачу судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із договору про надання правової допомоги від 08.05.2014 року, укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON], розрахунку витрат на оплату правової допомоги адвоката від 08.05.2014 року та квитанції від 08.05.2014 року, позивачем понесено витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. Оскільки, позивачем на підтвердження того, що ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. надано відповідні докази, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення заробітної плати, а тому в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved