Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 28.08.2014 року Грибовицькою сільською радою Жовківського району Львівської області, актовий запис № 4. Від спільного шлюбу у них народилася одна дитина, син, [PERSON] , [INFO] , який на даний момент проживає разом із нею. Позивач стверджує, що 28.12.2017 року рішенням Жовківського районного суду Львівської області шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину, а тому просить ухвалити рішення, яким стягувати кошти на утримання дитини, [PERSON] , 2016 року народження, із відповідача, [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня пред`явлення позову. Також позивач просить відповідно до вимог ЦПК України забезпечити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Від неї на адресу суду не надходило заперечень проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, а саме: [ADDRESS] . Конверти, якими надсилалися судові повістки, ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, позовна заява із додатками повернулися на адресу суду із відміткою «адресат тимчасово відсутній за даною адресою». В той же час суд враховує, що із листа Староскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області № 341 від 23.12.2019 року вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд бере до уваги, що від відповідача на адресу суду не надходило жодних клопотань, заяв, в тому числі про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву, заперечень. А тому суд приходить до висновку, що відповідач не з`явився в судові засідання без поважних причин. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ч. 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлявся неодноразово про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання, неодноразово не з`явився в судові засідання без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану нею заяву про розгляд справи у її відсутності та без участі відповідача й про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. На переконання суду, неодноразові неявки відповідача [PERSON] в судові засідання свідчать про його байдуже ставлення до результату розгляду справи. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано Виконавчим комітетом Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області 28.08.2014 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, про що 28.08.2014 року складено відповідний актовий запис № 4. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] . Як стверджує позивач у позовній заяві та підтверджується копією рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22.12.2017 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 28.08.2014 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис № 4 розірваний. За час перебування сторін у шлюбі в них народився син, [PERSON] , [INFO] , про що 20.07.2016 року у Виконавчому комітеті Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області було складено відповідний актовий запис № 15. Батьком дитини є [PERSON] , тобто відповідач у справі, матір`ю- [PERSON] , тобто позивач у справі. З довідки № 930/02-22 від 10.12.2019 року, яка видана Грибовицькою сільською радою Жовківського району Львівської області, вбачається, що дитина сторін, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], де зареєстрована та проживає і позивач [PERSON] . З матеріалів справи не вбачається жодних доказів про те, що дитина знаходиться на утриманні відповідача, не подано доказів на підтвердження цього і самим відповідачем. Суд бере до уваги і твердження позивача в позовній заяві про те, що відповідач жодним чином не допомагає утримувати дитину, ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України. А тому суд приходить до висновку, що дитина проживає разом із матір`ю, позивачем у справі, знаходиться на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідачем не виконано обов`язку щодо подання доказів, зокрема ним не доведено, що дитина перебуває на його утриманні, він її забезпечує матеріально, а тому враховуючи те, що зі слів позивача дитина знаходяться виключно на її утриманні, доказів про те, що відповідач добровільно надає кошти на її утримання немає, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Враховуючи його молодий вік, відсутність будь-яких даних про те, що відповідач є непрацездатним, суд приходить до висновку про можливість виконання відповідачем обов`язків по утриманню дитини, що передбачено чинним законодавством. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 року» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Дитина позивача та відповідача не досягнула 6 років. Враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, який з 1 грудня 2019 року становить 1779,00 гривень, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як про це просить позивач, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 4723,00 грн., обов`язок батьків щодо утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, беручи до уваги насамперд інтереси дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] необхідно стягувати кошти на утримання (аліменти) малолітньої (неповнолітньої) дитини, а саме сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 10.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на переконання суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька, враховуючи потреби дитини, буде сприяти можливості отримати право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд не може допустити порушення прав дитини та всупереч нормі ст. 182 Сімейного Кодексу України ухвалити рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, як про це просить позивач, оскільки законодавством визначено, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. А тому суд, виходячи із норми ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що аліменти із відповідача на утримання дітей підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову, яким є 10.12.2019 року, що підтверджується штампом на позовній заяві (аркуш справи № 1). Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved