Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, 06 лютого 1999 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (у подальшому змінив прізвище на " [PERSON] "). На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Позивач стверджувала, що малолітній [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад, у зв`язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі №756/15938/18 його було визнано недієздатним. Як зазначила у своїй позовній заяві [PERSON] , її син [PERSON] є непрацездатним, мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні. Покликаючись на норму ст. 198 СК України, позивач просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 18 грудня 2019 року. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що він не ухиляється від обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , проте позивач відмовилась від її отримання. Також відповідач стверджував, що він страждає на хронічне неврологічне захворювання, йому встановлено ІІ групу інвалідності, а його можливість працевлаштування обмежена. [PERSON] вказав, що він не отримує жодного доходу від здачі в найм об`єктів нерухомості, які йому належать на праві власності. При стягненні аліментів на утримання [PERSON] відповідач також просив урахувати, що його син отримує пенсію по інвалідності, а позивач - щомісячну грошову допомогу, у зв`язку з чим не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. У подальшому відповідач подав уточнення до відзиву на позовну заяву [PERSON] , в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач подала до суду відповідь на відзив, де зазначила про необґрунтованість доводів відповідача, які він навів у відзиві. Так, [PERSON] вказала, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , гаражного боксу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які він здає у найм та отримує високий дохід. Також [PERSON] зазначила, що відповідач отримує пенсію та заробітну плату, натомість [PERSON] не отримує пенсії по інвалідності, а позивач не працює, позаяк змушена здійснювати постійний догляд за сином. [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що він не може надавати допомогу на утримання сина [PERSON] , а тому просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Суд, заслухавши вступні слова позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. 06 лютого 1999 року [PERSON] (у подальшому змінила прізвище на " [PERSON] ") та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис №144 (а. с. 11-13). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (а. с. 14-16). 14 березня 2001 року шлюб, укладений між сторонами справи, було розірвано (а. с. 11). Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). СК України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина". Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Матеріалами справи засвідчується, що [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад, є особою з інвалідністю ІІ групи. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі №756/15938/18 його було визнано недієздатним (а. с. 18, 19). [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] , яку призначено його опікуном (а. с. 19). [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію, та особам з інвалідністю" у сумі 1638,00 грн на місяць (а. с. 180-181). Відомостей про те, що [PERSON] отримує будь-який інший дохід, зокрема пенсію по інвалідності, матеріали справи не містять (а. с. 86). Зважаючи на те, що [PERSON] має важке захворювання, потребує лікування, ураховуючи розмір щомісячного доходу [PERSON] , суд вважає, що він має необхідність у матеріальній допомозі. Саме по собі отримання [PERSON] соціальної допомоги у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, без урахування інших обставин, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі, не вказує на те, що [PERSON] не потребує матеріальної допомоги від батька (такий висновок суду корелюється з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованою у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц). Відповідач [PERSON] хворіє на хронічне неврологічне захворювання, є особою, якій встановлено інвалідність ІІ групи (а. с. 50, 51). Незважаючи на це з урахуванням обмежень, встановлених Медико-соціальною експертною комісією, відповідач працює в комунальному концерні "Центр комунального сервісу" (а. с. 176). Також [PERSON] отримує пенсію по інвалідності (а. с. 48, 176). Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , гаражного боксу, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21-22). Інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні [PERSON] немає. При цьому, суд звертає увагу на те, що непрацездатність батька [PERSON] не свідчить про те, що відповідач надає йому утримання. Наведені вище обставини у сукупності, на думку суду, дозволяють зробити висновок, що [PERSON] має матеріальну можливість утримувати сина [PERSON] За положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх сина, дочку у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і сином, дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Ураховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] , відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних осіб на утирманні, наявність у [PERSON] двох квартир та гаражного боксу, а також матеріальне становище матері [PERSON] - [PERSON] , яка не працює та не отримує жодного іншого доходу, окрім допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року №1192 "Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею", суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] має становити 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 грудня 2019 року і на увесь період непрацездатності [PERSON] За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 цієї статті). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже він звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial