Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ) інформацію, поширену ним [INFO] під час проведення прямого ефіру з кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі [NUMBER] [PERSON] , у групі " [INFO]", зареєстрованої у соціальній мережі " Facebook ", наступну інформацію « Я просто знаю тому , що я займаюсь. «Вхідний білет». От у нас дуже популярним останні 20 років правління нашого вельмишановного, як кажуть, було таке: «вхідний білет». Тому що всі олександрійці дуже багато знають, коли приїжджали сюди інвестори різні. Коли приїжджали люди, які хотіли тут щось відроджувати, щось робити нове. Але їм називалися «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах і вони звідси тікали. Останні були німці» (час ефіру з 00.21.36 - 00.22.07), та зобов`язати [PERSON] не пізніше десяти днів після набрання рішенням суду законної сили, особисто спростувати поширену ним дану інформацію. При цьому текст спростування не повинен містити редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені [PERSON] . Спростування повинно мати посилання на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, суд, який постановив рішення, а також мати заголовок такого змісту: «Спростування недостовірної та негативної інформації стосовно [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] )». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] [INFO] під час проведення прямого ефіру з кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі [NUMBER] [PERSON] у групі " [INFO] ", зареєстрованої у соціальній мережі " Facebook ", публічно розповсюдив серед глядачів, отже невизначеного кола осіб, недостовірну та негативну інформацію, яка принижує його честь та гідність, а саме (мовою оригіналу): « Я просто знаю тому, що я займаюсь. «Вхідний білет». От у нас дуже популярним останні 20 років правління нашого вельмишановного, як кажуть, було таке: «вхідний білет». Тому що всі олександрійці дуже багато знають, коли приїжджали сюди інвестори різні. Коли приїжджали люди, які хотіли тут щось відроджувати, щось робити нове. Але їм називалися «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах і вони звідси тікали. Останні були німці» (час ефіру з 00.21.36 - 00.22.07). Зі змісту фрази висловленої [PERSON] , а саме: «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах» можна зробити висновок, що [PERSON] стверджує, що позивач намагається отримати шляхом зловживання своїм службовим становищем Олександрійського міського голови неправомірну вигоду від суб`єктів господарювання, які є потенційними інвесторами нашого міста, зокрема, за те, що не буде перешкоджати їм займатись підприємницькою діяльністю. При цьому користувачі соціальної мережі "Facebook" (глядачі даного прямого ефіру) розуміють, що отримання неправомірної вигоди шляхом зловживання службовим становищем є кримінально караним діянням, забороненим статтею 368 КК України. Таким чином, [PERSON] під час прямого ефіру, донесеного через соціальну мережу "Facebook" до невизначеного кола осіб та який переглянуло вже більше 5000 осіб, прямо та безапеляційно звинуватив позивача у вчиненні кримінального правопорушення корупційної спрямованості, а відтак розповсюдив інформацію, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію позивача, адже є недостовірною та негативною. Жодних доказів на підтвердження своєї інформації [PERSON] під час прямого ефіру надано не було, отже, інформація, викладена [PERSON] , є недостовірною. 01 листопада 2019 року представником позивача - адвокатом Гулим А.В. подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить визнати недостовірною та такою, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ) інформацію, поширену [INFO] [PERSON] (що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) під час проведення прямого ефіру з кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі [NUMBER] [PERSON] , у групі " [INFO]", зареєстрованої у соціальній мережі " Facebook ", наступну інформацію « Я просто знаю тому , що я займаюсь. «Вхідний білет». От у нас дуже популярним останні 20 років правління нашого вельмишановного, як кажуть, було таке: «вхідний білет». Тому що всі олександрійці дуже багато знають, коли приїжджали сюди інвестори різні. Коли приїжджали люди які хотіли тут щось відроджувати, щось робити нове. Але їм називалися «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах і вони звідси тікали. Останні були німці» (час ефіру з 00.21.36 - 00.22.07), та зобов`язати [PERSON] спростувати поширену ним [INFO] під час проведення прямого ефіру з кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі [NUMBER] [PERSON] , у групі " [INFO]", зареєстрованої у соціальній мережі " Facebook ", наступну інформацію « Я просто знаю тому , що я займаюсь. «Вхідний білет». От у нас дуже популярним останні 20 років правління нашого вельмишановного, як кажуть, було таке: «вхідний білет». Тому що всі олександрійці дуже багато знають, коли прижджали сюди інвестори різні. Коли приїжджали люди, які хотіли тут щось відроджувати, щось робити нове. Але їм називалися «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах і вони звідси тікали. Останні були німці» (час ефіру з 00.21.36 - 00.22.07). Зазначене спростування повинно відбутися особисто [PERSON] (що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) не пізніше десяти днів після набрання рішенням суду законної сили, шляхом викладення відеозвернення у групі "[INFO] ", зареєстрованої у соціальній мережі "Facebook". При цьому зазначене відеозвернення не повинно містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені [PERSON] . У відеозверненні повинно міститься посилання на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, суд, який постановив рішення, а також бути заголовок такого змісту: «Спростування недостовірної та негативної інформації стосовно [PERSON] ». 04 грудня 2019 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду було прийнято заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Гулого А.В. про зміну предмету позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. 04.12.2019 року та 28.01.2020 року представник відповідача надав відзиви на позовну заяву, в яких зазначає, що [PERSON] жодним чином не доведено, що висловлювання відповідача стосується саме його, а тим більше, зачіпає його честь, гідність та ділову репутацію як міського голови та почесного громадянина міста. Вважає, що за відсутності належних та допустимих доказів того, що оприлюднене [PERSON] у соціальній мережі Facebook висловлювання стосувалося саме Олександрійського міського голови [PERSON] , а не будь-якої іншої особи, заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені. Більше того, оспорюване позивачем висловлювання вирване з контексту, що не дає змоги розкрити зміст бесіди відповідача із співрозмовником та, відповідно, надати йому належну юридичну оцінку. Оскільки висловлювання [PERSON] не містило фактичних даних, його можна розцінювати виключно як оціночні судження. При цьому, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів того, що вони стосувалися діяльності Олександрійського міського голови [PERSON] , висловлені вони по відношенню до невідомої особи. Остання обставина взагалі виключає можливість звернення [PERSON] до суду з даним позовом в силу положень ст. 4 ЦПК України. З огляду на зазначені обставини позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а отже задоволенню не підлягають. В судовому засіданні представник позивача Гулий А.В. змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, зазначив, що [PERSON] [INFO] під час проведення прямого ефіру з кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі [NUMBER] [PERSON] у групі " [INFO] ", зареєстрованої у соціальній мережі " Facebook ", публічно розповсюдив серед глядачів, отже невизначеного кола осіб, недостовірну та негативну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію такого змісту (мовою оригіналу): « Я просто знаю тому, що я займаюсь. «Вхідний білет». От у нас дуже популярним останні 20 років правління нашого вельмишановного, як кажуть, було таке: «вхідний білет». Тому що всі олександрійці дуже багато знають, коли приїжджали сюди інвестори різні. Коли приїжджали люди, які хотіли тут щось відроджувати, щось робити нове. Але їм називалися «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах і вони звідси тікали. Останні були німці» (час ефіру з 00.21.36 - 00.22.07). Дане відео триває більше 30хв. та повністю стосується діяльності міського голови [PERSON] .. Інформація, яка подана, є негативною і стверджувальною та вказує на те, що міський голова нібито створив корупційну перепону, яка заважає інвесторам приймати участь або так чи інакше проводити свою підприємницьку діяльність в м. Олександрії. Тому подана інформація дає слухачам чи спостерігачам зрозуміти, що міський голова діє незаконно, порушує закон або намагається його порушити, чи створити для цього передумови. Зазначає, що ця інформація не була оціночним судженням, а мала стверджувальний характер, оскільки відповідач декілька разів наголошував, що він чітко знає, що такі діяння вчиняються. Інформація подавалась як фактаж та несла повний негатив і є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача як міського голови. Безпосередньо на відео на 2 хв. 38 сек., 3 хв. 18 сек., 8 хв. 27 сек., 11 хв., 12 хв., 18 хв. та 21 хв. згадується про діяльність [PERSON] , як міського голови. Все відео присвячене м. Олександрії, інвесторам, заводам. [PERSON] ділиться своїми думками, як розвивати промисловість в м. Олександрії на відміну від [PERSON] - його основного конкурента під час передвиборчої компанії. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, пояснив, що жодного слова стосовно міського голови в інтерв`ю не має. Ніякі слова не зачіпають інтересів позивача як міського голови. Вважає вимоги безпідставними, а слова в інтерв`ю - оціночними судженнями, що також підтверджується практикою Європейського суду (справа "Лінгенс проти Австрії", рішенням Верховного суду та безпосередньо рішенням Кропивницького апеляційного суду в справі №398/982/19 від 23.09.2019 року, відповідно до яких необхідно розрізняти фактичні дані і оціночні судження. Висловлювання, які були зроблені відповідачем не можуть бути оцінені як фактичні дані, а лише є оціночними судженнями. Зокрема, на це вказують застосування мовно-стилістичних висловів "вельмишановний", "20 років правління", "вхідний білет". Дійсно в інтерв`ю згадується в окремих висловлюваннях [PERSON] , але вони не стосуються основного контексту. Вислухавши вступне слово учасників справи, всебічно, повному, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявних у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. З відеозапису на диску інтерв`ю [PERSON] з кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі [NUMBER] [PERSON] вбачається, що під час розмови з 00.21.36 - 00.22.07 хвилин ефіру [PERSON] було надано наступну інформацію « Я просто знаю тому , що я займаюсь. «Вхідний білет». От у нас дуже популярним останні 20 років правління нашого вельмишановного, як кажуть, було таке: «вхідний білет». Тому що всі олександрійці дуже багато знають, коли приїжджали сюди інвестори різні. Коли приїжджали люди, які хотіли тут щось відроджувати, щось робити нове. Але їм називалися «вхідні білети» як ми розуміємо які виражалися у грошах і вони звідси тікали. Останні були німці» Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Аналогічні положення містяться в ст. 1 Закону України «Про інформацію». В ст.ст. 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом з цим, ст. 34 Конституції України гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. За змістом ст. 278 ЦК України, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права - це спосіб захисту особистих немайнових прав фізичної особи. Мета застосування даного способу зводиться до того, що у випадку порушення особистого немайнового права особа має право вимагати припинити поширення інформації, якою здійснюється це порушення. Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Однак, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №398/3481/18, від 20 березня 2019 року у справі №758/14324/15-ц 24 квітня 2019 року у справі №569/5269/16-ц. При цьому, оцінюючи висловлювання, яке позивач просить визнати недостовірним та таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, його потрібно оцінювати в контексті всього інтерв`ю, з якого вбачається, що відповідач як інтерв`юер висловлює своє бачення діяльності органів місцевого самоврядування в контексті парламентських виборів 2019 року. При цьому, відповідач застосовує такі формулювання як «20 років правління, вхідний білет», тобто висловлює свою позицію як журналіст, яка ґрунтуються на оцінці діяльності органів влади та посадових осіб. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (справа від 06 жовтня 2015 року «Карпюк та інші проти України» (Karpyuk and others v. Ukraine). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, однак її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (справа «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 липня 2010 року (Gazeta Ukraine-tsentr v. Ukraine)). Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Зазначені особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №127/24530/16-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №646/1266/16-ц. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Фельдек проти Словаччини" (Case of Feldek v. Slovakia) по заяві N 29032/95) від 12 липня 2001 року, сприяння вільній політичній дискусії є дуже важливою рисою демократичного суспільства. Він приділяє найбільше уваги свободі вираження поглядів у контексті політичної дискусії та вважає, що для виправдання обмежень політичних висловлювань потрібні дуже серйозні підстави. Якщо дозволяти широкі обмеження політичних висловлювань, в окремих випадках це, безсумнівно, впливатиме на повагу до свободи вираження поглядів взагалі у цій державі (п.83). Суд визнає, що повідомлення заявника було оцінним судженням, достовірність якого не підлягає доведенню. Воно було зроблено у контексті вільної дискусії з питання, що становить загальний інтерес, а саме - політичного розвитку Словаччини у світлі його історичних передумов. Це повідомлення стосувалося державного діяча, міністра Уряду, стосовно якого межі прийнятної критики є ширшими, ніж для приватної особи. (п.85). Судом встановлено, що в контексті інтерв`ю висловлювання відповідача стосувалося саме позивача як публічної особи, який перебуває на посаді Олександрійського міського голови, а відтак, будь-яка інформація навколо його особи становить суспільний інтерес. Суд враховує, що позивач є публічною собою, займає посаду Олександрійського міського голови, і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконуває або виконував свої функції. При цьому, зазначене інтерв`ю було опубліковано під час парламентських виборів 2019 року, на яких позивач та [PERSON] , інтерв`юером якого був відповідач, були кандидатами в народні депутати, та у висловлюванні, що є предметом спору у справі, відсутні елементи стверджувального характеру. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оспорювана інформація є оціночними судженнями відповідача, висловлює власні погляди відповідача, містить критичні висловлювання та припущення, а також з огляду на публічність позивача [PERSON] який є головною посадовою особою територіальної громади м. Олександрії, оспорюванна інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно позивача, тому суд вважає, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивачів та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ними судові витрати.

Outcome: dismissed