Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третьої особи Приватного нотаріуса Дрогобицького міськрайонного нотаріального округу Лаганяк\~ Р.І., про визнання недійсним прилюдні торги, визнання неправомірними дій державної виконавчої служби щодо проведення прилюдних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, усунення перешкод у користуванні будинком та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 27.09.2010р. приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І. видано [PERSON] свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №1400. Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що нотаріус відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі протоколу від 11.06.2019р. №03/036/10і-1 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції 22.09.2010р. посвідчує, що [PERSON], який зареєстрований у [ADDRESS], ідентифікаційний номер за ДРФО [NUMBER], належить на праві власності, що складається з житлового будинку, який складається з трьох кімнат житловою площею 47,3 кв.м., кухні, кухні-їдальні, приміщення санвузла, двох коридорів та підвалу, загальна площа будинку - 100,4 кв.м. із надвірними будівлями і спорудами: - огорожею літ. «1-2», колодязем літ. «К», що заходяться за адресою: [ADDRESS] (шістдесят) і які належать [PERSON] на підставі Договору міни житлових будинків, посвідченого Першою Дрогобицькою держнотконторою 22.03.2004 року за р. №2-696, зареєстрованого у Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 25.03.2004 року у книзі №1 за №214, реєстраційний номер 5118695 та земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, площею 0,1228 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер - [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], і яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Почаєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області 29.09.2008 року на підставі рішення 4 сесії 2 скликання Почаєвицької сільської ради № 44 від 01.12.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010844100042, загальною площею вартістю 337 540 грн., на які відсутні будь-які обтяження чи заборони відчуження, оскільки торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON]: Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами - на підставі Договору міни житлових будинків, посвідченого Першою Дрогобицькою держнотконторою 23.03.2004 року за р. №2-696; земельна ділянка - на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Почаєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області 29.09.2008 року. Вважає, що вказане свідоцтво видане відповідачу [PERSON] неправомірно, реєстрація речового права на спірне майно (житловий будинок та земельну ділянку) проведена з грубим порушення чинного законодавства враховуючи наступне. У свідоцтві нотаріус посилається на протокол від 11 червня 2010 року за №03/036/10і-1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки), який складений Львівською філією приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція». З цього протоколу вбачається, що торги, призначені на 11 червня 2010 року ( в приміщенні ВДВС Дрогобицького РУЮ м.Дрогобич, вул.22 Січня, 37) не відбулися у зв'язку із відсутністю зареєстрованих покупців; на лот № 1 виставлено одноповерховий житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 100 4 кв. м., житловою площею 47, 3 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,1228 кв.м.. Водночас, організація зазначених прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого порядку, який визначає примусову реалізацію арештованого майна, яке перебуває в іпотеці. Так, 08 вересня 2008 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку другої черги нерухомого майна, а саме - житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 100,4 кв.м., житловою 47,3 кв.м. Земельна ділянка площею 0,1228 га по [ADDRESS] не була предметом цього Договору. Відповідно до п.1.5.4. цього Договору на предмет іпотеки-земельну ділянку, якщо на неї отримано державний акт про право власності тоді укладається Додаткова угода, якою вноситься зміни до опису Предмета іпотеки. Як вбачається, такої Додаткової угоди не було укладено, отже земельна ділянка не могла бути предметом іпотеки, вважаючи на те, що право власності на землю було отримано позивачем 29.09.2008 р. Зазначене майно знаходилося в іпотеці першої черги Західного ГРУ «Приват Банку». Листом від 08.09.2008 року за № 4/3402 банк повідомив, що не заперечує проти надання житлового будинку загальною площею 74,8 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] за умови сплати заборгованості по кредитних договорах у строк до 09.09.2008 року. Вказану заборгованість зобов'язувався сплатити відповідачу [PERSON] перед банком, після чого він міг би набути прав іпотекодержателя на спірний будинок. Поряд з цим, відповідач не сплатив борги позивача перед банком. Невідомо якими неправомірними діями він отримав документи про погашення кредитних боргів позивача. Окрім цього, порядок продажу арештованого майна визначено ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Також порядок реалізації арештованого майна, станом на момент проведення прилюдних торгів (11.06.2010 року), регулювався й Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рабінович А.В. підтримала заявлені позовні вимоги свого довірителя в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовні заяві, вважає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнав та послався на письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи, просить в позові відмовити. Представник відповідача - представника Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Львівській області - Костишин Н.Р. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та дав аналогічні пояснення, викладені у письмовому відзиві, просить в задоволенні заявлених вимог відмовити. В судове засідання представник ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» не з»явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності представника ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» на підставі наявних доказів по справі. Третя особа - Приватний нотаріус Дрогобицького міськрайонного нотаріального округу Лаганяк\~ Р.І. в судове засідання не з»явилася, однак від неї поступило клопотання, в якому вказала, що просить проводити розгляд справи у її відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справі. Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені заявлених позовних вимог слід відмовити. В судовому засіданні не оспорюється той факт, що 27 вересня 2010 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І. видано [PERSON] свідоцтво, зареєстроване в реєстрі під №1400, зі змісту якого вбачається, що нотаріус посвідчив, що [PERSON], який зареєстрований у м.Львові на [ADDRESS], належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який складається з трьох кімнат житловою площею 47,3 кв.м., загальної площі - 100,4 кв.м. із надвірними будівлями і спорудами, що заходяться за адресою: [ADDRESS], і які належать [PERSON] на підставі Договору міни житлових будинків, посвідченого Першою Дрогобицькою держнотконторою 22.03.2004 року за р. №2-696, зареєстрованого у Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 25.03.2004 року у книзі № 1 за № 214, р.р. 5118695 та земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, площею 0,1228га, кадастровий номер - [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Почаєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області 29.09.2008 року на підставі рішення 4 сесії 2 скликання Почаєвицької сільської ради № 44 від 01.12.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010844100042. Крім того, не оспорюється той факт, що 08 вересня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку другої черги нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 100,4 кв.м., житловою 47,3 кв.м. Крім того, судом взято до уваги той факт, що порядок продажу арештованого майна визначено ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Крім того, порядок реалізації арештованого майна, станом на момент проведення прилюдних торгів (11.06.2010року), регулювався тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5. Так, згідно п.п.1.1. Положення (в редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів), це Положення визначало умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок,що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно. П.п.2.1. та 2.2. Положення було визначено, що під поняттям «арештоване нерухоме майно» слід розуміти майно боржника, на яке звернено стягнення і яке підлягає реалізації, а під поняттям «прилюдні торги» - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до п. 1.4. Положення, організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку". Ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів) передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, а якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно приписів ст.41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якої перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3.1. Положення, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота. Згідно п.3.2. Положення, Спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 N74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15.12.99 за №865/4158 (із змінами і доповненнями). Відповідно до ч.ч.5, 6, 7 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент проведення прилюдних торгів), не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає оцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути оцінене не більш як на 30 відсотків. У разі не реалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно оцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. Крім того, в судовому засіданні не оспорюється той факт, що відповідно до норм Закону «Про виконавче провадження» для проведення оцінки нерухомого майна, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність, відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Так, згідно ст.10 цього Закону, оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником, а ст.11 зазначає укладення такого договору у письмовій формі та його істотні умови. Відповідно до п.3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440, дата оцінки - це дата (число, місяць і рік), на яку проводиться оцінка майна та визначається його вартість. Всі розрахунки при визначенні вартості майна проводяться з урахуванням ринкової кон'юнктури саме на цю дату (ціни, курс валюти, показники інфляції, законодавчі вимоги і т.д.)копії, відповідно на яких відсутні позначення «Згідно з оригіналом». Відповідно до ст.18, 24, 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час проведення прилюдних торгів, до початку примусового виконання рішення суду держвиконавець повинен пересвідчитись чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження, чи вчинені ним дії спрямовані на добровільне його виконання, в разі накладення арешту на майно - чи не виявляє останній бажання реалізувати своє право на самостійний продаж цього майна, впродовж встановленого виконавцем строку. Крім того, судом взято до уваги те, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлюються правила та порядок проведення прилюдних торгів, а лише визначаються підготовчі дії державного виконавця з метою проведення прилюдних торгів. Питання, пов'язані з проведенням прилюдних торгів, регламентуються Тимчасовим Положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. №68/5. Згідно п.3.17 Положення, державний виконавець, стягував та боржник можуть бути присутні на прилюдних торгах безоплатно. При цьому, в Положенні зазначено, що державний виконавець має право бути присутнім на прилюдних торгах, але не може бути їх учасником. Аналогічне застереження щодо участі боржника відсутнє. Відповідно до ст.72 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про придбання житлового будинку з прилюдних торгів видається на підставі відповідної копії акту про продаж з прилюдних торгів. Вказане стверджується також п.131 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Отже, підставою для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є звернення покупця та подання ним документів, які безспірно встановлюють факт набуття ним права власності внаслідок прилюдних торгів, а таким документом є акт про продаж з прилюдних торгів, який після видачі свідоцтва залишається у справі нотаріуса. Згідно ст.650 ЦК України, особливості укладення договорів на аукціонах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Прилюдні торги - це продаж майна, за результатами, яких укладається договір купівлі- продажу між організатором торгів та його переможцем, який оформляється у вигляді протоколу проведення торгів, і його як і будь-який інший договір може бути визнано недійсним з підстав, передбачених законом, а тому аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що відсутні підстави недійсності правочину, укладеного за результатами прилюдних торгів. Укладене і посвідчене нотаріусом Свідоцтво про право власності за своїм змістом не є правочином, а є нотаріальною дією. Визнання вказаного документа недійсним не відповідає вимогам ст.203 та ч.І ст.215 Цивільного Кодексу України, яка визначає: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу». Такі роз'яснення є в Узагальненні судової практики, здійсненої Верховним судом України на виконання вимог Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Правова позиція Верховного Суду України у справі №6-103цс16 визначена так: «Норми закону «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем». Аналогічна правова позиція Верховного Суду України визначена у Постанові судових палат у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 18.11.2015р., справа №6-28цс 15, а тому саме в такому порядку і в такий спосіб було проведено виконавче провадження по примусовому виконанні судових рішень по стягненню боргу солідарно з боржника - іпотекодавця [PERSON] та боржника [PERSON] з дотриманням визначеного чинним законодавством порядку звернення стягнення на майно, яке було предметом іпотеки, його оцінки, організації реалізації, передачі у власність стягувану та оформленні прав власності. Частина 4 ст.6 Закону України «Про іпотеку» визначає: «У разі передачі в іпотеку будівлі (споруди) іпотека також поширюється на належну іпотекодавцю на праві власності земельну ділянку або її частину, на якій розташована відповідна будівля (споруда) і яка необхідна для використання цієї будівлі (споруди) за цільовим призначенням». На час укладення договору іпотеки, іпотекодавець не провів оформлення прав власності на прилеглу земельну ділянку і відповідно нотаріус не мав підстав включати її в договір іпотеки. На час проведення опису і арешту майна державним виконавцем 20.07.2009р. земельна ділянка була включена в описане і арештоване майно на підставі наявного на той час державного Акта на право власності на земельну ділянку. Ст.377 ЦК України також визначає: «До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі і умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)». Таку ж норму визначає і ст.120 Земельного кодексу України. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про порушення відповідачем [PERSON] вимог закону в набутті права власності на арештоване майно і давали б підставу заявляти вимогу про визнання недійсним і скасування Свідоцтва про право власності на майно, яке останній набув у законний спосіб у виконавчому провадженні. Крім того, позивачем [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували доводи щодо вчинення неправомірних дій виконавчою службою, при виконанні рішення суду по примусовому стягненні боргу з боржників [PERSON] та [PERSON] Крім того, позивачем [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували доводи про вчинення неправомірних дій ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» в проведенні прилюдних торгів з продажу арештованого майна боржників. Крім того, позивач не надано суду доказів, які б підтверджували доводи про вчинення неправомірних дій нотаріусом Лаганяк Р.І. при видачі Свідоцтва про право власності. Крім того, судом взято до уваги той факт, що позивач [PERSON] не оскаржував жодних дій виконавчої служби в процесі виконавчого провадження, не оскаржував дій спеціалізованого підприємства «Юстиція» в процесі проведення прилюдних торгів, не оскаржував дій нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії по видачі Свідоцтва про право власності, хоча згідно вимог чинного законодавства оскарження неправомірних дій вказаних організацій та спосіб захисту порушеного права має самостійний характер оскарження в порядку і строки, визначені спеціальним законодавством, яке регламентує конкретні способи захисту права, тощо. Крім того, слід врахувати те, що позивачем було пропущено строки позовної давності, що є безперечно відмовою у заявлених вимогах позивача. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України «Про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності», вбачається, що позивачем не надано доказів поважності причин пропущеного строку позовної давності, починаючи з 15.10.2010р., тобто з моменту вручено документів про набуття відповідачем [PERSON] права власності на житловий будинок та вимоги про добровільне виселення з будинку. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. Заходи забезпечення позову, визначені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.08.2016 року, скасувати. Стягненню в користь держави також підлягають судові витрати за звернення до суду з додатковими вимогами в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: approved