Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось в Острозький районний суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 13561,16 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначає, що відповідно до укладеного між ним та [PERSON] договору від 25.12.2010 року, останній отримав кредит в розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 34,80% на рік, з 01.04.2015 - 43,2% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Окрім того, пеня за несвоєчасне погашення кредиту визначається в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості та 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. У жовтні 2016 відповідачу було змінено умови кредитування на «Універсальна, Gold», з базовою відсотковою ставкою в місяць 3,5% (42% на рік), обов`язковий щомісячний платіж складає 5% від суми заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості. Окрім того, пеня за несвоєчасне погашення кредиту визначається в розмірі 0,233% від суми загальної заборгованості + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. або 0,233% грн. від суми загальної заборгованості +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що відповідно до п.2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, сторони на підставі ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Зазначаючи про те, що відповідач порушив умови договору по поверненню коштів та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором станом на 11.03.2020 року на суму 13561,16 грн., яка складається з: 8276,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1938,84 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 2224,30 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 621,96 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2102 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності, а в разі неявки відповідача, просить суд винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до суду не подав. За клопотанням представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов`язковим для виконання. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 та ч.2 ст.509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов`язань. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2010 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" в розмірі 3500 грн. з базовою відсотковою ставкою в місяць 2,5% (30% на рік), за тратами здійсненими з 01.09.2014 - 2,9% (34,80% на рік), з 01.04.2015 - 3,6% (43,2%) на рік. Обов`язковий щомісячний платіж складав 5% від заборгованості (але неменше 100 грн. та не більше залишку заборгованості) (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна 55 днів пільгового періоду"). 01.10.2016 відповідачу було змінено умови кредитування на «Універсальна, Gold», з базовою відсотковою ставкою в місяць 3,5% (42% на рік), обов`язковий щомісячний платіж складає 5% від суми заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку заборгованості. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути тіло кредиту. Оскільки за договором, укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем, останній взяв на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості) та зазначені обов`язки порушив, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 8276,06 грн. за простроченим тілом кредиту. При вирішенні спору судом береться до уваги, що остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідача мала місце 30.05.2019 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Одночасно судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався. Окрім того, суд приймає до уваги, що відповідач частково виконував умови договору. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків за ст.625 ЦК України підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку має місце прострочення боржника, а тому за прострочення грошового зобов`язання підлягає застосуванню саме така міра цивільно-правової відповідальності. Протилежного відповідачем не доведено. Також, при укладенні кредитного договору від 25.12.2010, сторони домовились, що за порушення взятих зобов`язань по поверненню коштів більш ніж на 30 днів [PERSON] зобов`язався сплатити на користь банку штраф в фіксованій частині в розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»), в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та в розмірі 621,96 грн. (процентна складова). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Оскільки [PERSON] зобов`язання перед банком порушив, то відповідно до умов договору та вимог ст.549 ЦК України з нього на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає стягненню штраф в розмірі 1121,96 грн., який складається з фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової - 621,96 грн., розмір яких підтверджується, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором. Окрім того, умовами договору визначено, що пеня за несвоєчасне погашення кредиту визначається в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості та 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»). Водночас, пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Таким чином, позивач просить стягнути з [PERSON] 2224,30 грн. заборгованості за пенею. Водночас суд вважає, що вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення із [PERSON] , окрім штрафів, ще й пені задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивачем надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню і штраф, що відповідно до наведених норм є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, з врахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу та приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, окрім штрафів, ще й пені задоволенню не підлягають. Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за наявності різних умов нарахування пені в Умовах та Правилах надання банківсьикх послуг та Тарифах банку, а також відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях та з того, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Зазначені обставини, а також наявність різних умов нарахування пені в Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку, які є невід"ємними частинами кредитного договору, вказують на те, що відповідач не був ознайомлений з умовами та порядком нарахування пені та позбавляють суд можливості однозначно встановити на яких умовах кредитного договору, погоджених сторонами, здійснювалось нарахування пені - згідно Умов та правил надання банківських послуг чи Тарифів банку та позивачем не доведено, який саме тариф було обрано відповідачем та з яким він був ознайомлений. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що під час укладення договору сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, а саме пені. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача, становить 11336,86 грн. з яких: 8276,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1938,84 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 1121,96 грн. заборгованості за штрафами. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати. На підставі ст.549, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved