Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KP33250240 від 09.10.2006 року в розмірі 111301,59 грн, а також стягнути судові витрати. Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP33250240 від 09.10.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 9126 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своєю заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов договору про надання кредиту. Проте, відповідач порушив умови договору та свої зобовязання належним чином не виконав і тому станом на 22.08.2017 року має заборгованість в розмірі 111301,59 в т.ч. 13,88 грн.\~заборгованість за кредитом, 19298, 99 грн.\~за відсоткам за користування кредитом, 86212, 45 грн.\~пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; штраф в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 5276,27 грн. (процентна складова) згідно розрахунку, яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав та просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, укладено кредитний договір № DNH4KP33250240, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 9126 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своєю заявою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до умов договору про надання кредиту. Умови договору та зобовязання щодо погашення кредиту у повному обсязі відповідачем не виконуються, а тому станом на 22.08.2017 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 111301,59 грн. в т.ч. 13,88 грн.\~заборгованість за кредитом, 19298,99 грн.\~по відсоткам за користування кредитом, 86212,45 грн.\~пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг та штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 5276,27 грн. (процентна складова) згідно розрахунку, яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Відповідно до положень\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а зі відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За\~\~загальним правилом\~\~перебіг загальної і\~\~спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Стаття 257 ЦК України\~встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2\~ст. 258 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо)\~-\~стаття 266 ЦК України. Відповідно до Заяви Позичальника № DNH4KP33250240 від 09.10.2016 року відповідачу надано строковий кредит в сумі 9126 грн., на 36 місяців , по 09 жовтня 2009 року включно. Тому суд приходить висновку, що строк позовної давності в даному випадку сплив в жовтні 2012 року, в той час як позивач звернувся із вказаним позовом до суду у вересні 2017 року. Ст. 266 ЦК України\~передбачено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). До того ж, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не містять підпису позичальника [PERSON], що ставить під сумнів ознайомлення відповідача в момент укладання договору саме з цими ж Умовами. Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема письмового договору, скріпленого підписами сторін, про збільшення позовної давності, а тому відсутні підстави вважати, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в межах строків позовної давності. З урахуванням викладених обставин, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KP33250240 від 09.10.2006 року в розмірі 111301,59 грн необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України п.2 ч.1 у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed