Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що 09 липня 1997року [PERSON] отримав сертифікат № 0119308, [PERSON] отримала сертифікат № 0119309 , які посвідчували їх право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Куйбишева с.Володимирівка Добропільського району Донецької області. В 2002році вказані громадяни виїхали до республіки [PERSON], де 02 березня 2002року видали на [PERSON] довіреність , якою уповноважували її обробляти, а також продати в будь-яких цілях земельну частку відповідно до сертифікату № 0119308, площею 7,08га та земельну частку відповідно до сертифікату № 0119309 , площею 7,08га. [PERSON] уклала з ТОВ "Бета-Агро-Інвест" договір оренди двох земельних часток , право на які посвідчені вказаними сертифікатами. Відповідно до п. 2.2 цього договору за користування земельною часткою орендар має сплачувати орендодавцю кожного року орендну плату у розмірі не менше 1% вартості земельної частки (паю) з урахуванням щорічного коефіціенту. Платежі здійснюються щорічно з 01 серпня по 31 грудня. Строк дії договору встановлено в три роки і він діє з травня 2002р, закінчення 2004року. В разі переходу права власності на сертифікат до інших осіб, договір оренди зберігає чинність для нового власника. Розділом 3 договору передбачєаться, що орендодавець утримується протягом всього терміну дії цього договору від використання належного йому права на виділення земельної частки в натурі. Орендодавець зобов"язався у разі закінчення дії договору до закінчення польових робіт, сприяти продовженню дії договору до повного завершення збирання урожаю. Орендар зобов"язався після закінчення терміну договору повернути орендодавцю орендовані землі у стані, придатному для використання за цільовим призначенням. 10 жовтня 2005року [PERSON] та [PERSON] здійснили відчуження, а саме подарували [PERSON] сертифікати № 0119308, № 0119309. 13 грудня 2005року зазначений правочин було зареєстровано державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори . Вказана обставина - перехід права власності внаслідок дарування , встановлена і підтверджується також судовим рішенням у справі № 227/132/13-ц від 29 січня 2013року. Отже, за період з 2002р по 2005р орендну плату за договором оренди земельних часток отримали [PERSON] через представника, а за 2006рік таку ж плату отримала [PERSON] , через свою сестру [PERSON] Здійснивши виплату за 2006рік , відповідач припинив здійснювати будь-які виплати щодо користування землею, відмовлявся повернути орендовані земельні частки, мотивуючи це необхідністю пролонгувати договір на підставі закінчення польових робіт , збирання урожаю, недостатністю грошових коштів. 20 квітня 2013року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно , а саме на земельні ділянки площею 5,9849га та 5,9753га, за адресою Донецька області, Добропільський р-н, сільська рада Новоторецька. В 2013році, надавши можливість представникам ТОВ "Бета-Агро- Інвест" зібрати урожай з належних [PERSON] земельних ділянок, позивачка самовільно вилучила у товариства належну їй земельну ділянку, тому акти -прийому -передачі земельної ділянки не складались. До кінця 2013року відповідач користувався безоплатно , спочатку часткою сільськогосподарських земель, належних [PERSON] (з 2006року по 2012рік) на підставі сертифікату, а потім виділеною земельною ділянкою (з 2013р відповідно до свідоцтв про право власності). Вважає, що з відповідача підлягає стягненню орендна плата за період 2007-2012роки на підставі договору оренди від 29 травня 2002року, що складає 10381,23грн, та за зобов"язаннями ТОВ "Бета-Агро-Інвест", як користувача, який безпідставно використовував земельну ділянку позивача протягом 2013року , підлягає виплаті частина одержаного доходу за правилами ст.ст. 1212,1214ЦК України, що складає 46884,20грн. Позовна давність не може бути застосована до вимог про стягнення орендної плати за договором від 29 травня 2002року. Між [PERSON] та ТОВ "Бета-Агро-Інвест" договір оренди земельної частки було припинено 20.04.2013року у зв"язку з отриманням позивачем свідоцтв про право приватної власності на земельну ділянку. Вимогу , яку відповідач залишив без задоволення , про виплату заборгованості за сертифікатами було пред"явлено 02.12.2013року. Просить стягнути з відповідача на її користь: орендну плату за користування земельною часткою в сумі 10381,23грн; відшкодування отриманого безпідставно доходу за користування земельною ділянкою в сумі 46 884,20грн.; судові витрати. В судовому засіданні позивач, та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представники відповідача в судовому засіданні заперечують проти позову. Вважають, що позивач не може бути належним позивачем у справі за вимогою про стягнення коштів за період до дати реєстрації свого права власності на земельні ділянки, тобто до 18.04.2013року. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. [PERSON] отримання державного акту та його державної реєстрації , лише за наявності договору дарування, позивач не вважається належним власником земельної ділянки. До 18.04.2013р позивач не була власником земельних ділянок. Право позивача набути у власність земельні ділянки відповідно до договору дарування від 2005року було ним реалізовано через 8 років. Це не є провиною відповідача, а є недбалістю самого позивача. Тому позивач не має правових підстав претендувати на будь-які гроші від використання спірних земельних ділянок до дати державної реєстрації власного права власності на них, такі підстави мають лише їх попередні власники, які набули право власності на них згідно сертифікатів на право на земельну частку. Для з"ясування питання щодо строку дії договору оренди, питання обсягу прав та обов"язків сторін за цим договором, розміру орендної плати, необхідно оглянути оригінал договору від 29.05.2002року, а не копію, яка надана позивачем. Відповідач не може надати на даний час оригіналу договору, оскільки через воєнні події офіс підприємства був розгромлений, документи знищені, в тому числі і спірний договір. Вони підтверджують, що за період 2002-2006роки підприємство використовували спірні земельні ділянки та сплачувало орендну плату за їх користування [PERSON] Допускають, що строк дії договору оренди частки (паю) було визначено до 2006року, а не по 2004рік, як це визначено в копії договору, наданої позивачем до позову, можливо було укладено додаткову угоду про продовження дії договору на 2 роки. Встановити дійсний термін дії договору можна через огляд договору в оригіналі. В копії договору, яка надана позивачем, не зазначено, що по закінченню його дії він може бути автоматично пролонгований на той же або інший термін, тому його дія закінчилася у 2004році, або можливо в 2006році. З цих підстав, вимоги позивача про стягнення орендної плати з 2007року вважають безпідставними. Відповідач взагалі не користувався земельними ділянками після 2006року. Позивач стверджує, що вона сама вилучила ці ділянки в свою власність у 2013році, при цьому ніяких документів про передачу ділянки немає. В листі від 02.01.2014року, на який посилається позивачка , як на доказ користування відповідачем земельними ділянками, лише запропоновано укласти новий договір на певних умовах та зазначено, що необхідно мати обсяг повноважень у вигляді довіреності від власників земельної ділянки для подальшої співбесіди. Позивач, як суму відшкодування за 2013рік, зазначає розмір орендної плати 3% від вартості земельної ділянки, що не є тотожним поняттю відшкодування доходів в розуміннні ст. 1212-1214ЦК України, на які посилається позивач. Також вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності по вимогам про стягнення орендної плати за період з 2007р по 2011р включно. Позивачем також не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Єдиним доказом, що надає позивач є копія договору, в якому вона не виступає стороною і дія якого скінчилась у 2004році. Копія даного договору, на їхню думку, не є належним доказом, оригіналу договору суду не надано. Просять в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задовленню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] Аніна Павлівна отримала право на земельну частку (пай) у землі , яка перебуває у колективній власності КСП ім.Куйбишева на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації №95 від 13 березня 1997року , розміром 7,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату серії ДН № 0119309 і визнається сторонами у справі. (а.с.11) Судом встановлено, що [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) у землі, перебуває у колективній власності КСП ім.Куйбишева на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації №95 від 13 березня 1997року , розміром 7,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату серії ДН № 0119308 і визнається сторонами у справі. (а.с.12) Судом встановлено, що 06.03.2002року власники земельних паїв [PERSON] надали [PERSON] довіреність на право користування і розпорядження земельними частками згідно сертифікатів серії ДН № 0119308, серії ДН № 0119309, що визнається сторонами у справі , а також підтверджується копією довіренності (а.с.13). Судом встановлено, що в травні 2002року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір оренди земельних часток (пай) згідно сертифікатів серії ДН № 0119309, серії ДН № 0119308. У період з 2002р по 2006р [PERSON] отримала на виконання умов договору грошові кошти за оренду земельного паю. Дані обставини визнаються сторонами у справі. Судом встановлено, що в жовтні 2005року [PERSON] та [PERSON] подарували оба сертифіката на землю серії ДН № 0119308, № 0119309 [PERSON], що визнається сторонами у справі. Таким чином дія довіреності , яка була видана [PERSON] на користування і розпорядження земельними частками припинилася після дарування сертифікатів [PERSON] Судом встановлено, що зміни до сертифікатів у зв"язку з передачею права на земельні частки до [PERSON] не вносилися. Договір оренди земельних часток з [PERSON] не укладався, що підтверджується копіями сертифікатів (а.с.11,12) а також поясненнями сторін у справі. Позивач стверджує, що відповідно до п.2.3 договору оренди, який укладено між відповідачем та [PERSON] , договір оренди зберігає чинності для нового власника, тобто для [PERSON] Однак суд вважає, що копія договору (а.с.16-17) , яка надана позивачем для підтвердження своїх вимог, не є належним доказом по справі. Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листи , що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Із копії договору вбачається, що в оренду були передані земельні частки розміром 6,50 умовних кадастрових гектарів, в той час, як за сертифікатими розмір часток складає 7,08 в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельних часток не зазначено. Договір складено терміном на 3 роки, але початок дії договору зазначено з травня 2002року , закінчення 2004р. Умови про продовження дії договору після його закінчення, в копії наданого договору не має.. Відповідач не визнає факт продовження дії договору після 2006року. Для з"ясування питання щодо строку дії договору, розміру орендної плати за договором, позивачу було запропоновано надати оригінал договору оренди , однак позивач пояснює, що оригіналу договору в неї не має, а копію, яку вона надала до суду , отримано нею у відділенні "Оксамит". Копія наданого договору не посвідчена належним чином. Позивач не підтвердження доказів оренди земельних часток також посилається на пояснення свідків [PERSON] та [PERSON]. Однак суд вважає, що належними доказами користування земельною ділянкою є письмові доказі, які містять інформацію щодо користувнаня відповідачем земельними частками. Даний факт не може бути посвідчений поясненнями свідків. Договір оренди є основним документом, який регулює взаємовідносини сторін при оренді. Він повинен бути укладений у письмовій формі. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що свідки [PERSON] та [PERSON] є родичами позивача ,( сестра та племінник), а тому зацікавлені в розгляді справи на користь позивача. При таких обставинах, суд вважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні, що за договором від 29.05.2002року, який укладено між відповідачем та [PERSON] , у позивача виникло право на отримання орендної плати у період з 2007р по по 2012рік., тому в задоволенні цих вимог необхідно відмовити. Судом встановлено, що відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2013року за [PERSON] визнано право власності на земельні частки (паї) із земель КСП ім.Куйбишева с.Володимирівка Добропільського району Донецької області, які належали [PERSON] та [PERSON] 20 квітня 2013року позивачу видані свідоцтва про право власності № 2687127, №2685722 на земельні ділянки за адресою Добропільський район, с/рада Новоторецька, кадастрові номера 1422086600:01:000:0816, 1422086600:01:000:0817 , площею 5, 98495га та 5,9753га відповідно(а.с.20-24). Позивач стверджує , що відповідач продовжував у 2013році використовувати земельні ділянки, які вже належать їй на праві власності, і оскільки відповідач не сплатив їй належні кошти за оренду цих ділянок, вона вилучила їх у товариства самовільно на прикінці 2013року. Вважає, що відповідач користувався її земельними ділянками безпідставно, а тому отриманий від цього дохід має бути їй відшкодований. Таким доходом, на її думку, є розмір орендної плати, який відповідач мав їй сплатити за оренду її землі. Відповідач заперечує факт користування ним в 2013році земельними ділянками позивача. Позивач посилається на лист ТОВ "Бета-Агро- Інвест" від 02.01.2014року (а.с.27), в якому на думку позивача, відповідач визнає право на оримання орендної плати у [PERSON] з 2013року. Однак суд не погоджується з такою думкою, оскільки виходячи зі змісту цього листа, відповідач визнає, що право власності на земельні ділянки виникло у позивача починаючи з 18 квітня 2013року, зазначає також, що підставою для отримання орендної плати є укладений договір оренди земельної ділянки і повідомляє, що може укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки. В цьому листі відповідач визнає, що земельні ділянки , які належали [PERSON] , використовуються позивачем за власним бажанням і перешкоди в їх користуванні відсутні. Суд вважає, що позивачем не доведено факт користування відповідачем земельними ділянками в 2013році, а тому підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення доходу в сумі 46884грн. відсутні.

Outcome: dismissed