Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

17 серпня 2020 року [PERSON] (далі - позивач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - позивач-2, [PERSON] ) звернулися в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - відповідач, ПрАТ «СГ «Інгосстрах»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - третя особа-1, АТ КБ «Приватбанк») про стягнення страхового відшкодування і пені. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року залучено до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів [PERSON] (далі - третя особа-2). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] (далі - спадкодавець, [PERSON] ,), який був батьком позивачів. Позивачі є його спадкоємцями першої черги за законом. Третя особа-2 є вдовою спадкодавця, яка відмовилася від прийняття спадщини. За життя, а саме 18 квітня 2005 року, між спадкодавцем та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір. 12 травня 2016 року був укладений договір особистого страхування з відповідачем. У вказаному договорі страхування було встановлено, що у разі настання страхового випадку вигодонабувачем коштів є АТ КБ «Приватбанк». Страхова сума становила 505 000,00 грн. Одним із страхових випадків, згідно договору, була смерть спадкодавця, яка наступила внаслідок захворювання, за умови, що це захворювання сталося (було виявлено) під час дії цього договору. Позивачі, як спадкоємці [PERSON] звернулися до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування, однак отримали відмову, яка мотивована тим, що захворювання спадкодавця була поліорганна недостатність та цукровий діабет, які були виявлені у нього до укладення договору. Позивачі вважають таку відмову відповідача незаконною, оскільки згідно лікарського свідоцтва про смерть від 02 жовтня 2019 року, безпосередньою причиною смерті спадкодавця є не цукровий діабет і поліорганна недостатність, а дисемінований туберкульоз легень. З цих підстав, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивачі просять суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 505 000,00 грн., 13 635,00 грн. втрат від інфляції, пеню в розмірі 20 705,00 грн, які зарахувати в рахунок погашення боргових зобов`язань за кредитною угодою від 18 квітня 2005 року №V0H0GK00000250, що була укладена між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.194-199). Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив. Зазначив, що ним, як страховиком, для перевірки наданих позивачами медичних документів стосовно смерті [PERSON] , здійснений запит до Луцької міської клінічної лікарні, за результатом якого встановлено, що цукровий діабет і поліорганна недостатність були виявлені у позивача у 2014 році, тобто, до укладення договору страхування. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, але у письмовій заяві просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги заперечує. Представник третьої особи-1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Третя особа-2 у судове засідання не прибула, письмових пояснень на позов не надала. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, допитавши свідка, опитавши судового експерта, а також вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] який був батьком позивачів (т.1 а.с.17). Позивачі є його спадкоємцями першої черги за законом. Третя особа-2 є вдовою спадкодавця, яка відмовилася від прийняття спадщини (т.1 а.с.25). За життя, а саме 18 квітня 2005 року, між спадкодавцем та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір. 12 травня 2016 року спадкодавцем був укладений договір особистого страхування з відповідачем. У вказаному договорі страхування було встановлено, що у разі настання страхового випадку вигодонабувачем коштів є АТ КБ «Приватбанк». Страхова сума становила 505 000,00 грн (т.1 а.с.12). Позивачі, як спадкоємці [PERSON] звернулися до відповідача із вимогою про сплату страхового відшкодування, однак отримали відмову, яка мотивована тим, що захворюваннями спадкодавця, що безпосередньо спричинили смерть, були поліорганна недостатність та цукровий діабет, які були виявлені у нього до укладення договору (т.1 а.с.22, 146). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 1 частини першої статті 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). У частині другій статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Отже, основою умовою виплати страховиком страхового відшкодування є настання страхового випадку, перелік та умови настання якого обумовлюються сторонами у договорі. В розглядуваному випадку, згідно п.7.7 укладеного договору особистого страхування від 12 травня 2016 року, одним із страхових випадків була смерть спадкодавця, яка наступила внаслідок захворювання, за умови, що це захворювання сталося (було виявлено) під час дії цього договору. Саме таке тлумачення цього положення договору страхування сторонами не заперечуються, а самі умови договору є чіткими та двоякого розуміння не дозволяють. Однак, на переконання суду, позивачі належними та допустимими доказами не довели суду факт настання страхового випадку у вигляді смерті спадкодавця від захворювання, яке сталося (було виявлено) під час дії договору страхування. Так, у лікарському свідоцтві про смерть від 01 жовтня 2019 року, яке видано КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро» Волинської обласної ради, зазначено, що безпосередньо причиною смерті є «Поліорганна недостатність», а захворювання та патологічні стани, що зумовили безпосередньо причину смерті - «Цукровий діабет», «Дисемінований туберкульоз легень» (т.1 а.с.18). У копії протоколу патолоанатомічного дослідження №369 від 02 жовтня 2019 року, яка надана позивачем до позову зазначено, що причиною смерті [PERSON] є: «Поліорганна недостатність»; «Цукровий діабет»; «Дисемінований туберкульоз легень» (т.1 а.с.19 зворот, п.17). Одночасно, в оригіналі медичної картки стаціонарного хворого КП «Луцька міська клінічна лікарня» міститься копія протоколу патолоанатомічного дослідження №369 від 02 жовтня 2019 року, відповідно до якої причиною смерті значиться: « [PERSON] недостатність»; «Цукровий діабет»; «Інсулінозалежність». Аналогічні дані про причини смерті зазначені і на останній сторінці медичної картки (п.65). Тобто, у вищенаведених документах відсутня така причина смерті як «Дисемінований туберкульоз легень» При цьому ці протоколи за своєю формою значно відрізняються один від одного, а саме перший складений за формою 013/у, яка не була чинною на момент смерті спадкодавця, а інша - за формою 013/о, яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, та чинна на даний момент. При тому, в матеріалах справи є ще третій варіант протоколу патолоанатомічного дослідження №369 від 02 жовтня 2019 року, який наданий в оригінали від КП «Волинське обласне патологоанатомічне бюро», який за формою складений відповідно до затвердженої форми 013/о, а за змістом - навпаки, повторює не протокол з медичної картки, а копію протоколу, яка надана позивачем до позову. Це означає, що в матеріалах справи є три різні варіанту протоколу патолоанатомічного дослідження [PERSON] №369 від 02 жовтня 2019 року, які відрізняються між собою як за формою, так і змістом. З метою усунення вказаних розбіжностей та з`ясування справжньої причини смерті спадкодавця, судом, за клопотанням відповідача, була призначена судово-медична експертиза, яка вказала, що з огляду на наявні розбіжності у медичній документації причину смерті з`ясувати неможливо (т.1 а.с.234-242). Також, з метою усунення будь-яких сумнівів та протиріч, судом був допитаний як свідок лікар-патологоанатом [PERSON] , який зазначений як автор протоколу патолоанатомічного дослідження [PERSON] . В ході дачі показів [PERSON] показав, що дійсно проводив дослідження причин смерті [PERSON] та первинно встановив, що причиною смерті є саме поліорганна недостатність, що була викликана цукровим діабетом. Далі, оскільки випадок смерті [PERSON] виявився «цікавим» (як зазначив свідок), зібралася лікарська консультативна-комісія, яка встановила, що причиною смерті [PERSON] є все таки туберкульоз легень. Повідомити, яким чином в матеріалах справи наявні три різні варіанти протоколу патолоанатомічного дослідження №369 від 02 жовтня 2019 року, свідок суду не зміг. Після допиту цього свідка сторона позивача не заявляла суду клопотань про витребування доказів роботи лікарсько-консультативної комісії, про яку вказував свідок, або про витребування будь-яких інших доказів, що підтверджували б версію подій свідка [PERSON] . Суд критично сприймає повідомлену свідком [PERSON] версію подій стосовно встановлення причин смерті [PERSON] , адже відповідно до п.15 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 013/о "Протокол патолого-анатомічного дослідження №__", яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, у пункті 19 "Причина смерті" вказуються дані згідно з пунктом 11 форми первинної облікової документації № 106/о "Лікарське свідоцтво про смерть №_", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. Пункт 11 лікарського свідоцтва про смерть складається з двох частин із зазначенням відповідних рядків. Далі, відповідно до п.2.6 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, лікарське свідоцтво про смерть видається обов`язково з поміткою "остаточне", "попереднє", "замість попереднього", "замість остаточного". Лікарське свідоцтво про смерть з поміткою "попереднє" видається в тих випадках, коли для встановлення чи уточнення причини смерті потрібно провести додаткові дослідження. Після уточнення причини смерті заповнюється нове лікарське свідоцтво з поміткою "замість попереднього" теж у двох примірниках, номери яких мають бути ідентичними, перший примірник якого пересилається закладом охорони здоров`я або ФОП безпосередньо у відповідні місцеві органи державної статистики протягом 27 днів з моменту заповнення "попереднього" лікарського свідоцтва. Другий примірник залишається в закладах охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП. Якщо було видано лікарське свідоцтво про смерть з поміткою "остаточне" та була виявлена помилка в записі діагнозу, необхідно заповнити нове лікарське свідоцтво у двох примірниках "замість остаточного лікарського свідоцтва про смерть №___ ", перший примірник якого заклади охорони здоров`я або ФОП направляють у відповідні місцеві органи державної статистики протягом 27 днів з моменту заповнення "остаточного" лікарського свідоцтва. Другий примірник залишається в закладі охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП. Отже, лікарське свідоцтво про смерть, та протокол патологоанатомічного дослідження, в частині визначення причини смерті особи, повинні відповідати одне одному. Чинне законодавство не забороняє проводити додаткові дослідження для уточнення причин смерті особи, однак, в такому випадку видається нове лікарське свідоцтво з відміткою «замість попереднього» або «замість остаточного», що чітко передбачено вимогами п.2.6 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545. Однак в даному випадку наявна у матеріалах справи копія лікарського свідоцтва про смерть від 02 жовтня 2019 року містить лише відмітку «остаточне», а не «замість остаточного» чи «замість попереднього», що повністю спростовує версію подій свідка [PERSON] про те, що спочатку ним була встановлена одна причина смерті [PERSON] , а потім, внаслідок уточнення та додаткових досліджень - інша (т.1 а.с.18). До того ж, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про проведення свідком [PERSON] додаткових досліджень, або засідання лікарсько-консультативної комісії, про яку свідок вказував у своїх поясненнях, так само як і обґрунтованих пояснень появи трьох різних за змістом та формою протоколів патологоанатомічного дослідження, хоча сторона позивача не була позбавлена можливості витребувати ці докази. Суд підкреслює, що відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для реалізації цих положень процесуального закону сторони мають право просити суд витребувати докази (ст.84 ЦПК України), або призначити судову експертизу (ст.103 ЦПК України). В даному конкретному випадку, з огляду на наявні розбіжності у медичній документації померлого [PERSON] стосовно причин його смерті, саме на стороні позивача лежить тягар доказування своєї версії причин смерті цієї особи. Позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що причиною смерті [PERSON] був саме туберкульоз легень, а не цукровий діабет, зокрема не просив призначити повторну експертизу для усунення розбіжностей і протиріч у медичній документації, або витребувати додаткові докази. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що причиною смерті [PERSON] був саме цукровий діабет, яким він, згідно медичної документації хронічно хворів з 2014 року, тобто, до моменту укладення договору особистого страхування. Тому, зважаючи на приписи п.7.7 цього договору, оскільки причиною смерті стало захворювання, що виявлено до укладення договору, смерть [PERSON] не може вважатися страховим випадком, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. З цих міркувань суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed