Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В березні 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування витрат на поховання чоловіка [PERSON] , який загинув [INFO] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем. Проте страхова компанія відмовилася виплатила страхове відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що [PERSON] ніби-то сам добровільно відшкодував дружині загиблого всі витрати на поховання та встановлення пам'ятника. Проте кошти, які [PERSON] виплатив позивачці є відшкодуванням моральної шкоди, яка стягнута на її користь вироком суду. У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позову з викладених в ньому обставин. Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог , оскіьки в матеріалах страхової справи є заява [PERSON] про те, що він сплатив [PERSON] 30 000 грн. відшкодування витрат на поховання та у якості компенсації моральної шкоди. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Автомобіль марки «Форд фокус », рн [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] 09 листопада 2012 року близько 12.00 год. на перехресті вул. Образцова та вул. Пушкінська у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода , а саме вкаазний автомобіль під керуванням водія [PERSON] , який грубо порушив ПДР , допустив зіткнення з мотоциклом Ямаха, рн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва. Згідно вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2013 року та вироку апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2013 року , [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання. Чатково задовлено цивільний позов потерпілої дружини загиблого [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON] 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно Полісу № АВ4085710 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.05.2012 р. [PERSON] як власник автомобіля марки Форд Фокус , дн [NUMBER], застрахував свою відповідальність у страховика НАСК "Оранта" з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю 100 000 грн. 12 листопада 2012 року [PERSON], надав відповідачеві повідомлення про ДТП, а 26 липня 2013 року звернувся до відповідача з Заявою про страхове відшкодування та надав необхідні документи. 10 вересня 2013 року [PERSON] написав заяву на ім'я начальника управління врегулювання спорів НАСК "Оранта" про те, що він перерахував потерпілій [PERSON] 30 000 грн. На підтвердження виплати надав копії квитанцій від 29.02.2013 р на 10 000 грн., від 16.04.2013 р на суму 5 000 грн., від 07.08. 2013 р на суму 15 000 грн. 24 грудня 2013 року [PERSON] подала до відділення НАСК "Оранта" заяву про страхове відшкодування витрат на поховання та встановлення пам'ятника за страховим полісом винного водія [PERSON], зазначивши, що останній частково відшкодував моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Від отримання витрат на лікування [PERSON] відмовилася. Листом відповідача від 21 січня 2014 року [PERSON] відмовлено у страховій виплаті на підставі заяви [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди за поховання потерпілого. Матеріалами справи підтверджується , що позивачка понесла наступні витрати на поховання чоловіка [PERSON], : на виготовлення пам'ятника та огрожі 16 000 грн ( накладна № 09 від 18.09.2013 року), що не перевищує граничну вартість стандартного пам'ятника ззгідно довідки ФОП [PERSON]; на роботи з встановлення пам'ятника 4800 грн. (накладна № 85 від 10.11.2013 року); одяг та тканина для поховання на суму 5067 грн. та 294 грн. (товарний чек № 1 від 10.11.2012 року та чек від 11.11. 2012 р.); 5446 грн на ритуальні послуги (квитанція до прибуткового касового ордера № 185 від 10.11.2012 р.); витрати на помінальний обід 7751,28 грн.( квитанція № 2833 від 12.11.2012 р.). За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1194 цього кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до положень ст. 23 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-1У) шкодою, завданою життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди , є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана зі смертю потерпілого. Згідно ст. 27 Закону № 1961-1У,витрати на поховання потерпілого відшкодовуються страховиком особі, яка взяла на себе такі витрати. Частиною 3 ст. 1193 ЦКУкраїни визначено, що у разі відшкодування витрат на поховання, вина потерпілого не враховується. А відтак, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на поховання підлягають частковому, в сумі 31 607 грн. задоволенню шляхом стягнення вказаної суми зі страховика. Так, ст.2 Закону України „Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже, до поховання не належать витрати, пов'язані з поминальним обідом і закупівлею продуктів, проведеними після поміщення труни з тілом у могилу, а тому у стягненні 7751,28 грн, витрачених на поминальний обід, необхідно відмовити, оскільки такі витрати на на організацію поминального обіду не відносяться до витрат на поховання, які відповідно до закону №1961-ІV відшкодовує страховик, тоді як витрати по облаштуванню місця поховання шляхом встановлення памятника та огорожі входять до витрат на поховання, пред'явлених в межах строку позовної давності. Доказів на спростування інформації щодо обсягу, вартості та оплати позивачкою витрат на поховання відповідачем не надано і про такі не зазначено. Не може прийняти до уваги суд заперечення представника відповідача щодо виплати витрат на поховання на користь позивачки безпосередньо винною особою, оскільки таке спростовується ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєві від 27 березня 2014 року за клопотанням [PERSON], про зняття арешту з майна, якою встановлено , що [PERSON], на ім'я [PERSON], були перераховані грошові кошти у сумі 50 000 грн., в тому числі і за вищезгаданими квитанціями від 16.04.2013 р., від 28.02.2013 р., від 07.08.2013 р. ( на загальну суму 30 000 грн.)- саме в рахунок відшкодування моральної шкоди , стягнутої за вироком суду у крнимінальній справі. Виходячи з наведеного, за ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 316 грн. 07 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial