overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління малої механізації Публічного акціонерного товариства "Чернігівбуд", мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він від 09.09.2002 року працював на підприємстві відповідача та був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні з ним не провели, чим завдали йому моральну шкоду. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду позивач подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про причини неяки суду не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за адресою місцезнаходження.. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з'явилися. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на Управлінні малої механізації ПАТ "Чернігівбуд" на посаді монтажника сантехсистем з 09.09.2002 року по 24.03.2014 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-8 ). Наказом від 24.03.2014 року позивач був звільнений з роботи згідно із ст. 38 КЗпП України. При звільненні з позивачем розрахунку не було проведено. Відповідно до пояснень позивача з 2013 року заробітна плата виплачувалася йому частково в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 11026 грн. 46 коп. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок. Позивач не одноразово як в усній так і в письмовій формі звертався до відповідача, але останній не погашає заборгованість в добровільному порядку. (а.с.4) Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11026 грн. 46 коп. Враховуючи те, що були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, порушення його прав відповідачем вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки у позивача були відсутні засоби для існування, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди, що необхідно стягнути на користь позивача із відповідача - 1000 грн. Також на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

16.12.2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10 495 грн. 66 коп. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, до його початку надали заяви з проханням справу розглядати у їх відсутність, позивач позов підтримує, представник відповідача позов не визнає. Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу ПАТ "ЧеЗаРа" від 01.07.2014 року № 197/К позивача звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату чисельності працівників. З матеріалів справи вбачається, що заборогваність по заробітній платі позивачу виплачена 30.12.2014 року, що свідчить про затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до довідки ПАТ "ЧеЗаРа" від 22.01.2015 року середньоденний заробіток позивача складає 100 грн. 92 коп. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Суд погоджується з розрахунком позивача та сума, що належить до стягнення у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 10 495 грн. 66 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудування і спеціальне промислове обладнання", мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він від 23.12.2008 року працював на підприємстві відповідача та був звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні з ним не провели. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву з проханням розглядати справу без його участі вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явивсь, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про причини неяки суду не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за адресою місцезнаходження.. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з'явилися. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на Товаристві з обмеженою відповідальністю "Машинобудування і спеціальне промислове обладнання" на посаді майстра з 23.12.2008 року по 08.10.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 3-9 ). Відповідно до Наказу №24/К від 08.10.2013 року позивач був звільнений з роботи згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок та не було йому виплачено заробітну плату в сумі 16974 грн. 65 коп.., що підтверджується довідкою №11 від 12.03.2014 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про оплату праці", заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 16974 грн. 65 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 16974 грн. 65 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати. Також на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

В серпні 2017 року заявник звернувся до суду із заявою в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючих документів - архівних довідок № Р-1312/03-05, № Р-1311/03-05, № Р-1309/03-05, № Р-1310/03-05, № Р-659/03-10/0, які видані державним архівом Миколаївської області. В обґрунтовування заяви [PERSON] вказував, що з 24 липня 1979 р. по 04 лютого 2014 р. він безперервно працював на ПАТ "МСЗ "Океан". З метою збирання документів для оформлення пенсії, в серпні 2017 року він звернувся до Державного архіву Миколаївської області Миколаївської ОДА з заявою про надання архівних довідок про нарахування йому ПАТ "МСЗ "Океан" заробітної плати. При отримані вказаних довідок [PERSON] було виявлено помилки в написанні його прізвища "Россошинський" замість "Росошинський". На підставі викладеного [PERSON], просив заяву задовольнити. Заявник в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутність, свої вимоги підтримує. Представник зацікавленої особи - Державного архіву Миколаївської області Миколаївської ОДА в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу в його відсутність. Зацікавлена особа - Ліквідатор ПАТ "МСЗ "Океан" в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не співпадають з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом, вказаних в свідоцтві про народження або в паспорті. Судовим порядком можуть бути встановлений також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян. Судом встановлено, що в архівних довідках № Р-1312/03-05 від 03 серпня 2017 р., № Р-1311/03-05 від 04 серпня 2017 р., № Р-1309/03-05 від 04 серпня 2017 р., № Р-1310/03-05 від 09 серпня 2017 р., № Р-659/03-10/0 від 23 серпня 2017 року, помилково вказане прізвище заявника «Россошинський», коли відповідно до копії паспорта серії ЕО № 227068 та копії свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1793458 його правильне прізвище «Росошинський». Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності йому вказаних архівних довідок обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 07 травня 1988 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають, сімейне життя не склалося з відповідачем, оскільки вони мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя. Всі обставини призвели до того, що вони втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння один до одного, протягом останніх п"яти років зловживає алкогольними напоями, фактично шлюбні відносини припинилися 10 років тому, а тому він вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з"явився до суду подав заява, згідно якої просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю і просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, пояснень до суд не надав, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням в газеті "Час Київщини" від 20.02.2015 року, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст. 224 - 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 07 травня 1988 року у відділі РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №551 (а.с.6). Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Про надання строку на примирення сторони заперечували. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористувався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на наступні обставини. З 26 листопада 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому Палацом одруження "Центральний" місто Харків, актовий запис № 2235, шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, втратою почуття любові, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Фактично подружнє життя припинено. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити. Відповідач надала до суду заяву про визнання позову, який просила розглянути за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 26 листопада 1994 року сторони перебувають у зареєстрованому Палацом одруження "Центральний" місто Харків, актовий запис № 2235, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, що привело до розпаду сім`ї. Згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя сторін із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинно бути розірвано. На підставі ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на наступні обставини. З 06 вересня 1987 року сторони перебувають у зареєстрованому Палацом одруження "Дзержинський" м.Харків, актовий запис № 2481, шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Фактично спільне життя припинено. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 06 вересня 1987 року сторони перебувають у зареєстрованому Палацом одруження "Дзержинський" м.Харків, актовий запис № 2481, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, що привело до розпаду сім`ї. Згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя сторін із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинно бути розірвано. На підставі ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на наступні обставини. З 23 липня 1977 року сторони перебувають у зареєстрованому Палацом одруження "Орджонікідзевський" м.Харків, актовий запис № 1227, шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітню дитину. Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. Фактично спільне життя припинено з 1994 року. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 23 липня 1977 року сторони перебувають у зареєстрованому Палацом одруження "Орджонікідзевський" м.Харків, актовий запис № 1227, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3). Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітню дитину (а.с. 6). Спільне життя не склалось у зв`язку із повним непорозумінням, що привело до розпаду сім`ї. Згідно зі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя сторін із збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 Сімейного кодексу України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинно бути розірвано. На підставі ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved