Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 22.07.2020 [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог від 03.09.2020 та 03.02.2021 остаточно просила: (1) визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,1 кв.м., житлова площа 33,3 кв.м.; (2) визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 квартири [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя. Просила не стягувати з відповідача судові витрати та повернути їй надмірно сплачений судовий збір. 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що за час перебування в шлюбі позивач з відповідачем набули майно - квартиру [ADDRESS] , що є їх спільною сумісною власністю. З огляду на неможливість у добровільному порядку вирішити питання поділу спільного сумісного майна, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.07.2020 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.21). 2.2. 03.09.2020 позивачем усунуто недоліки, шляхом подання уточненої заяви (а.с.23-27). 2.3. 17.09.2020 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира відкрито провадження у справі №296/6169/20, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.43-44). 2.4. 03.02.2021 позивач подала через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.47). 2.5. 03.02.2021 представник відповідача [PERSON] подав через канцелярію суду заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності та відсутності відповідача (а.с.48). ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 06.08.1983 між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 126 зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , який 23.04.2014 розірвано згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира (а.с.21, 29-30). 3.2. В період шлюбу [PERSON] купив приватизовану квартиру [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.06.1997, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського і районного нотаріального округу Ковальовою Т.В., зареєстрованим у реєстрі № 1278 (а.с.35-36). 3.3. 22.07.2014 сторони повторно зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 1214 (а.с.31). 3.4. 30.07.2019 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира (а.с.32-34). 3.5. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 20.07.2020 згідно висновку ПП "Експерт-Сервіс-Консалт" від 20.07.2020 складає 202 983 грн. (а.с.40-42). ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 4.2. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 4.3. Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4.4. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України). 4.5. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. 4.6. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Сімейного кодексу України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини 2 статті 364 Цивільного кодексу України). 4.7. Частинами 1, 2 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. 4.8. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 4.9. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 (далі Постанова)). 4.10. Зі змісту пунктів 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. 4.11. Відповідно до пункту 30 зазначеної постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України. 4.12. Згідно частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. 4.13. Згідно частин 1, 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Між сторонами виникли правовідносини з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя. 5.2. З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу відповідачем придбано нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . 5.3. Враховуючи, що спірне майно набуте подружжям під час шлюбу, що не заперечується відповідачем, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами шляхом визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири кожному. VI . РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Оскільки, позивач просила не стягувати з відповідача судовий збір, суд не вбачає підстав для його стягнення. 6.2. Так, позивачем визначено ціну позову в розмірі 101 491 грн. 50 коп., а також сплачено судовий збір 1015 грн. 00 коп. за вимогу немайнового та 1015 грн. 00 коп. за вимогу майнового характеру, що стверджується квитанціями №0.0.1778034420.1 від 22.07.2020 та № 0.0.1823331073.1 від 03.09.2020. 6.3. Згідно частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 6.4. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за позовну заяву майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За позовну вимогу немайнового характеру, пред`явлену фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.). 6.5. Водночас, позивачу при зверненні до суду необхідно було сплатити за вимогу майнового характеру судовий збір у розмірі 1015 грн. 00 коп., а за вимогу немайнового характеру 840 грн. 80 коп. 6.6. Враховуючи викладене, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд повертає позивачу судовий збір у розмірі 174 грн. 20 коп., як внесений у розмірі більшому, ніж встановлено законом.

Outcome: approved