Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою з подальшим її уточненням про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося і з березня 2016 року вони проживають окремо. Від шлюбу мають сина - [PERSON], який на даний момент проживає разом із нею і перебуває на її повному утриманні. Відповідач не бере участі матеріально в житті сім"ї та ухиляється від обов"язків утримувати свою дитину. Також вказала, що відповідач ніде не працює, його звільнили з роботи за порушення дисципліни і на даний час не бажає влаштовуватися на роботу. В судове засідання позивач не з"явилася, згідно поданої до суду заяви просила справу розглянути у її відсутність, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 листопада 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1651, і видане свідоцтво про одруження серії 1-ГЮ № 083569. Свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №014242, актовий запис №2481 підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'"зків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 800 грн. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved