Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що 02.10.2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про банківський вклад (депозит) "Лояльний on-line" в гривнях № [NUMBER] строком з 02.10.2014р. по 01.11.2014р. та пролонгований з 01.11.2014р. по 01.01.2015р. із виплатою 21,5% річних за перший строк та збільшена на 1% процентної ставки на кожний пролонгований період. Вклад був пролонгований на 2 періоди. Таким чином дія договору закінчилась 01.01.2015р. Згідно з договором № [NUMBER] зарахування вкладу на поточний рахунок здійснюється з власного поточного рахунку, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами договору. 02.10.2014р. вона через інтернетресурс ПАТ "Дельта Банк" - "myDelta" з власного поточного рахунку № [NUMBER] переказала кошти в розмірі 100000 гривень на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] в ПАТ "Дельта Банк", про що свідчить виписка за операціями по картковому рахунку з 01 по 31 жовтня 2014 року. Проценти за депозитним договором № [NUMBER] нараховуються по закінченню кожного строку перебування вкладу у розпорядженні банку. Згідно із п.1.10. договору, вклад виплачується по закінченню строку залучення вкладу за договором, зазначеного в п.1.3 цього договору та з урахуванням п.1.11 договору шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів [NUMBER], відкритий на ім'я позивача в установі банку. У зв'язку із закінченням дії договору позивач 05.01.2015р. звернулась з вимогою повернути вклад до відповідача, який відмовився видати вклади, хоча суму вкладу в розмірі 100000 гривень та відсотки по вкладу в сумі 4615,63 гривень було перераховано на поточний рахунок № [NUMBER] 06.01.2015р. позивач повторно звернулась до відповідача із вимогою повернення вкладу в зв'язку із закінченням дії договору. В період з 06.01.2015 року по дату подання позовної заяви відповідачем сплачено 19869,78 гривень. Залишок вкладу, який не повернуто, складає 84716,70 гривень. У зв'язку з цим позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь суму залишку вкладу в розмірі 84716,70 гривень, пеню в розмірі 4602,55 гривень, суму інфляційних втрат в розмірі 2626,06 гривень, суму 3% річних в розмірі 424,72 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 3100 гривень та у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, посилаючись на положення ст. 23, ст. 1167 ЦК України. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "Дельта Банк" Шевчук В.В. в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач свої зобов'язання за договором банківського вкладу виконав в повному обсязі, перерахувавши депозитні кошти та нараховані проценти на поточний рахунок позивача. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 02.10.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № [NUMBER] банківського вкладу (депозиту)«Лояльний on-line» у гривнях, відповідно до якого банк прийняв від [PERSON] як вкладника грошові кошти у розмірі 100000 гривень на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] строком до 01.11.2014 року, з процентною ставкою 21,5% річних. Згідно п. 1.3 зазначеного договору вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 договору та по 01.11.2014 року включно. Відповідно до п. 1.10 договору вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим договором шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника в установі банку. Пунктом 1.11 договору передбачено, що у разі, якщо вкладник не витребує суму вкладу шляхом надання письмової заяви до закінчення операційного дня відповідного відділення банку останнього дня строку, встановленого п. 1.3 договору, дія цього договору вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру процентної ставки). У разі, якщо вкладник не витребує суму вкладу зі спливом строку, автоматично встановленого при продовженні дії цього договору, дія цього договору кожен наступний раз вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру процентної ставки), проте загальний термін залучення вкладу за цим договором не може складати більше 2 періодів продовження строку дії цього договору. Станом на 05.01.2015р. суму вкладу в розмірі 100000 гривень і відсотки по вкладу в розмірі 4615,63 гривень за договором № [NUMBER] банківського вкладу (депозиту)«Лояльний on-line» було перераховано на поточний рахунок [NUMBER] На вимогу [PERSON] впродовж з 06.01.2015 року по дату подання позовної заяви відповідач за вищезазначеним вкладом повернув їй грошові кошти в розмірі 19869,78 гривень. Однак, сума вкладу за вказаним договором банківського вкладу в розмірі 84716,70 гривень залишилась невиплаченою. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Абз.2 ч. 6 ст. цієї статті передбачено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Оскільки вимоги ч. 2 ст. 1060 ЦК України та ч. ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладені вищевказані депозитні договори, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цим договорам, фактично позбавивши [PERSON] його права, передбаченого законодавством, на повернення вкладів після закінчення строку дії договорів, на що він розраховував при укладенні цих договорів. Зарахування коштів відповідачем на поточний рахунок позивача не свідчить про те, що відповідач виконав свої зобов'язання належним чином. Так, згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Вказані вимоги банком не дотримані, оскільки позивач позбавлений можливості одержати власні кошти з поточного рахунку. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі № 6-140цс-13, за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" невиплаченого залишку по договору банківського вкладу в розмірі 84716,70 гривень є доведеними та підлягають задоволенню з огляду на положення п.1 ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДЕЛЬТА БАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 з 03 березня 2015 року у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року. Відповідно до ч. 5. ст.36. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. З урахуванням зазначених положень законодавства заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 4602,55 гривень, суми інфляційних втрат в розмірі 2626,06 гривень, суми трьох відсотків річних в розмірі 424,72 гривень задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, даною постановою роз'яснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. В даному випадку мають місце договірні відносини, які склалися між сторонами. Договором, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Не передбачено стягнення моральної шкоди на користь позивача і Законом України "Про захист прав споживачів" на положення якого, як на підставу свого позову, посилається позивач, оскільки п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що моральна шкода підлягає відшкодуванню лише якщо вона заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Позивачем не доведена наявність передбачених законодавством правових підстав для відшкодування моральної шкоди як і самого факту її завдання, а тому заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Також не підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо стягнення з ПАТ "Дельта Банк" витрат на правову допомогу в розмірі 3100 грн., оскільки граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, диференційована в залежності від платника. Так, якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, проте позивачем не надано, такого розрахунку. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу коштів за депозитними вкладами чи невідповідності заявленої у позовній заяві суми, яка підлягає виплаті, відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial