Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. При житті спадкодавець склала заповіт яким заповіла усе своє майно [PERSON] Після смерті спадкодавця позивач частково оформив спадщину після смерті спадкодавця, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] Одночасно позивачем в позовні заяві містилась вимога, відповідно до якої останній просив визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки на котрій знаходиться спірний житловий будинок. 22.02.2018 р. до суду надано клопотання яким позивач повідомив, що відмовляється від частини позовних вимог, що стосується визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та просить повернути надмірно сплачений судовий збір (а.с. 53). Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд ухвалив, прийняти відмову позивача від позову в частині визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, провадження в цій частині закрити. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Оскільки провадження у справі в частині визнання права на завершення приватизації земельної ділянки закрите у зв'язку з відмовою позивача від позову, а відтак судовий збір в цій частині не підлягає поверненню. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився надавши через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у його відсутність; позов в частині визнання права власності на житловий будинок підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Судові витрати просив залишити за ним (а.с. 58). Представник відповідача Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач просить прийняти рішення на розсуд суду а справу розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 52, 57). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданим 10.03.2017 р. виконавчим комітетом Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла [INFO]., актовий запис № 04 (а.с.6). Заповітом, котрий посвідчений 20.04.2007 р. секретарем виконавчого комітету Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно, де в б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла сину - [PERSON] (а.с. 8). З довідки Кулизької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 345 від 20.10.2017 р. вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO], дійсно являвся голвою домогосподарства за адресою [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до архівної виписки від 06.10.2017 р. за [PERSON], рахувалась земельна ділянка площею 0,47 га. По вул. Пушкіна. Земельна ділянка передана їй у власність згідно рішення Кулизької сільської ради народних депутатів Літинського району Вінницької області 13 сесії 21 скликання від 21.10.1993 р. (а.с. 17). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS], будинок побудовано у 1952 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., допоміжною площею 8,7 кв.м., веранди «а», ганку, літньої кухні «Б», погребу «п/Б», котельні «В», вбиральні «Г», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, хвіртки № 4, криниці № 5. Самовільні побудови відсутні (а.с. 12-16). Листом за № 1706/02-14 від 06.10.2017 р. нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 11). Свідоцтвом про право на спадщину за законом, [NUMBER] від 19.09.2017 р. засвідчується, що позивач є спадкоємцем майна, після смерті [INFO]. [PERSON] та прийняв спадщину (а.с. 9). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та рахується за байделюк [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті якої спадщину прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с.58) слід залишити за ним.

Outcome: approved