Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави автобус (транспортний засіб), марки "Neoplan-316", 2002 року випуску, шасі № WAG2031661BS31758, тип автобуса D, реєстраційний номер [NUMBER], який належить ТОВ «Профіт-Мейкер», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №05.1-9ю/2014/2-1 від 24.01.2014 року в розмірі 1276556.78 (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч пятсот пятдесят шість) грн. 76 коп., та стягнення з [PERSON] заборгованість за договором кредиту №05.1-9ю/2014/2-1 від 24.01.2014 року в розмірі 1276556.78 (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч пятсот пятдесят шість) грн. 76 коп., пославшись в обґрунтування позову на те, що 24.01.2014 року між ПАТ "[PERSON] кредит" та ТОВ " Профіт-Мейкер", зареєстрованим за адресою: [INFO], укладено договір №05.1-9ю/2014/2-1 про надання кредиту, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 900 000,00 (девятсот тисяч) гривень, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит не пізніше 23.01.2017 року і сплатити банку проценти в розмірі 20,5 % річних, а також виконати всі інші зобовязання та умови в строки й порядку, встановленому кредитним договором. 24.01.2014 року між ПАТ "[PERSON] кредит" та ТОВ "Профіт-Мейкер" було укладено договір застави № 04-997/1-1, згідно з яким в якості забезпечення виконання умов договору кредиту в заставу передається транспортний засіб автобус "Neoplan-316", 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності. Також, в якості забезпечення виконання зобовязань договором, 24.01.2014 року між ПАТ "[PERSON] кредит" та [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] зобовязався солідарно відповідати за виконанням ТОВ "Профіт-Мейкер" в повному обсязі зобовязань за договором кредиту №05.1-9ю/2014/2-1 від 24.01.2014 року з усіма змінами та доповненнями, а саме: повернення кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки у розмірі та випадках, передбачених договором кредиту. У звязку з тим, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по договору, в нього виникла заборгованість загальний розмір якої станом на 12.12.2014 року складає 1 276 556,58 (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч пятсот пятдесят шість) гривень 78 коп. Про виниклу заборгованості позичальника перед банком була направлена вимога за вих.№05.1-05/3694 від 17.09.2014 року поручителю [PERSON], якою було встановлено строк для погашення заборгованості, яка до теперішнього часу не виконана. За таких обставин, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а.с.94/. Відповідач [PERSON] та представник "Профіт-Мейкер" в судове засідання не зявились, не зважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином /а.с.70,73,74,85,91,95,96,97,98/, причини неявки суду не повідомили. Письмових заперечень на позов та заяв про розгляд справи за їх відсут-ність до суду не надходило. За зазначених вище обставин, суд зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови №5 від 30.03.2012 року, оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, ч.2 ст.118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємоповязані між собою і окремий їх розгляд не можливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи позичальника і до юридичної особи поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин отримання кредиту. У п.9 постанови №5 від 30.03.2012 року розяснено, що право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звер-нення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є - 2 - відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3 і 4 ЦПК). Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся з даним позовом до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства з викладеними у позовній заяві вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в по-рядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 24.01.2014 року між ПАТ "[PERSON] національний кредит" та ТОВ "Профіт-Мейкер" укладено договір про надання кредиту №05.1-9ю/2014/2-1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі на придбання транспортного засобу автобуса "Neoplan-316", а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит не пізніше 23.01.2017 року і сплатити банку проценти в розмірі 20,5 % річних з погашенням заборгованості частинами щомісячно в розмірі 25 000 гривень та сплатою останнього платежу до 23.01.2017 року, а також виконати всі інші зобовязання та умови в строки й порядку, встановленому кредитним договором /а.с.9-17/. Банк відповідно до умов кредитного договору повністю виконав взяті на себе зобовязання і видав позичальнику грошові кошти у розмірі 900 000,00 (девятсот тисяч) гривень шляхом перерахування на поточний рахунок №2600.2.092044.001 в ПАТ "[PERSON] кредит" для оплати платіжного доручення згідно договору купівлі-продажу №101 від 01.12.2013 року між ПП "Лімекс-тур" та ТОВ "Профіт-Мейкер". Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В якості забезпечення своєчасного виконання зобовязань по договору про надання кредиту між "[PERSON] кредит", ТОВ "Профіт-Мейкер" та [PERSON], укладено договір застави "04-996/1-4 від 24.01.2014 року, згідно з п.1.1 якого [PERSON] зобовязується солідарно відповідати за виконання у повному обсязі позичальником зобовязань за кредитним договором з усіма змінами та доповненнями як укладеними, так і такими, що будуть укладені між кредитором та позичальником в майбутньому, а саме: повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором /а.с.40-42/. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч.1 ст.554 ЦК у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручи-тель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 543 ЦК визначено, що у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Також, з метою забезпечення виконання умов договору кредиту №05.1-9ю/2014/2-1, між банком та ТОВ "Профіт-Мейкер" 24.01.2014 року укладено договір застави №04-997/1-1, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким в заставу передано рухоме майно, а саме: автомобіль Neoplan-316, 2002 року випуску, № шасі WAG2031661BS31758, державний номер ВН 1380 ЄМ, який належить на праві власності ТОВ "Профіт-Мейкер", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспорт-ного засобу №775189, видане Центр ДАІ 5101 від 18.01.2014 року /а.с.47-50,52/. Відповідно до п.п.2.2.5, 3.1., 3.4. договору застави, заставодержатель (банк) має право за умови невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором звернути стягнення на майно та реалізувати його відповідно до норм чинного законодавства України та умов договору застави в судовому або позасудовому порядку. Згідно ст.ст.589, 590 ЦК у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке заставодержатель набуває в разі, коли зобовязання не буди виконано у встановлений строк. У разі частково виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається у первісному обсязі. Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. - 3 - Статтею 509 ЦК визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зо-бовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.4.4 кредитного договору, у разі невиконання позичальником зобовязань, визначених п.п.3.3.2.-3.3.17. цього договору, порушенням позичальником або третьою особою, з якою укладений договір за-безпечення виконання зобовязань за кредитом, умов договорів, визначених п.1.3. цього договору, протягом більше 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобовяза-ний не пізніше наступного робочого дня, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія договору припиняється. З матеріалів справи убачається, що всупереч ст.ст.526,530 ЦК, п.2.5 кредитного договору позичальник порушив строки сплати процентів за кредитним договором, а саме, не сплатив до 05.07.2014 року проценти за користування кредитом за червень 2014 року /а.с.18/. Таким чином, відповідно до п.4.4. кредитного договору, відповідач мав 23.07.2014 року повернути банку заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, що ним виконано не було. Пунктом 3.3.7. кредитного договору передбачено обовязок позичальника достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, передбачених п.4.4. цього договору. Пунктом 7.4. кредитного договору передбачено, що у разі настання обставин, визначених, зокрема, п.4.4. цього договору, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії, нараховані штрафні санкції у розмірах, передбачених цим договором та тарифами. Згідно п.4.2. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1.1., 2.11.3., 3.2.4., 4.4., 5.4. цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1%, в національній валюті України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобовязань за цим договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.4.3. кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.17. цього договору позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф в розмірі 5% від суми кредиту, визначеного п.1.1. цього договору, за кожний випадок. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 09.04.2012 року (справа №3-88гс11), одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності маже застосовуватися різний набір санкцій. В порушення умов договору ТОВ "Профіт-Мейкер" свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом не виконувало, у звязку з чим у нього існує заборгованість, яка, згідно наданої позивачем довідки, станом на 12.12.2014 року складає 1 276 556,78 гривень, із них: заборгованість за кредитом 775 000,00 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 74 851,42 гривень; пеня за несвоєчасну сплату процентів 3 409,75 гривень; пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості 77 223,98 гривень; 3% річних від простроченої суми процентів 392.33 гривень; 3% річних від простроченої суми кредиту 9 045,21 гривень; індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів 2 863.12 гривень; індекс інфляції за час прострочки по кредиту 63 770,97 гривень; штраф за прострочку кредиту 45\~000.00 гривень; штраф за прострочку сплати процентів - 225 000,00 гривень (а.с. 18-22). У звязку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, банком на адресу [PERSON], відповідно до умов п.3.1.1 договору поруки, 17.09.2014 направлялось письмове повідомлення про існування та розмір заборгованості з вимогою повернення наданих коштів, однак порушення відповідачем не було усунуто і вимога банку не виконана /а. с.43-44/. Статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель має право задовольнити свої вимоги свої вимоги в повному обсязі за рахунок заставленого майна. Відповідно до ст.24. Закону України "Про заставу" у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна борж-ника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звер-нення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. На виконання вимог ст.24 зазначеного закону позивач зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження /а.с.55-57/. Згідно ч.2 ст.591 ЦК початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд - 4 - у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Відповідно до висновку фахівця з оцінки майна від 24.11.2014 року про ринкову вартість предмету застави транспортного засобу типу автобус - D, марки "Neoplan-316", 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], його ринкова вартість становить 353\~333.33 гривень /а.с.51/, яку банк просить встановити як початкову ціну для реалізації даного предмета застави. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не надали суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачами зобовязань по кредитному договору №05.1-9ю/2014/2-1 від 24.01.2014 року, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в укладених сторонами договорах і є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Платіжним дорученням №3185-8-1 від 19.12.2014 року підтверджується, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654,00 гривень (а.с.8). Згідно із ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів. Платіжним дорученням №1454-8-1 від 30.04.2015 підтверджується сплата позивачем публікація оголошення в розмірі 120.00 гривень /а.с.88/. На підставі викладеного,

Outcome: approved