Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього кошти в розмірі 10 000 доларів США. В обґрунтування позову покликається на те, що згідно договору №00009008972007 банківського вкладу (депозити) «Найкраща пропозиція on-line» у доларах США від 22.10.2014 року, вона внесла на свій особистий рахунок вклад на загальну суму 10 000 дол. США з відсотковою ставкою 5,5 відсотків річних. Згідно п. 1.11. цього договору, якщо вкладник за письмовою заявою вимагає достроково припинити дію такого, то дія вважається достроково припиненою. А відповідач зобов'язаний сплатити весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0,01 процентів річних. При цьому, із вказаною заявою необхідно звернутись за три дні до очікуваної дати повернення. У зв'язку з непередбачуваними обставинами, на початку листопада 2014 року у неї виникла необхідність забрати кошти, які нею були внесені на рахунок ПАТ «Дельта банк». 10.11.2014 року вона власноручно склала та подала до відповідача заяву про дострокове розірвання договору. Однак у Дрогобицькому відділенні ПАТ «Дельта Банк» їй було відмовлено повернути кошти, мотивуючи це відсутністю грошей. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та дала пояснення, які по суті, змісту і мотивам відповідають викладеному. Додала, що по закінченню терміну договору відповідач відмовляється повертати кошти. Просила позов задоволити. Представник відповідача на розгляд справи не з'явилася, подавши письмове заперечення проти позову, в якому просили у позові відмовити, зокрема з тих підстав, що після перерахуванням банком коштів на поточний рахунок вкладника, який вказується самим вкладником в договорі строкового банківського вкладу, зобов'язання банку по поверненню вкладу та відсотків вважаються виконаними у повному обсязі. Тобто, вважають, що з моменту перерахуванням банком коштів з депозитного рахунку та зарахування цих коштів на власний поточний рахунок позивача набувачем та власником таких коштів є саме позивач, а не АТ « Дельта Банк». Жодним договором та нормативно-правовим актом не передбачена можливість стягнення з банку коштів, які належать клієнту та зберігаються на його рахунку, оскільки такий не має права власності на ці кошти. Разом з тим, з врахуванням Постанови Правління Національного Банку України від 29 серпня 2014 року « Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» із змінами банк не вправі був здійснювати видачу коштів з поточного рахунку позивачу в повному розмірі. Крім цього, з моменту введення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» відсутні будь-які правові підстави для задоволення майнових вимог позивача у судовому порядку (а.с.62-69). Вислухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 22 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір №00009008972007 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція «on-line» у доларах США на суму 10 000 дол. США на термін по 20 січня 2015 року включно за п.1.3 Договору, та з процентною ставкою 5,5 процентів річних. У разі якщо договір є діючим на дату закінчення строку залучення Вкладу, зазначену в п. 1.3. такого Договору, то розмір процентної ставки, зазначений у п. 1.4. такого Договору, збільшується відповідно до валюти Вкладу, зокрема на 6,0 процентів річних для вкладів у доларах США (а.с.3). За пунктом 1.10. вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу зазначеного в п.1.3. Договору шляхом зарахування на поточний рахунок Вкладника, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів [NUMBER], відкритий в установі банку (а.с.3). Так, згідно платіжного доручення №6399377 від 22.10.2014 року банком одержані кошти в сумі 10000 дол. США від [PERSON] (а.с.5- зворот). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 3 ст.5, ч.1 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" держава забезпечує споживачам захист їх прав, захист прав споживачів здійснюють суди. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч.3 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" залучення у вклади (депозити) коштів від юридичних та фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів є фінансовою послугою. Правовідносини, що породжуються на підставі договору банківського вкладу виникають на підставі умови, згідно із якою вкладник передає банку вклад, а банк в свою чергу приймає вклад та розміщує його на своїх ресурсах. При цьому, метою вкладу є одержання вкладником прибутку у вигляді процентів від суми вкладу, який використовується банком у процесі своєї господарської діяльності. Тобто, в даних правовідносинах банк, використовуючи свої спроможності у сфері фінансових відносин, надає вкладнику фінансову послугу, результатом якої є прибуток для вкладника та певна вигода для банку. Додатково на споживчий характер таких відносин вказує ст.633 ЦК України, до якої відсилає ст.1058 ЦК України та надані Пленумом Верховного Суду України роз'яснення, що викладені у постанові №5 від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів". Таким чином, правовідносини банківського вкладу мають споживчий характер, а відтак є предметом регулювання Законом України "Про захист прав споживачів". Частиною 2 ст.1060 ЦК України також передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог пункту 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Таким чином, зобов'язання Банку за договорами банківських вкладів (депозитів) мають виконуватися Банком належним чином відповідно до умов договорів. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Посилання представника відповідача на відсутність зобов'язання про повернення вкладу на запровадження тимчасової адміністрації є безпідставним, оскільки порушення взятих на себе зобов'язань відбулось до прийняття Постанови Правління Національного Банку від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 " Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", яка запроваджена на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно (а.с.81), натомість строк договору закінчився ще 20.01.2015 року (а.с.3). Таким чином заявлена позивачкою вимога про повернення вкладу відповідала умовам договору і строк виконання обов'язку банку повернути вклад наступили ще до введення тимчасової адміністрації. Крім того, згідно ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Разом з тим посилання представника відповідача на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим суд вважає, що вклад підлягає стягненню в грошовій одиниці України - гривні, переведення іноземної валюти в гривню здійснюється по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення. Національний банк України встановив на 14.05.2015 року до 14 год. офіційні курси валют на рівні 20,57 гривень за долар США. З огляду на викладе, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно 205700 грн. (двісті п'ять тисяч сімсот ) станом на день ухвалення рішення. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2057 гривень.

Outcome: approved