Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обґрунтування якого вказав, що 19 грудня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №12437609-02-21-01, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Opel Corsa», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». 17 лютого 2021 року приблизно о 13:30 год в м. Харків по вул. Цілиноградська, 48, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Opel Corsa», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Opel Corsa», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року по справі №638/2674/21 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] . Загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Opel Corsa», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », склала 50446 грн 37 коп., які ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило [PERSON] . Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за полісом №АО/4980611 в ПрАТ "СК "УНІКА", ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ "СК "УНІКА" з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. Оскільки, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох учасників, а саме [PERSON] та [PERSON] , то ПрАТ "СК "УНІКА" відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину (50%) завданих відповідачем збитків в розмірі 15337 грн 08 коп. Тому різниця між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням за полісом №АО/4980611 має бути сплачена відповідачем. 13 травня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №12437609-02-21-01 від 19 грудня 2020 року. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завданні збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 9886 грн 11 коп. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини про те, що [PERSON] є власником транспортного засобу Opel Corsa, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] (а.с. 19) 19 грудня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №12437609-02-21-01, за умовами якого предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Opel Corsa», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » (п.1.2), страховик зобов`язаний протягом 5 робочих днів після складання страхового акту, якщо подія буде кваліфікована як «страховий випадок», здійснити виплату страхового відшкодування (п. 11.3) (а.с. 11-15). 17 лютого 2021 року близько 13:30 год [PERSON] , керуючи автомобілем Skoda Karoq, номерний знак [NUMBER] , по вул. Цілиноградська, 48, м. Харкова, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Ореl Corsa, номерний знак [NUMBER] , який рухався позаду, автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року у справі №638/2674/21, яка набрала законної сили 05 квітня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визнано винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 17). Згідно з Актом (протоколом) огляду транспортного засобу Заявою на виплату від 18 лютого 2021 року було здійснено огляд застрахованого транспортного засобу Opel Corsa, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та виявлено механічні ушкодження, отримані при обставинах від 17 лютого 2021 року (а.с. 18). Відповідно до рахунків №0000000180 від 22 лютого 2021 року та №АА00004100 від 26 лютого 2021 року, виданих ФОП [PERSON] , за якими платником є [PERSON] , загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Corsa, державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 50446 грн 37 коп. (а.с. 23-24). Згідно зі страховим Актом №2100682-1 за Договором добровільного страхування наземного транспорту №12437609-02-21-01 від 19 грудня 2020 року подія кваліфікована як страховий випадок, ПрАТ «СК «ВУСО» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 50446,37 грн (а.с. 29). Відповідно до платіжного доручення №8346 від 04 березня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ТОВ «АЛЬФА АВАНГАРД» суму страхового відшкодування згідно страхового акту у розмірі 34090 грн. Згідно з платіжним дорученням №8369 від 04 березня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ФОП [PERSON] суму страхового відшкодування згідно страхового акту у розмірі 16356,37 грн. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 9886,11 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань : Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане суд доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі \~ \~ \~ \~№ 7551/18006/15-ц. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога правонаступника страховика потерпілої до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 7551/18006/15-ц). Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між ПрАТ «СК «ВУСО» і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АО номер 4980611 (а.с. 32). Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року винними у дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] та [PERSON] . Ступінь вини кожного з водії не встановлювався, у зв`язку з чим судом презюмується рівність ступеня відповідальності водіїв. Таким чином, ПрАТ «СК «ВУСО» має право на відшкодування половини сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50446,37 грн, тобто на суму 25223,19 грн. Згідно зі Страховим актом / Наказом №00414025 ПрАТ «СК «УНІКА» кваліфікувала подію як страховий випадок та прийняла рішення виплатити ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 15337,08 грн (50% ступінь вини [PERSON] ) (а.с. 28). Таким чином страховик [PERSON] ПрАТ «СК «УНІКА» в добровільному порядку сплатило ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 15337,08 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 7551/18006/15-ц дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе зокрема за умови коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, [PERSON] зобов`язаний сплатити страховій компанії потерпілої особи - ПрАТ «СК «ВУСО» різницю між фактичним розміром шкоди (25223,19 грн) і страховою виплатою, здійсненою його страховиком - ПрАТ «СК «УНІКА» (15337,08 грн), тобто грошові кошти у розмірі 9886,11 грн. За договором цесії №13/05/2021 про відступлення права вимоги від 13 травня 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» відступило ФОП [PERSON] право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих ПрАТ «СК «ВУСО» по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору (а.с. 7-9). Згідно з Додатком №1 до Договору ФОП [PERSON] отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №12437609-02-21-01 від 19 грудня 2020 року (а.с. 10). Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановивши, що на підставі вищевказаного договору №13/05/2021 від 13 травня 2021 року, який у встановленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсними, від ПрАТ «СК «УНІКА» до ФОП [PERSON] перейшли права кредитора у зобов`язальному правовідношенні з [PERSON] , тому останній зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням у розмірі 9886,11 грн. З метою досудового врегулювання відшкодування збитків ФОП [PERSON] направило [PERSON] вимогу за вих № ВФ/2100682-1 від 26 травня 2021 року, в якій повідомив про перехід до нього права вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром збитків (вартістю відновлювального ремонту) та страховим відшкодуванням у розмірі 9886,11 грн та просив у добровільному порядку перерахувати вказану суму грошових коштів у строк не більше тридцяти днів з дня отримання листа (а.с. 33). Матеріали справи не містять доказів відшкодування відповідачем зазначеної суми у добровільному порядку. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ФОП [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами; 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, укладеного між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем, копію додаткової угоди №682 від 01 липня 2021 року до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 липня 2021 року до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року. Згідно з п. 4.1 договору від 30 січня 2019 року детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, підтверджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. Відповідно до додаткової угоди №682 від 01 липня 2021 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар)) адвоката за Договором від 30 січня 2019 року становить 4000 грн, що сплачується клієнтом адвокату за надання останнім наступних послуг: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції (2 години вартістю 500 грн), написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду (5 годин вартістю 1500 грн), супровід та контроль судової справи (2000 грн). В акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 липня 2021 року до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року зазначено, що адвокат Самойленко Петро Миколайович надав ФОП [PERSON] наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції (2 години вартістю 500 грн), написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду (5 годин вартістю 1500 грн), всього витрачено адвокатом часу 7 годин, вартість робіт (наданих послуг) становить 2000 грн. Платіжним дорученням №P24A892690356A05507 від 01 липня 2021 року на суму 1500 грн, та № P24A89268956А85991 від 01 липня 2021 року на суму 2500 грн, ФОП [PERSON] було сплачено [PERSON] за надані послуги з правової допомоги згідно договору №30/01/2019 у загальному розмірі 4000 грн. Зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Згідно з актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 липня 2021 року, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, зазначено, що адвокатом всього витрачено часу 7 годин, вартість робіт (наданих послуг) становить 2000 грн. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами доведено фактично здійснений розмір витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає критерію реальності адвокатських витрат, у розмірі 2000 грн. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) представником позивача та позивачем суду не надано. Долучену до позову копію додаткової угоди № 682, за якою передбачений гонорар адвоката у розмірі 4000 грн за послуги, які зазначені в акті від 01 липня 2021 року та супровід та контроль судової справи у розмірі 2000 грн, суд приймає як доказ обов`язку позивача сплатити адвокату грошові кошти за договором від 30 січня 2019 року у розмірі 4000 грн, однак ця додаткова угода №682 не є доказом надання послуг (виконання робіт) у розмінні ст. 137 ЦПК України з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17, в якій зазначено, що відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. З урахуванням встановлених на підставі належних та допустимих доказів обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат, у розмірі 2000 грн. Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Враховуючи те, що відповідач не оспорював встановленого судом розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

Outcome: approved