Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

05.10.2018 року до суду надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка в подальшому була уточнена. Позовна заява обґрунтована наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 24.07.2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 18000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач станом на 24.09.2018 року не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 59405,74 грн. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача [PERSON] вказану заборгованість. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, наполягаючи на тому, що відповідач [PERSON] отримала кредит та користувалася кредитними коштами, і наявні в матеріалах справи докази доводять обґрунтованість позовних вимог. Представник відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що договір не може вважатися укладеним згідно положень діючого законодавства, а факт укладення кредитного договору та отримання кредиту не доведений належними доказами. Просив при винесені судового рішення врахувати чисельну практику Верховного Суду з розгляду аналогічних справ. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. З матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2012 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та засвідчено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), а також Тарифами становлять між нею та банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 641 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, виходячи з аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що у разі досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору у заяві про приєднання до запропонованих банком Умов та Правил має бути зазначено вид та умови кредитування, розмір узгодженого сторонами кредиту (кредитна лінія, кредитний ліміт), що є істотними умовами кредитного договору. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підтвердження своїх позовних вимог надало суду анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 24.07.2012 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, інформацію про місце роботи тощо. Втім заява не містить відомостей про те, що відповідач [PERSON] не лише ознайомилася зі змістом, а й отримала ці умови та правила, з якими вона погодилася, про що має бути її підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України. Також в анкеті-заяві зазначено, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, позичальник просить надати перераховані нижче послуги: платіжна картка "Універсальна", зарплатна картка, картка "Gold", пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста книжка та ідентифікація з паспортом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява не містить відміток щодо обраних позичальником із перелічених банківських послуг. Так, указана анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування відсотків, комісій, штрафу та пені. У бланку анкети-заяви передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка "Універсальна/Gold", однак відповідна графа не заповнена, що встановлено судом, тобто не містить істотних умов кредитного договору. Всі ці обставин у судовому визнав представник позивача, а згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних й допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивач, при наявності процесуальної можливості, при тому що судом неодноразово випробовувалися такі докази, не надав. В матеріалах справи є наданий позивачем на підтвердження позову витяг з умов укладеного договору кредиту кредитування і правила надання банківських послуг. Однак всупереч положень ч. 4 ст. 11 Закону України "Про права споживачів" про те, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві, що покладає на кредитора обов`язок доведення цього факту, - банк не надав письмових доказів про те, що при укладенні договору шляхом подання заяви відповідач отримав вказані умови і правила надання банківських послуг, з якими він ознайомився при укладенні договору. За відсутності таких доказів, в контексті вимог закону про письмову форму договору, суд вважає не доведеним факт укладення договору саме на цих умовах. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Представлені банком роздруківки фотознімків відповідачки з пластиковими картками також не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів, оскільки на фотознімках не відображається інформація щодо номеру пластикових карток та на підставі якого саме договору вони видавались. У зв`язку з цим суд доходить обґрунтованого висновку про недоведення позивачем факту видачі банком і отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Разом із цим судом встановлено, що не можуть свідчити про отримання відповідачем кредитних коштів посилання банку на факт погашення заборгованості за кредитом, оскільки здійснення таких операції відображено лише у довідці, зробленій самим банком, без надання належних доказів взагалі факту їх здійснення, як і доказів того, що вказані операції проводилися відповідачем у справі. Дослідивши зібрані у справі докази окремо та в їх сукупності, суд вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач, а також укладення кредитного договору б/н від 24.07.2012 року на умовах, викладених у позові. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини 2 статті 78 ЦПК України). Згідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивачем не доведено факту видачі банком і отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до чч.1, 2 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, позивач не довів належними доказами сам факт укладення кредитного договору з відповідачем відповідно до вимог ст.ст.640, 1046 ЦК України, та надання кредиту згідно вимог ст.1054 ЦК України. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed