Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання відповідно до вимог КК України. Він є потерпілим від протиправних дій відповідача, внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому латерального виростку лівої великої гомілкової кістки зі зміщенням відломків, гемартрозу та забою м'яких тканин голови, саден голови, 23 червня 2016 року йому проведено операцію, вартість лікування на теперішній час становить 11 144,82 грн., що не є остаточною та йому потрібна ще одна операція та кошти на реабілітацію. Крім того внаслідок ДТП було пошкоджено його скутер, вартість відновлення якого становить 2 507,40 грн. та 400,00\~грн. він витратив на експертну оцінку транспортного засобу. Також, неправомірними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000,00 грн. Зазначені суми матеріальної та моральної шкоди позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, на підставі чого відповідно до ст.\~224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено судом, 16 червня 2016 року приблизно о 08 годині 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ 21213", реєстраційний номер [NUMBER], рухався по автодорозі, розташованій на вул. Боженко зі сторони вул. Гетьманська, в напрямку вул. Желєзняка в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, в цей час поблизу будинку № 62-А по вул. Боженко [PERSON], діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, що б не піддавати загрози життю та здоров'ю громадян, змінив напрямок руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та допустив зіткнення з мопедом "Yamaha Yoko", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався зі сторони вул. Желєзняка в напрямку вул. Гетьманська в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водію [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження у виді садна в потиличній області голови, закритих переломів зовнішньої кісточки лівої великогомілкової кістки і лівої малогомілкової кістки з крововиливом у порожнину лівого колінного суглобу (гематроз), синця на внутрішній поверхні правої гомілки, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоровя на строк понад 21-н день (а.с. 30-32). Вказані вище обставини встановлені вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2016 року і відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню, а [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року призначено [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 3 400 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с. 54-59, 60-64). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз'яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами), шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Як розяснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи,\~а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи підтверджені понесені позивачем витрати на лікування після ДТП, що сталася 16 червня 2016 року, на суму 11 144,82 грн., що підтверджується копіями чеків (а.с. 6-10). Разом з тим, судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталась 16 червня 2016\~року, пошкоджено мопед позивача марки "Yamaha JOG", д/н [NUMBER], вартість відновлювального ремонту якого складає 2 507,40 грн., що підтверджується висновком про розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу (а.с. 15-28), а тому вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, однак в задоволенні вимог в частині відшкодування витрат, повязаних з оплатою послуг на проведення оцінки транспортного засобу у розмірі 400,00 грн. необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано доказів здійснення ним оплати цих послуг. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 5, 9 постанови від 31\~березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Оскільки, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві було завдано шкоду здоровю, в результаті чого йому завдана також і моральна шкода, яка виразилася у порушенні звичайного способу життя, порушенні життєвих зв'язків через неможливість нормального громадського життя під час перебування в лікарні та тривалий час після неї. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, факто того, що вина позивача у скоєнні ДТП 16 червня 2016 року доведена, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial