Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] , жителька [ADDRESS] звернулася в суд з позовною заявою до Городенківської міської ради (вул. Т.Шевченка, 77 м. Городенка), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення сесії Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 733-19/2019 від 13.09.2019 року "Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку", яким надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтовною площею 0,25 га, яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року. Обгрунтовуючи поданий позов позивач вказує на те, що рішенням 15 сесії двадцять першого скликання Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 09.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність» передано у власність громадянам села 154,31 га землі. Із них 60,42 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та 93,89 га для ведення підсобного господарства. В п.4 названого рішення сесії вказано, що обмір земель проведено без достатньої точності і при видачі державних актів можливі зміни загальної площі. До рішення сесії додано список громадян, яким передано землю у приватну власність. ЇЇ батько [PERSON] включений в списки. Згідно списку батькові позивача передано у приватну власність орієнтовано 0, 56 га. Відповідно до рішення сесії сільської ради він у встановленому законодавством України порядку набув право на оформлення приватної власності на земельну ділянку. Фактично в користуванні батька біля житлового будинку була земельна ділянка розміром 1 га. Із нього 0,25 га у встановленому законодавством України порядку закріплено для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Про це свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а 0,75 га земельної ділянки залишилось для ведення особистого селянського господарства і батьки за життя постійно використовували цю земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції. Рішення, яке б позбавило батька права приватної власності на земельну ділянку ніким не приймалось. [INFO] [PERSON] помер. Він за життя не вспів у встановленому законодавством України порядку одержати правовстановлюючий документ на землю розміром 0,75 га для ведення особистого селянського господарства. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно та майнові права. Так як батько за життя не набув права власності на земельну ділянку, то відповідно до ст.1218 ЦК України та роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України до спадкування переходять лише визначені батькові майнові права, які належали йому на час відкриття спадщини. Таким визначеним його майновим правом стало визначене право на набуття приватної власності на земельну ділянку на підставі рішення сесії Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність». Мама позивача [PERSON] , як спадкоємець, постійно проживала з батьком. На час відкриття спадщини відповідно до ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла його спадщину. До неї перейшло спадкування визначеного майнового права батька позивача на набуття права власності на земельну ділянку за названим рішенням сесії сільської ради. Після смерті батька позивача [PERSON] мама позивача [PERSON] стала власником цілого житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] і в її користуванні залишилась біля будинку земельна ділянка розміром 0,75 га для ведення особистого селянського господарства, на яку вона у встановленому законодавством порядку набула право на приватизацію. На підставі договору довічного утримання між [PERSON] та позивачем від 20.02.2018 року, який оформлений в Городенківській районній державній нотаріальній конторі, [PERSON] відчужено позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку розміром 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2018 року позивач стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та вище вказаної земельної ділянки розміром 0,25 га по [ADDRESS] . 25.05.2018 року [PERSON] в Городенківській районній державній нотаріальній конторі на випадок смерті склала заповіт, яким заповідала їй- позивачу все належне її майно, і на що за законом матиме право. За життя [PERSON] не вспіла оформити права власності на земельну ділянку розміром 0,75 га по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно і на те, що за законом матиме право. ЇЇ спадковим майном є земельні ділянки на території Тишківської сільської ради і право на набуття права власності на земельну ділянку за рішенням сесії Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність» вказаного на [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач стала спадкоємцем і у встановленому законодавством України порядку прийняла спадщину. Спадкова справа заведена Городенківською районною державною нотаріальною конторою і їй в порядку черги було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на земельні ділянки [PERSON] . Позивач у позовній заяві вказує, що оформити право власності на земельну ділянку розміром 0,75 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] через нотаріальну контору немає можливості так як ні батько ні мама за життя не набули права власності на цю земельну ділянку. Набути право на визнання за позивачем права власності на цю земельну ділянку можливе через рішення сесії сільської ради про видачу дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Перешкодою для оформлення за нею - позивачем права власності на земельну ділянку розміром 0,75 га є рішення сесії Тишківської сільської ради сьомого демократичного скликання №733-19/2019 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку». Згідно рішення сесії їй надано дозвіл на приватизацію лише 0,25 га із 0,75 га. У заяві вказує, що назване рішення безпідставно позбавило її права вчинити дії для набуття права власності на земельну ділянку в розмірі 0,75 га. Сесія сільської ради розглянула її заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтованою площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства в с. Тишківці, але на власний розсуд, без її згоди і в її відсутності, нехтуючи чинним законодавством, вирішила земельну ділянку площею 0,75 га поділити на три частини по 0.25 га кожному: їй, її братові [PERSON] , її сестрі [PERSON] . Ні [PERSON] , ні [PERSON] після смерті мами із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався і є такими, що не прийняли спадщину. Вважає, що сесія сільської ради в такому випадку не вправі, на свій розсуд, і без її згоди ділити земельну ділянку на трьох, обмежувати її право на належний розмір земельної ділянки. До повноважень сільської ради не входить вирішувати про поділ спадкового майна і розпоряджатися таким майном. Вважає, що рішення сільської ради протиправним і таким, що підлягає скасуванню, як незаконне. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року клопотання позивача було задоволено. Витребувано з Архівного відділу Городенківської районної державної адмінстрації копію рішення Тишківської сільської ради за серпень 2019 року про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності відносно [PERSON] , жителя с. Тишківці та [PERSON] , жительки м.Коломия та копії витягів із рішень засідання сесії по прийняттю вказаних рішень. Ухвалою суду від 20 липня 2021 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Городенківської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання рішення сесії Тишківської сільської ради протиправним та його скасування. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила заявлені позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача Городенківської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився. Подали суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без участі представника Городенківської міської ради за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просив справу вирішувати без його участі. Позовні вимоги заперечує в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про розгляд справи була належним чином повідомлена. Представник третьої особи - [PERSON] - адвокат Атаманюк В.М. в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вказуючи на те, що даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. В обґрунтування зазначеного пояснив, що, оскільки батько позивачки - [PERSON] не оформив права власності на земельну ділянку, яка була йому надана у користування рішенням сесії Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність», то дана земельна ділянка не могла бути успадкована ні його дружиною [PERSON] , ні його дітьми. Дана земельна ділянки належала Тишківській сільській раді і після смерті [PERSON] сільська рада, як власник земельної ділянки, розпорядилася даною земельною ділянкою на власний розсуд. Своїм правом подати відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення та письмові пояснення сторони не скористались. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив такі обставини. У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628/1475/19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Судом встановлено, що Рішенням Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №733-19/2019 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку» за заявою [PERSON] надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,25 га., яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 р. Зобов`язано [PERSON] представити технічну документацію на погодження та затвердження сесії сільської ради у відповідності до вимог чинного законодавства. Рішенням Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №732-19/2019 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку» за заявою [PERSON] надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,25 га., яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 р. Зобов`язано [PERSON] представити технічну документацію на погодження та затвердження сесії сільської ради у відповідності до вимог чинного законодавства. Рішенням Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №734-19/2019 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку» за заявою [PERSON] надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,25 га., яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 р. Зобов`язано [PERSON] представити технічну документацію на погодження та затвердження сесії сільської ради у відповідності до вимог чинного законодавства. Не погоджуючись із вищевказаним рішенням позивач звернулась до суду із вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №733-19/2019 від 13.08.2019 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку» покликаючись на те, що сесія сільської ради, не посилаючись на законодавство, на свій розсуд без її відома та згоди розділила право на спадкову земельну ділянку орієнтовною площею 0,75 га на три рівні частини, орієнтовано по 0,25 га їй, її братові та її сестрі. Вказує, що поділ спадкового майна та обмеження права її - [PERSON] не входить до повноважень сільської ради. Сесія сільської ради вийшла за межі своїх повноважень передбачених ст.ст. 25-26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і прийнятим рішенням позбавлено позивача законного права на набуття права власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у встановленому законодавством порядку. Рішення сесії сільської ради не ґрунтується на чинному законодавстві, прийняте в його супереч. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. У п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. За змістом ч.1ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3.ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно абз.3 ч.2ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те, що Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року за №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. В силу ст. 79 ЗК України, земельна ділянка, як об`єкт права власності це - частина земної поверхні, з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Із копії рішення Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність» та доданого до нього списку встановлено, що [PERSON] було передано у приватну власність 0,56 га землі для ведення підсобного господарства. Даним рішенням встановлено обов`язок всім землекористувачам, яким погоджені межі із суміжниками приватизувати земельні ділянки і одночасно врахувати те, що обмір земельних ділянок проведено без достатньої точності і при видачі державних актів в межах погодження границь можливі зміни загальної площі, про що буде в кожну справу додана відповідна довідка. [INFO] [PERSON] помер, про що 16 січня 2013 року складено відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 16.01.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Як зазначено у позовній заяві, та не заперечується сторонами, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . Згідно копії заповіту від 22.11.2012 року встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, в взагалі те, що буде їй належати і на що вона буде за законом матиме право і в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку в [ADDRESS] ; земельний пай в межах середньої частки, державні акти на право власності на земельну ділянку серії ІФ№081193; серії ІФ №081780; серії ІФ№089609 та всі її ощадні книжки за Законом заповідає своїй дочці [PERSON] , 1957 року народження. Заповіт зареєстрований в реєстрі №145 та посвідчений 22.11.2012 року секретарем виконкому Тишківської сільської ради Городенківського району. 20.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання згідно умов якого сторони дійшли згоди, що відчужував - [PERSON] передає, а набувач - [PERSON] отримує у власність житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами [NUMBER] та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах згідно з планом, площею 0,2500 гектара, кадастровий номер 2621686201:01:001:0134, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Даний договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі №153. На підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114667095 від 20.02.2018 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії заповіту від 29.05.2018 року встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, в взагалі те, що буде їй належати і на що вона буде за законом матиме право заповідає своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстрований в реєстрі №592 та нотаріально посвідчений. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2018 року стверджується, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 25.10.2018 року складено відповідний актовий запис №18. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Із копії спадкової справи № 487/2018 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] встановлено, що до Городенківської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] звернулись: із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , [INFO] , із заявами про прийняття спадщини за законом [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, в судому засідання встановлено, що [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, площею 0, 56 га для ведення підсобного господарства. Зобов`язано землекористувача - [PERSON] , після погодження меж із суміжниками, приватизувати зазначену земельну ділянку. Позивачем не надано, а судом під час розгляду справи не здобуто доказів, які б підтверджували, що [PERSON] набув права власності на вказану земельну ділянку і таке право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач визнає та самостійно вказує у позовній заяві, що, оскільки її батько за життя не оформив право власності на вказану земельну ділянку, вона позбавлена можливості в порядку спадкування оформити право власності на земельну ділянку, якою користувався її батько, а тому вона звернулась до Тишківської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,75 га яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року. Рішенням Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №733-19/2019 від 13.08.2019 року було задоволено заяву [PERSON] та надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,25 га, яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 р. Посилання позивача на той факт, що даним рішенням було порушено права позивача, оскільки надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,25 га, а не на земельну ділянку в розмірі 0,75 га, яка перебувала у користуванні її батька [PERSON] , не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного. Як зазначено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №495/4687/17 (провадження №61-9754св21) вказано про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , який був спадкодавцем в даних правовідносинах, за своє життя не провів реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за собою. Позивач звертаючись до Тишківської сільської ради із заявою просила надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] орієнтованою пл. 0,75 га яка була передана у власність батькові - [PERSON] - рішенням Тишківської сільської ради від 09.12.1993 року. Доказів про те, що позивач зверталась із заявою до органів місцевого самоврядування щодо завершення приватизації земельної ділянки, яку розпочав її батько, в порядку спадкування, і їй було відмовлено, суду не надано. Виходячи з аналізу положень ст.ст.4, 5 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зазначено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Результат аналізу зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи питання про недійсність рішення ради та державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки обставини щодо дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення внаслідок видачі такого акта прав особи, яка звернулась за захистом, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою і тільки власнику або землекористувачу надається право вимагати усунення порушень цих прав. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачем у позовній заяві та в судовому засіданні, не доведено факт порушення відповідачем цивільного права позивача, оскаржуваним рішенням Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №733-19/2019 від 13.08.2019 року, а тому позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити. Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Враховуючи наведене та те, що суд прийшов до переконання, що в позові слід відмовити, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі ст.ст. 12, 22,125, 155,158 Земельного кодексу України, ст.ст. 15, 331, 1216, 1218, 1225, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed