Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити його в будинок [ADDRESS] та встановити порядок користування приміщенням будинку [ADDRESS] , закріпивши за ним приміщення загальною площею 51,75 кв.м, в тому числі не менше однієї житлової кімнати; стягнути на його користь з відповідачки відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. В обгрунтування позову зазначив, що є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Станом на час звернення до суду перебуває з відповідачем у шлюбі, спільне життя не склалось. Внаслідок неприязненого відношення відповідачки до нього, вона перешкоджає його проживанню у спірному будинку. Так, відповідачка змінила вхідні замки, що створює для нього непереборні перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням, він не має доступу до свого житла та не має можливості ним користуватись. Іншого місця проживання не має, вимушений проживати у знайомих, як у місті Херсоні, так і в інших містах. Добровільно пустити його в будинок та визначити з ним порядок користування кімнатами відповідачка відмовляється, через її неправомірні дії, не має можливості користуватись своєю власністю. У зв`язку з неможливістю врегулювати конфлікт мирним шляхом, переживає нервовий стрес, у нього порушився сон, піднявся тиск, оскільки у нього захворювання серця, через нервові переживання у нього погіршилося самопочуття. Тому, діями відповідачки йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 20000,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про заборону вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов`язання встановити окремі лічильники, зареєструвати особові рахунки, зробити окремий вхід у будинок та на прибудинкову територію прийнято до провадження та залишено без руху; надано строк на усунення недоліків, підготовче засідання відкладено. 08.11.2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що на момент звернення позивача до суду вони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/24860/18 розірвано. Вона та позивач є співвласниками спірного домоволодіння. Фактично з позивачем не проживає однією родиною з липня 2018 року, коли позивач без пояснення причин, зібрав свої речі та пішов з сім`ї, з того часу він уникав будь-якого спілкування з нею та з дітьми, не цікавився станом будинку, не ніс витрати на його утримання, а також не висловлював вимог щодо проживання в спільному будинку та доступу до нього. Протягом усього часу вона самостійно, без участі позивача несе витрати з оплати спожитих комунальних послуг, здійснює поточний ремонт та дбає про збереження спільного майна, була змушена платити за опалення кімнати (27 кв.м), яку позивач закрив на замок, не відключивши батареї опалення. Нею визнається той факт, що через півроку з дня, коли позивач залишив родину нею дійсно було замінено замок на хвіртці у подвір`ї, у зв`язку з виходом його з ладу. Вказане було вимушеною мірою, вчиненою з метою збереження майна, як її власного так і майна позивача, та жодним чином не пов`язане з перешкоджанням позивачу користуватись власним майном. У спірному будинку проживають разом з нею двоє спільних з позивачем синів зі своїми дружинами, а також її цивільний чоловік. Вселення дітей до будинку було здійснено за спільною згодою, як членів сім`ї на підставі ст. 405 ЦК України, відповідно сини та члени їх родини мають право на проживання в спірному будинку на рівних правах. Згідно зі ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановленюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Відповідно, загальна норма житлової площі для членів їх родини з шести осіб становить 69,7 кв.м (13,65*6=81,9). Житлова площа спірного будинку складає 67.6 кв.м, що на 14,3 кв.м менше від встановленої ст. 47 ЖК України норми житлової площі. Позивач ставить вимогу про закріплення за ним приміщення загальною площею 51,75 кв.м, родині із шести дорослих осіб залишиться лише 52,15 кв.м із загальної площі, що унеможливить нормальне життя в будинку та обмежить її права, а також права дітей та їх подружжя, які на законних підставах проживають у будинку. Вказала, що шлюбні відносини з позивачем не склались, що визнано ним у позові, сини та їх дружини, що разом з нею проживають відносин з батьком не підтримують та не мають наміру підтримувати в подальшому. Вона влаштувала своє особисте життя та проживає з цивільним чоловіком, спільне життя родини влаштоване та гармонійне. В разі вселення позивача, спокій у сім`ї буде зруйновано, це завдасть болю та страждань їй та членам її родини, а також порушить її право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Зазначила, що задоволення вимог позивача щодо вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні ним, фактично не забезпечує можливості спільного проживання з дотриманням санітарно-гігієнічних та морально-етичних норм, а тому задоволенню не підлягають. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди вказала, що позивачем не доведено за яких обставин та якими своїми діями (бездіяльністю) вона порушила права позивача та завдала йому моральних страждань. Всупереч законодавчих норм, у позові не зазначено з чого виходить позивач визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, крім того не надано жодного доказу, який би підтверджував факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, а отже вказані вимоги також не підлягають задоволенню. 20.11.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої вказав, що співвласниками спірного житлового приміщення є він та відповідачка, кількісний склад членів сім`ї відповідачки не має відношення до його права користуватись майном, яке нлежить йому на праві власності. Крім того, відповідачкою не подано документального підтвердження проживання в будинку вказаної нею кількості членів її сім`ї. Відповідачка продовжує порушувати його майнові та житлові права, перешкоджає користуватись належною йому часткою спільного майна, не допускає його в дім. Іншого житла він не має, вимушений тимчасово проживати у знайомих, чим створює для них і для себе певні незручності. Вважає відзив безпідставним та необгрунтованим, таким, що подано з пропуском встановлених судом процесуальних строків і підлягає поверненню відповідачці. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про заборону вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов`язання встановити окремі лічильники, зареєструвати особові рахунки, зробити окремий вхід у будинок та на прибудинкову територію залишено без розгляду. 26.11.2019 року позивачем подано клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого додано випискні епікризи, посвідчення [PERSON] , копії плівок електрокардіограм. 11.12.2019 року позивачем подано клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого додано копію листа КНП "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф". 12.12.2019 року позивачем подано клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого додано копію технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] . 13.12.2019 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на позов, згідно яких вказала, що членами її сім`ї є спільні з позивачем діти, а отже, не залежно від відносин, що склалися між ними, діти є членами як її родини так і родини позивача, вони набули права користування майном за згоди та відома позивача. Спірний будинок був зведений у тому числі і за кошти від продажу майна їх синів, а саме частин квартири, а отже і сини на законній підставі проживають у спірному житловому будинку та користуються, у тому числі, часткою будинку, що належить позивачу. Нею не заперечується право позивача на користування тією часиною спільного майна, яка відповідає частці позивача у праві спільної часткової власності, а вказується на об`єктивну неможливість реалізації цього права з огляду на не забезпечення спільного проживання з дотриманням санітарно-гігієнічних та морально-етичних норм. Саме тому, такий спосіб захисту права власності, як вселення не буде належним, а єдиним можливим і допустимим в такому випадку є право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються майном відповідної матеріальної компенсації, яка і передбачена ч. 3 ст. 358 ЦПК України. Стверджує, що позивач не намагався жодного разу скористатись своїм правом користування спірним будинком та навіть не відповідав на її звернення щодо врегулювання ситуації яка склалася, повністю уникаючи спілкування не лише з нею, але з членами власної родини - синами. Щодо строків подання відзиву вказала, що вказаний строк пропущено з поважних причин, оскільки з початку нею направлено зустрічну позовну заяву. 03.01.2020 року позивачем подано клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого додано копію листа КНП "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф". 17.01.2020 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на викладене в клопотанні про долучення матеріалів до справи, у яких вказала, що дійсно, позивач починаючи з 2008 року періодично знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні лікарні по причині хвороби серця. Так як вони в той час перебували у шлюбі, всі витрати за його лікування та реабілітацію здійснювались за рахунок коштів, які заробляла вона, будучи на той час приватним підприємцем. Після розлучення, вона природно перестала оплачувати його лікування, в чому він її обвинувачує. Вони вже 5 років не проживають подружнім життям, але він, викладаючи факти про черговий серцевий напад, зокрема, який стався 05 грудня 2019 року все одно вбачає причину хвороби, як він зазначає "завдяки та внаслідок можливих протиправних дій відповідачки". За останній рік вони бачились всього 3 рази в суді. 20.01.2020 року позивачем подано клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого додано копію листа КНП "Одеський обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф". Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідків. 06.05.2020 року позивачем подано клопотання про долучення матеріалів до справи, до якого додано копію листа КНП "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф". В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Вказав, що у спірний житловий будинок відповідачка не пускає його. У серпні 2018 року виїхав з будинку, через місяць повернувся, але замки були замінені. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що у позивача є де проживати (батьківська хата). Спірний будинок вона будувала самостійно, оскільки була приватним підприємцем. Позивач два роки тому пішов з будинку, замки змінювали лише на хвіртці, оскільки вони вийшли з ладу. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сином сторін. Позивач, коли проживав у будинку постійно влаштовував сварки, скандали, погрожував їм. Вони почали йому давати відсіч, та він зібрав свої речі та пішов з будинку. Він боїться проживати з позивачем, одного разу позивач його майже не вбив. Позивач покинув будинок приблизно два роки тому, вселитись не намагався. Замок замінювався лише у хвіртці іто тому що вийшов з ладу, наразі повернули старий замок. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є невісткою сторін. Позивач їм постійно погрожував, ображав, вони викликали поліцію. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сином сторін, батько приблизно два роки не проживає у будинку з ними, наразі у родині спокій та злагода. Позивач застосовував до них фізичну силу, вони викликали поліцію, а без нього вони дружна родина. Суд, заслухав пояснення сторін, допитавши свідків, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09.10.2018 року визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно: - легковий автомобіль DAEWOO FSO LANOS TF6, 2007 року випуску державний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] № шасі [NUMBER] ; - житловий будинок загальною площею 103,9 кв.м. з прибудинковими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 504, кв.м. (кадастровий № 6510165300:02:001:0074) за адресою: [ADDRESS] ; - земельна ділянка № [NUMBER] у садівницькому товаристві «Мирний» площею 0,0748 га на території Херсонської міської ради (лівобережжя р. Дніпро). Поділено спільну сумісну власніть наступним чином: Визнано за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на: 1/2 частину легкового автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF6, 2007 року випуску державний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] № шасі [NUMBER] ; 1/2 частину житлового будинку загальною площею 103,9 кв.м. з прибудинковими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 504, кв.м. (кадастровий № 6510165300:02:001:0074) за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 земельну ділянку № [NUMBER] у садівницькому товаристві «Мирний» площею 0,0748 га на території Херсонської міської ради (лівобережжя р. Дніпро). За [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя залишено у власності: 1/2 частину легкового автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF6, 2007 року випуску державний номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] № шасі [NUMBER] ; 1/2 частину житлового будинку загальною площею 103,9 кв.м. з прибудинковими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 504, кв.м. (кадастровий № 6510165300:02:001:0074) за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 земельну ділянку № [NUMBER] у садівницькому товаристві «Мирний» площею 0,0748 га на території Херсонської міської ради (лівобережжя р. Дніпро) (арк. справи 9-10). Постановою Херсонського апеляційного суду від 10.01.2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09.10.2018 року залишено без змін (арк. справи 11-14). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №156836151 від 19.02.2019 р. [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 5). З акту обстеження житлових умов від 04.11.2019 р. складеного комісією у складі Неводової Л.М., Мельниченко В.М. , Кузьменко І.В. вбачається, що комісією здійснено обстеження домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на час обстеження домоволодіння у ньому фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] (цивільний чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (невістка). Зареєстрований у домоволодінні [PERSON] за вказаною адресою не проживає (арк. справи 61). Визнано сторонами та не є спірним, що у будинку [ADDRESS] зареєстрволані позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх сини [PERSON] , [PERSON] . Докази наявності у позивача у законному користуванні іншого житлового приміщення суду не надано. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відомостей щодо набрання законної сили рішенням матеріали справи не містять (арк. справи 62). Відповідно до листа Дніпровського ВП Херсонського ВПГУНП в Херсонській області №2706/36.1 від 19.09.2017 р., заява [PERSON] щодо протиправної поведінки з боку [PERSON] зареєстрована 07.09.2017 р. до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №16893 та розглянута керівництвом. За результатами проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку із чим висновком матеріали ЄО списано до справи (арк. справи 114). Згідно листа Дніпровського ВП Херсонського ВПГУНП в Херсонській області №9551/36.1/04 від 12.10.2017 р., звернення [PERSON] щодо надання відомостей про результати перевірки за попередньою заявою ЄО №16893 зареєстровано 22.09.2017 р. у канцелярії та розглянуто керівництвом. За результатами проведеної попередньої перевірки встановлено, що факт погроз фізичною розправою та прояви протиправних дій з боку [PERSON] не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Відносно [PERSON] було вжито заходів профілактичного впливу направлених на недопущення вчинення правопорушень та протиправних дій. За результатами перевірки висновком матеріали ЄО списано до справи (арк. справи 115). Відповідно до листа Дніпровського ВП Херсонського ВПГУНП в Херсонській області №3555/36.1 від 18.12.2017 р., заява [PERSON] щодо протиправної поведінки з боку [PERSON] та [PERSON] зареєстрована 07.12.2017 р. до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №22928 та розглянута керівництвом. За результатами проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального праволпорушення, у зв`язку із чим висновком матеріали ЄО списано до справи (арк. справи 116). Згідно листа Дніпровського ВП Херсонського ВПГУНП в Херсонській області №36.1/1126/01/18 від 31.01.2018 р., заява [PERSON] щодо протиправної поведінки з боку [PERSON] та [PERSON] зареєстрована 24.01.2018 р. до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №1527 та розглянута керівництвом. За результатами проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального праволпорушення, у зв`язку із чим висновком матеріали ЄО списано до справи. Роз`яснено, що для вирішення спірних питань майнового характеру та розлучення із дружиною, має право звернутись до суду із позовною заявою в приватному порядку (арк. справи 117). Відповідно до листа Дніпровського ВП Херсонського ВПГУНП в Херсонській області №2552/36.1 від 25.09.2018 р., заява [PERSON] зареєстрована 18.09.2018 р. до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №17499 та розглянута керівництвом. За результатами проведеної перевірки встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального праволпорушення, у зв`язку із чим висновком матеріали ЄО списано до справи. Повідомлено, що в даному випадку вбачаються цивільні правові відносини, де рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку (арк. справи 118). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений станом на 05.12.2019 р., житловий будинок має загальну площу 525 кв.м, та складається з приміщень літ. И: коридору №1 площею 1,9 кв.м, коридору №2 площею 11,7 кв.м, туалет №3 - 1,0 кв.м, топочної №4 - 1,7 кв.м, ванної №5 - 4,6 кв.м, житлового приміщення №6 - 12,6 кв.м, житлового приміщення №7 - 17,0 кв.м, житлового приміщення №8 - 11,0 кв.м, житлового приміщення №9 - 27,0 кв.м, кухні №10 - 15,4 кв.м. Загальна площа становить 103,9 кв.м, житлова площа 67,6 кв.м, підсобна - 36,3 кв.м (арк. справи 137-139). Долучені позивачем до матеріалів справи виписні епікризи, повідомлення (арк. справи 91-113, 158, 165) свідчать про наявність у позивача захворювань з 2007 року, наданння йому медичної допомги згідно протоколу, що не оспорюється відповідачем. Даних щодо пов`язаності хвороби з діями відповідача суду не надано. Нагороди позивача не мають відношення до предмету позовних вимог. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 361 ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач у позові зазначає, що через неприязні відносини, що склалися з колишньою дружиною, остання перешкоджає йому у користуванні житловим будинком, змінила замки. В судовому засіданні встановлено, що досягти згоди між сторонами не можливо. Відповідач стверджує, що не створює позивачу перешкоди в користуваннні будинком, але в той же час визнає, що замки на хвірттці до домоволодіння були змінені, екземпляр ключів відповідачу не наданий. Крім того, позивач, як співвласник будинку категорично ввжає, що через неможливість спільного проживанння позивачу необхідно відмовити у вселенні, пропозиції щодо виділення йому у користуванння окремої кімнати не висловиловила, визнала, що до того, як позивач покинув житло, він займав найбільшу кімнату, яку закривав на ключ. Оскільки у запереченнях проти позову позивач вказує на те, що кімната була закрита на ключ, в ній працювало опалення, відповідач для відключення кімнату не вскривала, суд вважає, що відповідачем фактично визнавалося, що вказана кімната закріплена за позивачем. Таким чином, відповідачка порушуючи вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України самовільно обмежила позивача у здійсненні його права власності на 1/2 частини житлового будинку. Позивач, як власник 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати в будинку та вселитися в будинок. Посилання відповідачки на порушення правил зберігання позивачем зброї, завдання можливої шкоди психічному здоров`ю сина позивачем шляхом висловлювання нецензурною лайкою, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог позивача у вселенні до його власності. Вчинення домашнього насильства, за наявності відповідних доказів, може бути підставою для порушення кримінального провадження або звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Несплата позивачем комунальних послуг, не вчинення дій щодо утримання майна можуть бути підствою для звернення до суду з вимогами про відшкодування частки вартості таких виплат та не може бути підствою для позбавлення співвласника у праві користування майном. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть вирішити спір щодо користування спірним будинком, позивач не має вільного доступу до майна, співвласником якого він є, через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача до спірного будинку, а тому позовні вимоги щодо вселення підлягають задоволенню. Щодо вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Сторонами не надано експертиних висновків з зазначеного питанння, вимоги про поділ домоволодіння не заявлені. На думку суду, за своєю суттю «встановлення порядку користування» передбачає лише надання співвласникам у розпорядження об`єктів, які фактично існують, і не є тотожним «виділу майна в натурі» з можливим проведенням переобладнання для досягнення ідеальних часток у праві спільної власності. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. Оскільки в будинку зареєстровано 4 особи, з яких 2 особи є співвласниками майна, а 2 особи членами їх родини, житловий будинок має 4 окремих кімнати, враховуючи порядок користування житловим будинком, що склався до порушення прав позивача, виходячи з принципу розумності, суд вважає доцільним встановити порядок користування співвласниками будинку, виділивши у користування [PERSON] в будинку [ADDRESS] найбільшу житлову кімнату 1-9 площею 27 кв.м, залишивши у загальному користуванні підсобні приміщення: коридор 1-1 площею 1,9 кв.м, коридор 1-2 площею 1,7 кв.м., туалет 1-3 площею 1 кв.м, топочну 1-4 площею 1,7 кв.м, ванну 1-5 площею 4,6 кв.м, кухню площею 15.4 кв.м. В даному випадку в користуванні іншого співвласника та повнолітніх синів сторін, які мають також право на користування будинком, залишиться 3 кімнати. Щодо моральної шкоди. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В силу ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, він позбавлений можливості користуватися житловим будинком, при цьому іншого житла він не має, у зв`язку з чим змушений проживати у знайомих, у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок протиправних дій відповідачки. Натомість позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру заподіяння відповідачем моральної шкоди; доводи позивача щодо погіршення стану його здоров`я, внаслідок чого він звертався за медичною допомогою, суд не бере до уваги, оскільки наявність у даному випадку причинного зв`язку між таким станом позивача та ненаданням відповідачем йому ключів позивачем не доведена. Згідно практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості. Суд приймає до уваги, що відповідач самостійно покинув будинок, не приймав заходів щодо досудового врегулювання спору, пояснення свідків щодо поведінки позивача під час сумісного проживання (в тому числі щодо утримання будинку, сплати комунальних платежів, домашнього насильства, неналежного зберігання зброї, що позивачем не заперечувалося в судовому засіданні), ступеню вини відповідачки (спір виник не лише через дії відповідачки, а інших осіб, які проживають у будинку) та вважає, що відновлення прав позивача шляхом його вселення ти виділення йому у користування окремої найбільшої кімнати є розумним та достатнім способом компенсування моральної шкоди. Належних та допустимих доказів спричинення йому шкоди, яка підлягає відшкодуванню в грошовому еквіваленті та саме в розмірі 20 тис. грн. позивачем не доведено. В силу ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1536,80 грн. пропорційно задоволеним вимогам. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 28 травня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial