Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] ,, звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON] , а саме 1,3 частиною квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] у зазначену квартиру. В обґрунтування поданого позову зазначає, що він 04.08.2009року отримав свідоцтво про придбання майна, а саме 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS] . Інші 2/3 зазначеної квартири належать відповідачу [PERSON] . У жовтні 2019року позивач намагався потрапити до спірної квартири, однак двері йому ніхто не відчинив. На зв`язок відповідач не виходить. У зв`язку з цим позивач позбавлений можливості користуватись належній йому власністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення представника прозивача, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про придбання майна від 04.08.2009року [PERSON] належить право власності на майно, яке складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.12-13). Згідно інформації з державного реєстру речових права на нерухоме майно інші 2/3 частини зазначеної квартири належать [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом. 20.11.2019року позивачем було направлено відповідачу вимогу щодо надання йому доступу до спірної квартири як співвласнику, однак відповіді не надано. Відповідно до наданого позивачем акту від 17.04.2020року встановлено, що [PERSON] , чиняться перешкоди у користуванні 1/3 частини спірної квартири, а саме на квартирі встановлений пульт охорони (сигналізацію), через що обмежений вільний доступ [PERSON] до квартири. Обмеження вільного доступу також підтверджується копією договору №17898/1А між ТОВ «Охорона-28» та [PERSON] , відповідно до якого квартира за адресою [ADDRESS] прийнята під охорону на пульт централізованого спостереження. У додатку до вказаного договору зазначено замовником [PERSON] , а також зазначено довірену особу [PERSON] . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивач, як власник 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, зокрема проживати в спірній квартирі та вселитися в неї. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки судом встановлено, що позивач не має вільного доступу на майна, співвласником якого він є, через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача до спірної кварити, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в чій частині. Стосовно позовних вимог в частини зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частини, оскільки належним способом захисту права позивача є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та додаткового захисту шляхом зобов`язання відповідача не потребує. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10000грн., суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги, згідно п. 6.1 договору за надання правової допомоги здійснюється оплата в сумі 10000 грн., які підлягають сплаті після вселення або після ухвалення судового рішення. Також надано довідку-розрахунок про розмір коштів, що підлягають сплаті та звіт по договору про надання правової допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене та часткове задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення витра на правничу допомогу в сумі 5000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial