Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

11.10.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь 1789,09 доларів США, що отримані банком в якості комісії «за надання фінансового інструменту» за умовами Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, в частині, що була визнана судом нікчемною, і на сьогодні утримується відповідачем, як зайво отримані кошти, підстава набуття яких відпала. Позовні вимоги мотивовано тим, що за Кредитно-заставним договором № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року він є споживачем фінансових послуг банку, на підставі чого ним отримано від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 15\~035,56 доларів США на придбання автомобіля DAEWOO, модель Nexia, строком користування кредитними коштами до 03.06.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 22.07.2015 року у справі № 667/1812/15-ц у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено за необґрунтованістю. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 р. у справі № 667/1812/15-ц апеляційну скаргу банку задоволено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 липня 2015 року скасовано, ухвалено нове, яким вимоги банку задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN 81AR02000014 від 04.06.2008 року в сумі 4498,93 доларів США, що за курсом складає 71083,16 грн. вилучено та передано банку предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі XWB3D31UD8A160148, реєстраційний номер: ВТ3783 АК, що належить на праві власності [PERSON], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі XWB3D31UD8A160148, реєстраційний номер [NUMBER]. Ухвалою ВССУ від 24 лютого 2016 року ( провадження № 6-39011ск15 за касаційною скаргою [PERSON]В.) рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 р. у справі № 667/1812/15-ц залишено без змін. Зазначає, що рішенням від 20 вересня 2016 року Херсонського міського суду Херсонської області встановлено нікчемність умов кредитного договору щодо сплати щомісячної комісійної винагороди (в порядку ч.3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів»), а сам: нікчемність з моменту укладення Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пункту 4.3. цього кредитного договору, який передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, пунктів 17.1.8.,17.1.9., 17.7., додатку б/н до Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, - в частині, що стосується обов`язку позичальника сплачувати в якості комісії за надання фінансового інструменту щомісячно 60,14 доларів США; зарахування в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за Кредитно-заставним договором № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк", суму коштів у розмірі 4304,03 доларів США, яка була сплачена ним кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту». Рішенням від 17.01.2017 року Апеляційним судом Херсонської області залишено без змін вказане рішення міського суду від 20.09.2016 року в частині зарахування в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за Кредитно-заставним договором № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року суми коштів у розмірі 4304,03 доларів США, яка була сплачена кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту». Верховний Суд своєю постановою від 06 червня 2018 року у справі №766/1497/16-ц касаційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" залишив без задоволення. Сума 4304,03 долари США, яка вже сплачена позичальником в якості комісії за надання фінансового інструменту до звернення банку з позовом від 19.01.2015 року про стягнення зі [PERSON] залишку кредиту за Кредитно-заставним договором № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року (справа №667/1812/15-ц про стягнення боргу), повністю погашала цей залишок боргу в сумі 4498,93 доларів США за цим же кредитним договором у справі, оскільки в суму боргу 4498,93 доларів США входила і часткова заборгованість по комісії в сумі 444,03 долари США, яка при розгляді справи № 766/1497/16-ц була визнана судами всіх інстанцій незаконною. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.10.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06.11.2018 р. 06.11.2018 р. представником АТ КБ "Приватбанк" подано суду відзив, відповідно до якого позивачем пропущено строк позовної давності, рішення апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2015 р. не виконано, у зв'язку з чим обов'язок боржника виконати рішення суду не зникає. Вказує, що перераховані [PERSON] грошові кошти в розмірі 4304,03 доларів США на виконання умов договору не є безпідставно набутими, оскільки вказані грошові кошти він сплатив добровільно. Встановлення суми переплати на думку відповідача можливо лише на підставі економічної експертизи, а тому розрахунок позивача не є належним доказом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.11.2018 р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 15.11.2018 р., встановлено порядок дослідження доказів. 15.11.2018 р. представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої строк позовної давності позивачем не пропущено, розрахунок є належним, оскільки виконаний фахівцем. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, дала пояснення, аналогічні викладеним у відозві. Суд, заслухав вступне слово сторін, дослідив матеріали справиписьмові докази, встановив наступне. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено за необґрунтованістю. Вказаним рішенням встановлено, що загальною сумою позовних вимог є 4498,93 доларів США, та станом на день ухвалення рішення відповідачем сплачено 4748,06 доларів США в рахунок погашення комісії, яка не передбачена ні п. 4.3 кредитного договору, ні графіком погашення. Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на повне погашення боргу за рахунок сплати відповідачем комісії у сумі 4748,06 доларів США (арк. справи 7-10). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2015 р., рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 22.07.2015 р. скасовано, ухвалено нове, яким вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволені: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN 81AR02000014 від 04.06.2008 року в сумі 4498,93 доларів США, що за курсом складає 71083,16 грн. вилучено та передано банку предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі XWB3D31UD8A160148, реєстраційний номер: ВТ3783 АК, що належить на праві власності [PERSON], комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі XWB3D31UD8A160148, реєстраційний номер [NUMBER]; звернуто стягнення на вказаний автомобіль (арк. справи 11-15). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 р. залишено без змін (арк. справи 16-18). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року задоволено позов [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк", встановлено нікчемність з моменту укладення Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пункту 4.3. цього кредитного договору, який передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, пунктів 17.1.8.,17.1.9.,17.7., додатку б/н до Кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, - в частині, що стосується обов`язку позичальника сплачувати в якості комісії за надання фінансового інструменту щомісячно 60,14 доларів США; зараховано в рахунок погашення основного кредитного боргу позичальника за Кредитно-заставним договором № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк", суму коштів у розмірі 4304,03 доларів США, яка була сплачена ним кредитору в якості комісії «за надання фінансового інструменту» (арк. справи 19-23). Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17.01.2017 року, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20.09.2016 року в частині встановлення нікчемності окремих положень кредитно-заставного договору змінено: встановлено нікчемність з моменту укладення кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пунктів 4.3, 17.1.8, 17.1.9, 17.8, додатку №б/н до вказаного договору, який передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, що становить 60,14 доларів США; в іншій частині рішення залишено без змін (арк. справи 24-31). Постановою Верховного Суду від 06.06.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2016 року в незміненій частині за результатами апеляційного перегляду частини та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17.01.2017 року залишено без змін (арк. справи 32-37). Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо пропущення строку позовної давності, оскільки вимоги виникли у звязку зі встановленням нікчемності з моменту укладення між [PERSON] та КБ «ПриватБанк» кредитно-заставного договору № DN81AR02000014 від 04 червня 2008 року пунктів 4.3, 17.1.8, 17.1.9, 17.8, додатку б/н до вказаного договору, який передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, що становить 60,14 доларів США рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.01.2017 року, яке було залишен6е без змін Постановою Верховного Суду від 06.06.2018 р. З позовом [PERSON] звернувся до суду 11.10.2018 р., тобто в межах позовної давності. Щодо розміру сплаченої суми комісії «за надання фінансового інструменту», яку просить стягнути з відповідача на свою користь позивач. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо добровільності сплати вказаної комісії, оскільки ця сума фактично стягнута з позивача за рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2015 р. за рахунок вилучення транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави. Крім того, рішеням Херсонського міського суду Херсонської області від 20.09.2016 р. у справі № 766/1497/16-ц, в частині, що не змінена рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17.01.2017 р. 4304,03 доларів США, що була сплачена позивачем в якості комісії за надання фінансового інструменту зарахована в рахунок погашення заборгованості. Розрахунок відсотків по щомісячній комісії за кредитом складений ФОП [PERSON], що має основним видом економічної діяльності 69.20 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультація з питань оподаткування. Відповідачем даний розрахунок не спростовано, клопотань про призначення експертизи не заявлено. Підстав вважати розрахунок невірним у суду не має. Крім того, вказаний розрахунок приймався до уваги при ухвалення судового рішення у справі № 766/1497/16-ц. За умовами Розділу 17 Кредитно-заставного договору від 04.06.2008 р. 1539,98 доларів США були розподілені на оплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент видачі кредиту, а тому вказана сума підлягає поверненню через визнання недійсною комісії «за надання фінансового інструменту» в порядку ст. 1212 ЦК України. Сума 4304,03 долари США, яка вже була сплачена позивачем в якості комісії за надання фінансового інструменту до звернення банку з позовом від 19.01.2015 року про стягнення зі [PERSON] залишку кредиту по справі №667/1812/15-ц, повністю погашала цей залишок боргу в сумі 4498,93 доларів США за цим же кредитним договором у справі, оскільки в суму боргу входила і часткова заборгованість по комісії в сумі 444,03 доларів США. Отже, з суми основного боргу 4498,93 доларів США підлягає вирахуванню сума незаконної комісії 444,03 доларів США (4498,93 - 444,03 = 4054,90), внаслідок чого сума фактичного кредитного боргу позивача складає 4054,90 доларів США. Тобто, при фактичному залишку кредитного боргу в розмірі 4054,90 доларів США, позичальником сплачено банку 4304,03 долари США, а тому переплата та, відповідно зайво сплачені кошти, становить суму, що дорівнюється 249,13 доларів США, яка бути повернута позивачу. Всього підлягає поверненню позивачу, як зайво отримані кошти, - сума 1789,09 доларів США (249,13+1539,96), яка була сплачена відповідачу в якості комісії «за надання фінансового інструменту» за умовами кредитного договору, які були згодом визнані судом нікчемними. Як вбачається із позовної заяви, позивач просить стягнути борг в доларах США. Щодо валюти зобов'язання варто зазначити наступне. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша\~статті 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття\~193, частина четверта статті\~654 ЦК України,\~Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93,\~Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94\~ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Вказана правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 2 липня 2014 року справа № 6-79 цс14. Курс долара СЩА на 15.11.2016 року складає 1 долар США = 27,774265 грн. Таким чином, до стягненню підлягає сума 49690,64 грн. (1789,09 доларів США * 27,774265 грн.). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги б/н від 08.10.2018 року, ордер ХС № 041402, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 15.11.2018 р. та квитанції про сплату коштів на загальну суму 6700,00 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу не співпадає з сплаченими квитанціями. Так, за консультацію адвоката позивачем сплачено 700,00 грн., а не 704,80 грн., як зазначено у розрахунку, за складення процесуальних документів 4500,00 грн.( у розрахунку 4228,80 грн.), за представлення інтересів в суді 1500,00 грн., при цьому у розрахунку зазначено, що адвокат приймав участь у 2 засіданнях та сума складає 1409,60 грн. Оскільки адвокат приймав участь у одному засіданні, а не у 2, відшкодуванню підлягає половина від суми за участь в судових засідання, тобто 750,00 грн. (1500,00 грн. за квитанцією поділити 2). Таким чином, загальна сума за правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню складає 5950,00 грн. ( 700,00 грн. + 4500,00 грн.+ 750,00 грн.). Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн., оскільки позивач під час звернення до суду був звільнений від їх сплати. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 23 листопада 2018 року.

Outcome: approved