Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У квітні 2014 року позивач публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит"), правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та [PERSON] укладено кредитний договір №01-08-Ип/39, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві кредит у сумі 329400,00 доларів США на строк з 16 січня 2008 року до 15 січня 2013 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Додатковою угодою від 20 серпня 2008 року №1 було внесено зміни до кредитного договору, зокрема, змінено порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39, [PERSON] передала ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в іпотеку належну їй на праві власності земельну ділянку 0,0914 га, кадастровий номер 8000000000:78:359:0022, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що між сторонами було укладено договір іпотеки від 16 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] За час дії кредитного договору позичальник [PERSON] не дотримувалась його умов, не сплачувала щомісячно платежі у розмірі та порядку, визначеному договором. У зв'язку з цим банк звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 13 грудня 2010 року у справі №2-4144/10 позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було задоволено частково, стягнуто солідарно з позичальника [PERSON] і поручителя [PERSON] на користь кредитодавця заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) у сумі 4135746,29 грн, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2604953,96 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 730792,33 грн, пеня за порушення зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним у сумі 800000,00 грн. З цих підстав ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" просило суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку 0,0914 га, кадастровий номер 8000000000:78:359:0022, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], та об'єкт будівництва, розташований за цією ж адресою, шляхом визнання за банком права власності на це майно. У ході розгляду справи представники позивача неодноразово змінювали позовні вимоги свого довірителя, остаточно просили в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку 0,0914 га, кадастровий номер 8000000000:78:359:0022, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом визнання за банком права власності на цю земельну ділянку, а також стягнути з відповідача штраф у сумі 833937,00 грн за порушення умов іпотечного договору, зокрема, за будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, без дозволу іпотекодержателя. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги свого довірителя підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що за рішенням від 13 грудня 2010 року у справі №2-4144/10 з його довірителя було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями), а тому суд не вправі в рахунок погашення цієї заборгованості звертати стягнення на предмет іпотеки, позаяк спричинить притягнення [PERSON] до подвійної відповідальності за порушення одного й того ж кредитного зобов'язання. Також представник відповідача зазначав, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" може застосуватись лише за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем, тобто є виключно позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, представник [PERSON] вказував на те, що банком пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення штрафу за порушення його довірителем умов іпотечного договору. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, матеріали справи №2-500/12, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39, за умовами якого банком надано позичальнику кредит у сумі 329400,00 доларів США на строк з 16 січня 2008 року до 15 січня 2013 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором (а. с. 11-16). 20 серпня 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою змінено порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним (а. с. 17). П. 3.2 кредитного договору від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) передбачено з січня 2008 року обов'язок позичальника щомісячно, в термін до 26-го числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак [PERSON] систематично не виконувала взяті на себе за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2010 року у справі №2-4144/10 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги банку було задоволено частково, стягнуто солідарно з позичальника [PERSON] і поручителя [PERSON] на користь кредитодавця заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) у сумі 4135746,29 грн, в тому числі заборгованість зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2604953,96 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 730792,33 грн, пеню за порушення зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним у сумі 800000,00 грн. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2011 року та на брало законної сили (а. с. 38-40). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) встановлений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2010 року, а тому ці обставини при розгляді даної справи доказуванню не підлягають. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норми ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39, [PERSON] передала ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в іпотеку належну їй на праві власності земельну ділянку 0,0914 га, кадастровий номер 8000000000:78:359:0022, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що між сторонами було укладено договір іпотеки від 16 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 18-22). Ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. На виконання вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" надіслало іпотекодавцю [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень, однак остання не вжила жодних заходів, спрямованих на її виконання (а. с. 70-74). Крім того, у відповідності до роз'яснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України). Пп. 9.4.8. п. 9. іпотечного договору від 16 січня 2008 року банку (іпотекодержателеві) надано право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору, зокрема, у випадку несвоєчасної чи неповної сплати щомісячних платежів з погашення позичкової заборгованості, несвоєчасного повернення сум зобов'язань за кредитним договором. Оскільки позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він відповідно до положень ст. 39 Закону України "Про іпотеку" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачеві, про що зазначається в позовній заяві (ч. 1 ст. 12 ЦК України, ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку"). У своєму позові ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 грудня 2013 року №6-124цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування). Пп. 12.3 п. 12. іпотечного договору від 16 січня 2008 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателеві права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, установленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". У висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 23 червня 2013 року, складеному товариством з обмеженою відповідальністю "Оціночна компанія "ВЕГА", зазначено, що ринкова вартість земельної ділянки 0,0914 га, кадастровий номер 8000000000:78:359:0022, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], становить 1657800,00 грн (а. с. 160, 170). Визначаючи вартість предмета іпотеки, суд виходить саме з цього висновку, позаяк час його складення максимально відповідає часу розгляду у суді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) є співмірною з вартістю іпотечного майна. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність у рахунок погашення заборгованості позивача перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором від 16 січня 2008 року №01-08-Ип/39 (зі змінами і доповненнями) у сумі 4135746,29 грн, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 2604953,96 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 730792,33 грн, пені за порушення зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним у сумі 800000,00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку 0,0914 га, кадастровий номер 8000000000:78:359:0022, цільове призначення - дачне будівництво, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом визнання за позивачем права власності на цю земельну ділянку, вартість якої становить 1657800,00 грн. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Виходячи з аналізу зазначеної статті, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно з пп. 9.1 п. 9, п. 10. іпотечного договору від 16 січня 2008 року у випадку здійснення іпотекодавцем будь-якого будівництва на земельній ділянці, що є предметом іпотеки без попередньої письмової згоди іпотекодержателя, останній має право вимагати у іпотекодавця сплати штрафу у розмірі 25% від загальної суми заборгованості перед іпотекодержателем. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки, [PERSON] без отримання попередньої згоди іпотекодержателя спорудила індивідуальний житловий будинок. Отже, пп. 9.1 п. 9, п. 10. іпотечного договору від 16 січня 2008 року на відповідача покладається обов'язок сплатити штраф у сумі 833937,00 грн (4135746,29 грн х 25% = 833937,00 грн). Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" дізналося про те, що відповідач збудувала будинок на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки 24 січня 2012 року, що підтверджується висновком з аналізу та оцінки забезпечення кредиту, складеним працівниками банку, а тому з цього дня у банку виникло право нарахувати штраф за порушення іпотекодавцем положень пп. 9.1 п. 9, п. 10 іпотечного договору від 16 січня 2008 року (справа №2-500/12, т. 2, а. с. 58-62). Саме з цієї дати слід обраховувати строк позовної давності в частині вимог банку про стягнення штрафу за невиконання іпотекодавцем пп. 9.1 п. 9, п. 10. іпотечного договору від 16 січня 2008 року. Позовні вимоги про стягнення штрафу заявлено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" лише 25 квітня 2014 року, тобто поза межами строку, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зробив заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення штрафу за порушення його довірителем положень пп. 9.1 п. 9, п. 10 іпотечного договору від 16 січня 2008 року. Таким чином, позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3654,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 256, 258, 261, 267, 526, 530, 533, 536, 549-552, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 35, 36, 38-40 Закону України "Про іпотеку" та,

Outcome: partial