Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Фінансова\~компанія"\~Європейська агенція\~з повернення\~боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13 серпня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансовая компанія "Центр фінансових рішень"" (далі - первісний кредитор, ТОВ "ФК "ЦФР") та [PERSON] було укладено кредитний договір №195594192. Між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ "ФК\~"ЄАПБ" перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №195594192 від 13 серпня 2014 року. 14 липня 2017 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК\~"ЄАПБ" укладено Договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передало (відступило) ТОВ "ФК\~"ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК\~"ЄАПБ" прийняло належні ТОВ "ФК "ЦФР" права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель заборгованості). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 24 247.11 грн. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору на загальну суму 24 247.11 грн. та судовий збір у розмірі 1762.00 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказувала, що періодичні платежі по кредиту здійснювала, проте із-за важкого матеріального становища порушувала графік погашення боргу, просила відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення пені у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст.13, 43, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За положеннями ст.3\~ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до положень ч.1\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положеннями ч.1 ст.1049 і ст.1050\~ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно положень ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Судом встановлено, що між ТОВ "ФК "ЦФР" та [PERSON] було укладено кредитний договір №195594192 від 13 серпня 2014 року (а.с.5-9), відповідно до умов яких позичальник [PERSON] отримала строковий кредит в сумі 11 808 грн., строком на 48 місяців, розмір процентної ставки за користування кредитом становить 14.99% річних. Цього ж дня у відповідача з суми 11 808 грн. було знято 3 648 грн. в якостістрахового платежу (витрат на страхування) за договором страхування від 13 серпня 2014 року №195594192-С на користь ПАТ"Страхова компанія "ТАС" (а.с.8). Також, сторони узгодили відповідальність сторін в разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, а саме стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. (п.4.9 договору) В подальшому, між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК\~"ЄАПБ" було укладено договір №20170714 від 14 липня 2017 року про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги по вищевказаному кредитному договору №195594192 від 13 серпня 2014 року, було відступлене ТОВ "ФК\~"ЄАПБ" (а.с.19-21). На виконання умов договору відступлення права вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року на адресу фактичного місця проживання відповідача [PERSON], від імені ТОВ "ФК "ЦФР" було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги ТОВ "ФК "ЄАПБ", що підтверджується копією повідомлення від 21 липня 2017 року за вих.№001834008 (а.с.17). Крім того, ТОВ "ФК "ЦФР" за вих.№001834008-1 від 21 липня 2017 року відповідач [PERSON] повідомлялася про зміну умов кредитного договору №195594192 від 13 серпня 2014 року та про порядок погашення заборгованості в сумі 24 247.11 грн. по кредитному договору №195594192 від 13 серпня 2014 року та про включення її даних до бази персональних даних (а.с.18). ТОВ "ФК "ЦФР" виконав свої зобов'язання належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі, передбаченим договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість за договором на загальну суму 24 247.11 грн., з якої: 9 530.51 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2 206.42 - заборгованість по відсоткам, 6 606.18 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 5 904 грн. - заборгованість за пенею. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 6 606.18 грн., суд приходить до наступного. Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України "Про захист прав споживачів"\~та\~Закону України "Про споживче кредитування", який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до положень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України "Про споживче кредитування". За умовами кредитного договору №195594192 від 13 серпня 2014 року вбачається, що вказаний кредит є отриманим саме на споживчі цілі. Згідно з положеннями частин першої, другої, п'ятої, сьомої\~статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно положень п.11 ч.1\~ст.1 Закону України "Про споживче кредитування"\~споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року.

Outcome: partial