Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

23.03.2015 р. до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою по спору, виниклому до ТОВ «Арматрейд», в заяві від 27.03.2015 р. уточнила первісно заявлені позовні вимоги, які підтримала у судовому засіданні, і просить: - Визнати формулювання причини її звільнення у наказі підприємства від 07.05.2014 р. № 5/05-2014 за п.4 ст.40 КЗпП (прогул) невірною та безпідставною; - Змінити формулювання причини її звільнення у наказі підприємства від 07.05.2014 р. № 5/05-2014, вказавши формулювання причини звільнення - за власним бажанням по ст.38 КЗпП України. - Зобов'язати керівництво ТОВ «Арматрейд» протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис у наказ підприємства і надати їй копію цього наказу; - Стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 грн., пославшись на наступне: З 2010 року вона згідно наказу від 01.04.2010 р. №4-к/2010 працювала головним бухгалтером ТОВ "Арматрейд" за сумісництвом. Засновником і директором ТОВ «Арматрейд» є [PERSON] ТОВ «Арматрейд» орендує приміщення під офіс у свого засновника [PERSON], яке розташоване за адресою: 85102, м. Костянтинівка, вул. Шкільна,3, де знаходилося її робоче місце. 07 травня 2014 року, коли вона працювала на своєму робочому місці, до кабінету бухгалтерії зайшов директор [PERSON], який став обговорювати з нею останні події в місті, викликані політичною ситуацією в країні. Висловлена нею точка зору на ці події [PERSON] не сподобалася, і він заявив, що звільняє її з роботи, оскільки не потребує працівників, що не поділяють його точку зору, та попросив негайно звільнити офіс. На це вона дістала з сейфу свою трудову книжку і запитала, за якою статтею він її звільняє. [PERSON] відповів, що поставить свій підпис лише під записом про її звільнення за власним бажанням. Вона зробила у трудовій книжці відповідний запис, під яким [PERSON] власноруч поставив свій підпис, і який з його дозволу і у його присутності вона завірила печаткою підприємства. Таким чином, 07.05.2014 р. без її письмової заяви на звільнення, без відповідного наказу на це, без належного розрахунку її було звільнено з роботи за власним бажанням. Оскільки підприємство відповідача не розрахувалося із нею при звільненні, вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача всіх належних їй сум. 05.03.2015 р. у судовому засіданні з розгляду позовних вимог про стягнення належних їй при звільненні сум представником відповідача було надано суду наказ підприємства від 07.05.2014 р. № 5/05-2014 про її звільнення за ч.4 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул. До цього судового засідання про наявність такого наказу їй відомо не було. З жодним наказом про її звільнення її не було ознайомлено, в особистій картці П-2 вона не розписувалась. Також цей наказ не надходив їй і поштою. Із наказом від 07.05.2014 р. № 5/05-2014 про її звільнення за ч.4 ст.40 КЗпП України вона не згодна, оскільки він суперечить запису у її трудовій книжці, жодних підстав та фактичних даних про порушення з її боку трудової дисципліни у відповідача не має. В табелі використання робочого часу 5 та 6 травня 2014 року у неї стоять прогули, про що вона дізналася лише 05.03.2015 р. під час судового засідання по справі № 233/6869/14-ц, в порушення п.2 ст.47 КЗпП України підприємство копію наказу про прогул їй не надіслало. Щодо відсутності її на робочому місці 05.05.2014 р.: На травневі свята вона із сімєю виїхала до родичів в іншу область, планували повернутися 4 травня (у неділю), за розкладом руху потяг мав прибути до Костянтинівки о 21.00. Проте вранці 4 травня 2014 року вона з телевізійних новин дізналася, що в ніч з 3 на 4 травня 2014 року у Костянтинівці почалися бойові дії, залізничний вокзал закрили для руху потягів. Вона звязалася з [PERSON], який повідомив їй, що у місті неспокійно, і у понеділок підприємство скоріше за все працювати не буде, тож він не заперечує, якщо вона не вийде на роботу 5 травня 2014 року. До Костянтинівки вона виїхала 6 травня 2015 року, куди дісталася о 2-й ночі, а вже вранці о 8-00 вона була на роботі. Вважає причини відсутності її на роботі поважними через відсутність її вини і з огляду на конкретні обставини та розяснення, що містяться у листі Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2006 р. №270/06/187-06, а також у листі Мінсоцполітики від 08.07.2014 р. № 7302/14- 14/13, згідно якому працівники, які не виходять на роботу у зв'язку з переміщенням із районів проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, не можуть бути звільнені із зазначенням підстави «прогул». Таким чином, заборона звільняти за прогул обумовлена необхідністю збереження життя і здоров'я таких працівників та їх сімей і розцінюється як відсутність на роботі з поважних причин. Мінсоцполітики рекомендує роботодавцям за необхідності надавати працівникам на їх прохання оплачувані відпустки, відпустки без збереження заробітної плати, що надаються працівникам в обов'язковому порядку, та відпустки без збереження заробітної плати, які надаються за угодою сторін у порядку, визначеному законодавством. З огляду на зазначене, зауважує, що на час її звільнення у неї було 95 днів невикористаної відпустки, що встановлено рішенням суду від 18 травня 2015 року по справі № 233/6869/14-ц. Крім того, за весь час судового процесу по стягненню належних їй виплат при звільненні з ТОВ «Арматрейд» з січня місяця 2015 року відповідач не спростував шляхом оскарження у встановленому законом порядку факту її звільнення з 07.05.2014 р., самого запису в трудовій книжці про звільнення за ст.38 КЗпП України за власним бажанням та підпису директора підприємства. Незаконні протиправні дії відповідача по відношенню до неї, що полягають у неправомірному звільненні, складанні незаконного наказу про звільнення за ч.4 ст.40 КЗпП України без дотримання вимог законодавства задля дискредитації її у суді і серед колег, призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у нервовому стані, не мала засобів для забезпечення належного рівня життя, що негативно відобразилося на її здоровї. За станом здоров'я вона перебуває на обліку у невропатолога та ревматолога, має два рази на рік проходити курс лікування. Незаконним звільненням вона була позбавлена можливості отримати відпускні та компенсацію і своєчасно пройти курс лікування, що призвело не тільки до моральних, а і до фізичних страждань. Раптовим звільненням з роботи вона попала в дуже скрутне становище, коли було складно жити, і лікуватися, і сплачувати кредит. А коли вона почула в судовому засіданні ще і про її звільнення за ч.4 ст.40 КЗпП, то взагалі впала в розпач, і вважає все це застосуванням директором владної управлінської поведінки до неї, зловживанням своїм службовим становищем, вважає це знущанням над нею. Завдана їй моральна шкода обумовлюється переживаннями внаслідок почутого про нібито її прогули під час судового засідання 05.03.2015 р. по справі № 233/6869/14-ц, що розцінює як намагання відповідача дискредитувати та принизити її у суді. Крім того, у судовому засіданні 23 квітня 2015 року по цій же справі підприємство відповідача в особі директора [PERSON] надало до суду характеристику на неї у побуті, підписану дільничним інспектором лейтенантом міліції [PERSON], з приводу чого вона звернулася до Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області зі скаргою на дії дільничного інспектора міліції [PERSON], де дізналася, що останній вже 2 місяці як не працює. Подання зазначеної вище характеристики на неї підтвердило її висновок про намагання керівництва підприємства принизити її, зіпсувати її ділову репутацію у суді і серед колишніх колег. Посягання на її права мали негативні наслідки для неї, які виразилися у фізичних та моральних стражданнях. Маючи проблеми зі здоров'ям, та беручи до уваги її вік, їй не раз довелося відчути нервові переживання, підвищення тиску та головний біль. Неправомірне застосування законів про працю, небажання з'ясовувати причини та обставини її відсутності, підробка табелю робочого часу за травень 2014 року, через що вона була незаконно звільнена за статтею «прогул» - все це вважає застосуванням владної управлінської поведінки до своїх підлеглих, зловживанням та перевищенням своїм службовим становищем власником підприємства. За викладених обставин вважає, що усі дії підприємства, наведені вище, - це умисне бажання керівництва підприємства заподіяти їй моральну шкоду через її громадянську позицію, принципову позицію під час роботи і за її позови до суду. Тому, вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити на її користь моральну шкоду у вигляді грошової компенсації в сумі 3000,00 грн. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі за наступних підстав: У відповідності до наказу від 01.04.2010 р. [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера ТОВ "Арматрейд" за основним місцем роботи з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу; до наказу № 6а/2010 від 10.08.2010 р. - звільнена з займаної посади за основним місцем роботи за власним бажанням; до наказу № 6-к/2010 від 10.08.2010 р. - прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ "Арматрейд" за сумісництвом з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу;до наказу № 5/05/-2014 від 07.05.2014 р. звільнена з займаної посади головного бухгалтера ТОВ відповідно до ч.4 ст.40 КЗоТ України (прогул, у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини). Облік робочого часу на ТОВ "Арматрейд" проводиться керівником Товариства у Табелі обліку робочого часу за відповідний місяць, який також є підставою для нарахування й подальшої виплати заробітної плати працівникам. За посадою головного бухгалтера Товариства за сумісництвом у Табелі обліку робочого часу за травень 2014 року обліковується 0 робочих днів. Між керівником Товариства [PERSON] та позивачем протягом тривалого часу існував "конфлікт", який у подальшому виявився у прогулі та самовільному залишенні займаної посади позивачем, необґрунтованому внесені власноруч запису до трудової книжки та постановку печатки Товариства, "підсовування" на підпис трудової книжки із причинами звільнення, що не відповідають дійсності. Причиною конфлікту є відмова [PERSON] як керівника Товариства та засновника/учасника Товариств, на яких позивач працювала за основним місцем роботи та за сумісництвом, задовольнити особисте прохання позивача, а також нерозуміння позивачем економічної ситуації на Товаристві (за основним місцем роботи та за сумісництвом), спричиненої скороченням обсягів реалізації товарів, необґрунтовано негативне ставлення до наказів керівника, постійні суперечки. Зазначені позивачем обставини щодо "примушення" її до звільнення, психологічного тиску з боку керівника, його "владної поведінки", а тим більше наклеп про якесь фізичне "видворення" з робочого приміщення та незрозумілі натяки на "політичність" не відповідають дійсності. Факт самовільного внесення запису до трудової книжки позивача щодо підстав її звільнення, який не відповідає дійсності, факт самовільного посвідчення такого запису печаткою Товариства (Позивач мала доступ до факсимільного підпису Товариства, печатки для фінансових документів, основної печатки Товариства, оскільки вони всі зберігались у сейфі, який знаходився у робочому кабінеті останньої) свідчать про попередню спланованість дій. Зауважив, що від позивача до Товариства не надходила заява про звільнення, звільнений позивач не передав документацію і взагалі у подальшому усіма доступними засобами уникав контакту з керівником ТОВ "Арматрейд". На те що, позивачка умисно внесла до трудової книжки запис про її звільнення, що не відповідає дійсності, вказують й попередні записи, які позивач також зробила власноруч у невідповідності з фактичними наказами Товариства. Тобто записи за № 21, 23 не відповідають відповідним наказам Товариства, з якими позивачка була ознайомлена під підпис. Чому вона постійно власноруч без дозволу здійснювала записи у трудовій книжці, Товариству не відомо, наказу про наділення її такими повноваженнями на Товаристві немає. Також позивач зазначає, що про наявність наказу про її звільнення з підстав п.4 ст.40 КЗпП, вона дізналась 5 березня 2014 року, про що й подала Позовну заяву 23 березня 2014 року. Однак, копію наказу про звільнення позивача було надано до суду як по справі 233/6869/14-ц, так і по справі 233/6868/14-ц у десятих числах січня місяця 2015 року. А фактично, маючи на руках трудову книжку з двома самостійно зробленими та не відповідаючими дійсності записами, позивачка була попереджена ще у травні 2014 року. Тобто, Позивач умисно вводить в оману щодо дати, коли вона дізналась про дійсний наказ про звільнення. Товариство вважає, що позивач повинна була знати про невідповідність запису у трудовій книжці відповідному наказу Товариства, ще тоді, коли особисто, без отримання згоди внесла невірний запис та засвідчила його (без дозволу) печаткою Товариства. Зважаючи на це, Товариство вважає, що строк, передбачений ст.233 КЗпП, подачі позову про зміну формулювання у наказі Товариства повинен (фактично про приведення чинного наказу Товариства у відповідність до самовільно зробленого запису) бути обчислений з дня самовільного внесення Позивачем безпідставного запису та давно сплинув. Причин для його поновлення немає. Також Товариство вважає відсутність у позивача підстав для отримання компенсації відповідно до ст.237-1 КЗпП, через відсутність жодних доказів, що вдаване позивачем порушення його прав, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; Товариством позивачу не було спричинено жодної шкоди у будь якому вигляді, окрім тієї, яку він заподіяв собі сам своїми незаконними самовільними маніпуляціями з трудовою книжкою та печаткою. Навпаки, позивачка допустила дисциплінарне порушення, за що й була звільнена, та не передала бухгалтерську та іншу документацію. За діючим законодавством працівник може перебувати у трудових відносинах одночасно з кількома підприємствами, але повинен мати тільки одне основне місце роботи (у даному випадку - ТОВ «Клингер»), де буде зберігатися його трудова книжка. На всіх інших підприємствах, де буде працювати даний співробітник, він може бути оформлений тільки за сумісництвом, як то було на ТОВ «Арматрейд». Іншого одночасного оформлення працівника, який перебуває у трудових відносинах з кількома підприємствами, установами та організаціями, трудове законодавство не передбачає. У відповідності до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, ..., вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, ..., а в разі звільнення - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Запис про роботу за сумісництвом, оформленому за встановленим порядком, у трудовій книжці виділяють окремим рядком. Наприклад: «ТОВ «Альфа» № запису дата запису «Прийнятий на посаду з по. Звільнений відповідно до статті КЗоТ України» та зазначається: Довідка № від, дата, Наказ № від». Тобто запис відомостей про роботу за сумісництвом виконує, за бажанням працівника у разі його звернення, власник майна або уповноважений ним орган (Директор Товариства) виключно за основним місцем роботи, оскільки трудові книжки під час роботи на руки робітнику не видаються (за винятком встановлених законодавством випадків). Підставою для внесення власником або уповноваженим ним органом запису до трудової книжки робітника про сумісництво є довідка з місця роботи за сумісництвом. Позивачка потягом роботи за сумісництвом до Товариства з проханням надати таку Довідку не зверталась. Власник або уповноважений ним орган у трудовій книжці позивачки запису про прийняття на роботу, про переведення з посади на посаду, про звільнення не робив. Дозволу останній на внесення таких записів не давав, як і Дозволу про завірення печаткою власноруч внесеного Позивачкою запису,наказом чи іншим документом позивачку під час її роботи за сумісництвом на вчинення таких дій не уповноважував. До Товариства заяви про звільнення за самовільно власноруч внесеним позивачкою записом про звільнення, тобто за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗоТ, не надходило ані у день звільнення, ані за два тижні до цього. Наказ про звільнення за власним бажанням, відповідно, на Товаристві ніколи не видавався та взагалі не існує. Тобто, у конкретній ситуації, позивачка не мала права без дозволу Директора з основного місця роботи робити будь які записи у своїй трудовій книжці, тим більше про роботу за сумісництвом від імені Товариства, вимагаючи при цьому постановки підпису. Також вважає, що позивачка після вчинення власноруч усіх маніпуляцій із трудовою книжкою, посилатися на норму ст.235 КЗоТ, яка встановлює строк для оскарження зміни причини формулювання звільнення у три місці, не може, оскільки під час вчинення зазначених дій вона завідомо знала про фіктивність зробленого власноруч запису, тобто мала передбачити невідповідність внесеного запису фактичним обставинам. Просив у задоволенні позову відмовити. На підтвердження своїх заперечень проти позову представник відповідача послався на: - письмові пояснення Директора ТОВ «Клингер» [PERSON], який зазначив, що бухгалтер ТОВ «Арматрейд» (за сумісництвом) та ТОВ «Клингер» (за основним місцем роботи) [PERSON] неодноразово зверталася до Директора/учасника ТОВ «Арматрейд» [PERSON], який також є учасником ТОВ «Клингер» з вимогою про надання їй у розстрочку безвідсотково значної суми грошей для вирішення особистих питань, в чому їй було відмовлено, і після чого [PERSON] змінила ставлення до [PERSON] і до нього, як керівника ТОВ «Клингер» на негативне. Йому також відомі ті факти, що [PERSON] на початку травня вчинила на робочому місці скандал, неодноразово у робочий час без його дозволу залишала робоче місце в особистих справах. Підтвердив, що я не робив запис у трудовій книжці позивачки, дозволу на постановку печатки ТОВ «Клингер» у трудовій книжці не давав (печатки обох Товариств зберігалися у одному сейфі), довідка із місця роботи за сумісництвом йому для подальшого внесення запису до трудової книжки [PERSON] надана не була, про бажання отримати такий запис у своїй трудовій книжці позивач йому особисто не заявляла; після порушення позивачкою трудової дисципліни, він був повідомлений останньою телефоном в ультимативній формі про звільнення за власним бажанням, що не відповідає фактичним обставинам, з вимогою «негайно» підписати самовільно внесений запис;а також що [PERSON] відмовилась від будь яких пояснень, відмовилась з'явитися на роботу для передачі справ; - письмові пояснення Директора ТОВ «Арматрейд» [PERSON], в яких останній зазначив, що [PERSON] неодноразово зверталася до нього, як до засновника ТОВ «Арматрейд» та ТОВ «Клингер» з вимогою надати їй у борг безвідсотково на великий строк значну суму грошей, у чому він щоразу позивачу відмовляв. Після його неодноразових відмов у вимозі надати гроші у борг позивачка змінила своє ставлення до нього з нейтрального на різко негативне, почала конфліктувати, зайнялась безпідставною критикою на його адресу, почала безпідставно постійно сперечатися навіть з питань, що не стосуються роботи, що також негативно впливало як на робочий процес, так й на відношення до неї трудового колективу, почала у робочий час без відома керівництва залишати робоче місце в особистих справах. Причини такої поведінки пояснити відмовилась. Згодом позивачка демонстративно почала ставити його рішення щодо управління Товариством під сумнів. У результаті конфлікту, спровокованого [PERSON], на ґрунті особистої неприязні до нього, вона порушила трудову дисципліну, що призвело у подальшому до її звільнення відповідно до викладеної у Наказі Товариства статті КЗпП. 07 травня 2014 року він застав Позивачку у приміщенні офісу й зажадав від неї пояснень. Вона у грубій формі відмовилася від написання будь яких пояснень. Поки він намагався зрозуміти, що саме сталося, позивачка швидко поставила печатки Товариств (без його відома) на вже внесені до трудової книжки записи (він не бачив, як вона робила записи) про роботу за сумісництвом й основним місцем роботи (усі трудові книжки працівників зберігалися разом з печатками та факсимільними підписами керівництва у сейфі бухгалтерії Товариства, до якого позивачка мала вільний доступ). Він взагалі не зрозумів що сталося через влаштований позивачкою скандал; - [PERSON] Наказу № 5/05/-2014 від 07.05.2014 р. ТОВ «Клингер», підписаний директором ТОВ «Арматрейд», яким бухгалтер за сумісництвом [PERSON] з 07 травня 2014 року згідно з п.4 ст.40 КЗпП (прогул, у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом дня без поважної причини) звільнена; - [PERSON] Табелів обліку використання робочого часу, в тому числі за травень 2014 року; - [PERSON] про встановлення факту відсутності працівника головного бухгалтера ТОВ «Клингер» за основним місцем роботи та головного бухгалтера ТОВ «Арматрейд» за сумісництвом [PERSON], на робочому місці - №№ 01/05-05 від 05.05.2014 р., 01/06-05 від 06.05.2014 р., 01/07-05 від 07.05.2014 р.; - [PERSON] № 01/07/05-ПДВ від 07.05.2014 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни головного бухгалтера ТОВ «Клингер» за основним місцем роботи та головного бухгалтера ТОВ «Арматрейд» за сумісництвом [PERSON]; - [PERSON] Наказу за підписом директора ТОВ «Арматрейд» № 1ДВ від 07.05.2014 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]Л.», яким до головного бухгалтера ТОВ «Арматрейд» [PERSON] у порядку, передбаченому ст.147 КЗпП застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.40 ст.40 КЗпП (прогул, в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин) з займаної посади з 07 травня 2014 року. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд дістає таких висновків: Згідно Наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» № 6-к/2010 від 10.08.2010 р. [PERSON] була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера на неповний робочий день за сумісництвом з 10.08.2010 р. (а.с.72), про що зроблений відповідний запис за №22 у трудовій книжці позивачки (а.с.10). Тобто між сторонами існували трудові правовідносини, що регулюються нормами трудового законодавства України. 7 травня 2014 року позивачку було звільнено з ТОВ «Арматрейд», що визнано сторонами у справі. Спір між сторонами виник з приводу підстави звільнення позивачки. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивачки в частині відповідності запису у наказі про звільнення вимогам діючого трудового законодавства, суд виходив з наступного. 7 травня 2014 року безпосередньо після суперечки з директором ТОВ «Арматрейд» [PERSON] позивачкою у своїй трудовій книжці власноруч було зроблено запис під №23 від 07.05.2014 р. про звільнення, згідно якому позивачку звільнено з ТОВ «Арматрейд» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України на підставі Наказу №5/05-2014 від 07.05.2014 р. Цей запис завірений підписом директора ТОВ «Арматрейд» [PERSON] і містить печатку підприємства (а.с.10), що не спростовано стороною відповідача у судовому засіданні. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110, передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні (…) повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.2.3.). Усі записи в трудовій книжці про (…) звільнення, вносяться власником або уповноваженим ним органом (…) в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) - (п.2.4.). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про (…) звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277 ( v0277202-95 ), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). За ствердженням відповідача позивачку звільнено за підстав ч.4 ст.40 КЗпП України, тобто за прогул. Матеріали справи містять копію Наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» № 5/05/-2014 від 07.07.2014 р., підписаного директором ТОВ [PERSON] (на а.с.130), згідно якому звільнено «МогиленецИринуЛеонидовну, - бухгалтера предприятия, - с 07 мая 2014 годасогласно п.4 ст.40 КЗоТ (прогул) без отработки». За копією Наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматрейд» № 1ДВ від 07.05.2014 р. до головного бухгалтера ТОВ «Арматрейд» [PERSON] у порядку, передбаченому с.147 КЗпП, застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.40 ст.40 КЗпП (прогул, в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин) з займаної посади з 07 травня 2014 року. Судом встановлено порушення відповідачем порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. У відповідності до п.2 ч.1 статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, зокрема звільнення. У відповідності до ч.1 ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. У відповідності до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (ч.1). Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч.2). У відповідності до статті 149 КЗпП України «До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку». Приймаючи рішення щодо накладення на позивачку стягнення у вигляді звільнення, відповідачем не був дотриманий передбачений ст.149 КЗпП України порядок, а саме відповідач не зажадав від позивачки письмових пояснень, не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну нею шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, що є неприпустимим. Отже не спростовані відповідачем обставини звільнення позивачки і обставини появлення запису в трудовій книжці про звільнення позивачки після суперечки з керівником підприємства, порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченого ст.149 КЗпП України, свідчать про те, що оскаржуваний наказ про звільнення виник вже після внесення відповідного запису про звільнення до трудової книжки [PERSON] і її фактичного звільнення. За таких обставин в частині оскарження Наказу про звільнення за підстав ч.4 ст.40 КЗпП України позов підлягає задоволенню зі зміною формулювання причини звільнення і зазначенням підстави розірвання трудового договору за ст.38 КЗпП України - за власним бажанням. Одночасно суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду за тих підстав, що за ствердженням позивачки про наявність наказу про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України вона дізналася 05.03.2015 р. у судовому засіданні з розгляду позовних вимог про стягнення належних їй при звільненні сум. Дана обставина стороною відповідача не спростована. До суду з дійсним позовом позивачка звернулася 23.03.2015 р. Отже строк звернення позивачки до суду не є порушеним. Вимоги про визнання формулювання причини звільнення у наказі підприємства від 07.05.2014 р. № 5/05-2014 за п.4 ст.40 КЗпП (прогул) невірним та безпідставним, а також зобовязання керівництва ТОВ «Арматрейд» протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис у наказ підприємства і надати позивачці копію цього наказу, - задоволенню не підлягають, оскільки вони є тотожними із задоволеними судом вимогами щодо зміни формулювання причини звільнення. Вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягають, у звязку з недоведеністю позивачкою моральної втрати. Так відповідно до загальних підстав відповідальності для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача, причинний звязок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, посилається на погіршання стану здоровя, позбавлення можливості отримати відпускні та компенсацію, неотримання дотепер всіх належних їй коштів, внаслідок чого їй було складно жити, лікуватися, сплачувати кредит тощо. Позивачкою не доведена наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діями заподіювача, а також вина відповідача в її заподіянні. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial