Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 6334,50 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений з роботи з 30.09.2013 року за угодою сторін. Проте, у день звільнення з ним не було проведено розрахунку незважаючи на його вимоги. Крім того, вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 5 000 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пославшись на обставини викладенні в позовній заяві. Доповнив, що звертався до відповідача, просив провести з ним розрахунок та виплатити йому заборгованість, однак таке не дало позитивного результату. У зв'язку з невиплатою заробітної плати, він змушений був звертатись за захистом своїх порушених прав, чим порушено його нормальні життєві зв'язки. Наведене призвело до моральних страждань. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши письмове заперечення на позов, зокрема з тих мотивів, що вважає безпідставною вимогу про стягнення компенсації за затримку розрахункових коштів та відшкодування моральної шкоди, так як пропущено строки, встановлені ст. 233 КзПП України, тому у таких вимогах просив відмовити та розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З копії трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ "ДЗАК" і був звільнений з роботи 30.09.2013 року згідно наказу №77-к від 30.09.2013 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Тобто останнім днем роботи позивача, а відповідно днем звільнення, було 30.09.2013 року. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, його не повідомляли про розмір нарахованих сум. Доказів протилежного відповідачем суду не представлено. Позивач пред'явив відповідачу вимогу про розрахунок. Про фактичний розмір заборгованості з виплати заробітної плати позивач дізнався вже в ході проведених судового засідання з наданої представником відповідача довідки про розмір заборгованості. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Згідно поданої довідки ПАТ «ДЗАК» від 27.02.2014 року №203, таке визнає свою заборгованість станом на 27.02.2014 року в розмірі 6334,50 грн.. Таким чином, судом встановлено, що позивач до сьогоднішнього дня не отримав розрахункових коштів в сумі 6334,50 грн.. Поряд з цим, суд критично ставиться до позиції відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП України відносно компенсації за затримку розрахункових коштів та відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Конституційний суд України у рішенні № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року зазначив, що положення ч.1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117,237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку на весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки на час вирішення спору розрахунок з позивачем не був проведений, то строк на звернення до суду з позовом про вирішення спору ним не пропущено. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку та з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100. Таким чином, до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а саме два останні календарні місяці роботи, тобто червень, вересень 2013 року. Згідно п.8 Порядку позивачем було розраховано середньоденну заробітну плату за червень, вересень 2013 року, яка становить 24,81 грн. ((701,68+ 265,97)/(18+21)= 15,52 грн., де 701,68+265,97 грн. - місячна заробітна плата, 18 та 21- кількість робочих годин. Відтак, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати становить 2481 грн., що дорівнює 24,81х100, де 24,81 грн. - середньоденна заробітна плата, а 100 - кількість робочих годин затримки виплати заробітної плати за період з 01.10.2013 року по 06.03.2014 року (день розгляду справи). Тому, суд вважає за необхідне стягнути в користь позивача 2481 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку з урахуванням усіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно абзацу 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є, відповідно, обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, що зазначає в резолютивній частині рішення. З огляду на вказане, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то суд вважає, що підлягає до часткового задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. При цьому суд приймає до уваги посилання позивача на те, що внаслідок невиплати йому розрахункових коштів, він змушений був звертатись у різні установи та організації за захистом своїх порушених прав, чим порушено його нормальні життєві зв'язки та при визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини відповідача, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості та визначає її у розмірі 500,00 грн.. Поряд з цим, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку в сумі 521,01 грн. підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243,60 грн..

Outcome: approved