Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом, просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів її доходів. В обгрунтування свого позову посилається на те, що [PERSON] певний час проживала в [ADDRESS] без реєстрації шлюбу із [PERSON] , який являється біологічним батьком дітей. За цією ж адресою зареєстрована вона та обоє її дітей. Зазначає, що після розірвання стосунків з [PERSON] [PERSON] залишила вказане місце проживання та дітей і стала тимчасово проживати в [ADDRESS] . На даний час остання за вказаною адресою не проживає і її фактичне місце проживання є невідомим. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов за місцем реєстрації [PERSON] та її дітей житлові умови для проживання дітей є непридатними. Відповідно до розпорядження Рокитнянської РДА від 14.05.2019 № 139 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , до комунального закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянський районний дитячий будинок «Чебурашка» [PERSON] з 14.05.2019 була поміщена до вказаного дитячого будинку, де перебуває і по цей час. Згідно наданої Рокитнянським районним дитячого будинком «Чебурашка» інформації за час перебування дочки в інтернатному закладі [PERSON] жодного разу не відвідала [PERSON] Також в обгрунтування заявленого позову посилається на те, що [PERSON] навчалася в Рокитнянській ЗОШ І-ІІ ступенів № 5 з 10.09.2018 року та з перших днів навчання зарекомендувала себе як активна і старанна, мала середній рівень навчальних досягнень. Разом з тим, з часом [PERSON] втратила інтерес до навчання, стала пропускати шкільні заняття без поважних причин, не виконувала домашні завдання. Причина цього були небажання ходити до школи та відсутність виховного впливу матері, а також негативний вплив останньої на розвиток особистості дитини. Профілактичні бесіди з мамою та дитиною бажаних результатів не давали і що стало підставою для неодноразового притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. [PERSON] з 01.09.2018 навчається у ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей", поводить себе пасивно, не вникає в процес навчання, не виконує домашні завдання. Протягом навчального 2018-2019 року відвідувала навчання періодично. Прокурор, будучи налженим чином повідомленим, у сдуове засідання не зявився та подав заяву про про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Також суду пояснила, що відповідач є матір"ю малолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] . Наразі, належної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає і що стало причиною поміщення [PERSON] з 14.05.2019 до комунального закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянський районний дитячий будинок «Чебурашка», де вона перебуває і по цей час. Відповідач не відвідує свою малолітню дитину, не цікавиться її життям, начанням та вихованням. [PERSON] на даний час є ученицею Рокитнянської ЗОШ І -ІІІ ст. № 2, характеризується позитивно. Неповнолітня [PERSON] з 01.09.2018 навчається у ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей". Згідно виданої навчальним закладом характеристики [PERSON] поводить себе пасивно, не вникає в процес навчання, не виконує домашні завдання, навчання відвідує періодично. 14.05.2019 на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач позов не визнала та пояснила, що [PERSON] проживає з біологічним батьком і з нею проживати не бажає. [PERSON] в неї забрали до дитячого будинку, оскільки вона не відвідує школу, оскільки не хоче навчатися та тікала зі школи. [PERSON] вона не відвідує у дитячому будинку, але розмовляє з нею кожен день по телефону. Останній раз вона бачилася з нею 17.05.2019. Уточнила, що їй пропонували укласти угоду для соціального супроводу сімї, але вона відмовилася, оскільки вважала, що справиться сама. Вона часто змінювала місце проживання і тому діти також часто змінювали школу. Цілий рік вона проживала окремо від дітей і ними на той час опікувався їх батько [PERSON] . На час поміщення дочки [PERSON] до дитячого будинку, остання проживала разом зі своїм біологічним батьком у квартирі, а вона проживала у своєї мами в с. Житні Гори . Бачила, в яких умовах проживали діти, вважає їх ненормальними, але в усьому винуватий [PERSON] , який не давав їй можливості зробити у квартирі ремонт. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Секрет Л. М . позов підтримала та пояснила, що працівники служби неодноразово відвідували вказану родину. Часто діти були вдома самі, тоді як їх мати була відсутня чи перебувала у нетверезому стані. Їх у приміщення не пускали. Майже кожен місяць були нарікання зі шкіл з приводу навчання дітей. Вони рекомендували матері походити до психолога, який працює в центрі та надає психологічну допомогу як дітям, так і дорослим, проте відповідач відмовилася. За їх рекомендаціями раз чи два мати появилася в ліцеї, де навчається старша дитина. Ініціатива з боку матері щодо забезпечення навчання дітей відсутня, діти з нею на контакт не йдуть. Коли вони дізналися про те, що [PERSON] може не отримати атестат, то три місяці шукали дитину, а потім соціальний працівник просто за руку водила її на екзамени в Житньогірську ЗОШ. При цьому вчителі наголошували на необхідності її присутності, щоб можна було вручити їй атестат. [PERSON] з трьох років, що проходила в школу, лише по місяцю відвідувала останню протягом кожного року. Діти живуть зі своїм біологічним батьком без матері. Батько часто в нетверезому стані, "заходить в запої" і діти залишаються самі, брудні та в умовах повної антисанітарії. З цього приводу до них зверталися і сусіди по місцю проживання дітей, зважаючи також, що старша дитина вже живе з чоловіком. Мати не має жодного впливу на дітей і такі складні життєві обставини тривають у сімї більше трьох років, а тому є всі підстави позбавити відповідача батьківських прав. Також зазначила, що вони переживали, що коли [PERSON] потрапить у дитячий будинок, у неї буде складний період реабілітації. Наразі, дитина виявилася цілком комунікабельною, зацікавлена у навчанні, зауважень до дівчинки у закладі абсолютно не має. Представник третьої особи Щербанюк І.В. позов підтримала і також просила його задовольнити. Суду пояснила, що знайомство з цією родиною вони мають з 2015 року. Мати залишала дітей на довгий час на сторонню особу, якою є власник квартири [PERSON]. Діти ростуть самі по собі. Був випадок, коли мати з дітьми проживала в с. Житні Гори і коли вони приїхали щоб забрати дитину до школи, дитина повідомила, що їй немає чого одягнути. Менша дитина, коли почала ходити в дитячому будинку до школи, почала проявляти свої здібності, вона малює. Дома дитину ніхто не контролював, вона могла у вечірній час гуляти сама на вулиці, в той час, коли мами не було вдома. Коли мати тривалий час проживала в смт Рокитне на вулиці Червона Січ , залишивши дітей, вони її розшукали, щоб нагадати про її обов"язки щодо дітей і запропонували забрати дівчат, але вона повідомила, що діти не хочуть з нею проживати. Зазначила, що мама не має авторитету і жодного впливу на своїх дітей, тому ці діти так себе і проявляють. Заслухавши пояснення сторін та представників третіх осіб, свідків [PERSON]. [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] має двох дітей - малолітню [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] певний час проживала із співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрована вона та обоє дітей. Із слів [PERSON] [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , хоча відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.02.2009, актовий запис № 33, батьком дитини вказано [PERSON] . Після розірвання стосунків з [PERSON] [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , однак на час підготовки цього позову за вказаною адресою вже не проживає, фактичне місце її проживання не відоме. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов за місцем реєстрації [PERSON] та її дітей [PERSON] , [PERSON] , житлові умови для проживання дітей є непридатними. Відповідно до розпорядження Рокитнянської РДА від 14.05.2019 № 139 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] , до комунального закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянський районний дитячий будинок «Чебурашка» [PERSON] з 14.05.2019 була поміщена до комунального закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянський районний дитячий будинок «Чебурашка» де перебуває і по цей час. Згідно інформації, що міститься в листі Рокитнянського районного дитячого будинку «Чебурашка» від 07.08.2019 № 31, за час перебування дочки в інтернатному закладі [PERSON] жодного разу не відвідувала дочку [PERSON] [PERSON] навчалася Рокитнянській ЗОШ І-ІІ ступенів № 5 з 10.09.2018 року. Згідно наданої школою характеристики дівчинка зарекомендувала себе безвідповідальною до навчання, пропускала шкільні заняття без поважних причин, не виконувала домашні завдання, швидко втрачала інтерес до навчальних предметів. Згідно акту про невідвідування навчальних занять, затвердженого директором ЗОШ І-ІІ ступенів № 5 від 10.05.2019, [PERSON] була відсутня в школі з 5 листопада 2018 по 10 травня 2019, що становить 128 робочих днів, з них 118 - без поважних причин. Причина відсутності - небажання ходити до школи та відсутність виховного впливу матері. Профілактичні бесіди з мамою та дитиною бажаних результатів не дали. Питання щодо відвідуваності [PERSON] школи було також предметом розгляду на засіданні виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради 24.01.2019. За результатами розгляду наданої школою інформації було вирішено направити лист до Рокитнянського ВП Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області стосовно притягнення гр.. [PERSON] за неналежне виконання батьківських обов`язків до адміністративної відповідальності і що мало місце. [PERSON] з 01.09.2018 навчається у ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей". Згідно виданої навчальним закладом на її імя характеристики, вона поводить себе пасивно, не вникає в процес навчання, не виконує домашні завдання. Протягом 2018-2019 навчального року навчання відвідувала періодично. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст.83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються сімейних правових відносин та мають регулюватися положеннями глав 13 та 15 Сімейного кодексу України. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до частин першої та четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до статті 165 вказаного Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з наданими представником позивача та представниками третіх осіб доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам та бажанням дітей. При цьому судом враховуються надані у судовому засіданні показання малолітньої [PERSON] в тім, що вона не бажає проживати разом зі своєю матірю, та її емоційне ставлення до останньої. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надала доказів щодо її непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 18.09.2019, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням обставин справи вказаний розмір аліментів буде більш-менш достатнім для утримання дітей. Таким чином і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову малолітню [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] , слід передати органу піки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області для вирішення питання щодо їх влаштування. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1057,20 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved