Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Великоберезнянської РДА звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивують тим, що органом опіки та піклування Великоберезнянської райдержадміністрації 28 лютого 2018 року було розглянуто питання щодо відібрання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] від матері [PERSON],без позбавлення її батьківських прав. Відомості про батька при реєстрації народження дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Під час розгляду даного питання та відповідних документів з'ясовано, що 15 червня 2017 року на адресу служби у справах дітей Великоберезнянської райдержадміністрації надійшло усне звернення голови села Ставне щодо неналежних умов утримання малолітніх дітей в родині [PERSON]. З метою перевірки фактів, наведених у зверненні, працівники служби у справах дітей спільно з представниками Великоберезнянського відділу поліції здійснили виїзд в село Ставне, де проживає [PERSON]. В ході перевірки було встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживає одинока мама [PERSON], на утриманні якої двоє малолітніх дітей : [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. В будинку, де проживає сім'я, 01.04.2017 року була пожежа, згорів дах. При обстеженні було виявлено, що сім'я опинилася в складних життєвих умовах. Громадянка [PERSON] утримує та виховує дітей самостійно, постійного заробітку немає. Будинок потребує косметичного ремонту. Діти недоглянуті. За результатами перевірки та з метою соціального захисту дітей ,службою у справах дітей 20 червня 2017 року було вирішено питання взяття дітей на профілактичний облік, як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах і проживають в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Дітей [PERSON] та [PERSON] за направленням служби у справах дітей Закарпатської обласної райдержадміністрації тимчасово влаштовано до Закарпатського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. За період з 10.08.2017 року з [PERSON] проводились профілактичні бесіди щодо створення належних умов для виховання та розвитку дітей. Однак [PERSON] не створила належних умов для повернення дітей в сім'ю: в будинку придатна для проживання одна кімната -кухня, в якій необхідно зробити косметичний ремонт, відсутній одяг для дітей, продукти харчування. Про що свідчать акти обстеження умов проживання 12.01.2018 року та 22.02.2018 року та висновок оцінки потреб сім'ї 26.02.2018 року. А тому орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати від матері - [PERSON] її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. В судовоме засідання представник органу опіки та піклування Великоберезнянської РДА Костик Г.В. не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити з підстав, наведених в ній. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася хоча була належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про їх народження ( серія [NUMBER] та серія [NUMBER]). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 04 вересня 2012 року за № 00079592690 запис у графі "відомості про батька" свідоцтва про народження [PERSON] записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Також відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 02 липня 2014 року за № 00118644266 запис у графі "відомості про батька" свідоцтва про народження [PERSON] записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З характеристики, виданої виконкомом Ставненської сільської ради на громадянку [PERSON] вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, завжди неохайна, в будинку не прибрано.Виховує двох дітей, сусіди скаржаться на неї, що дітей вона не доглядає, діти ходять брудні та голодні, не відвідують дитячий садочок. 02.04.2017 року в її житловому будинку виникла пожежа, яка завдала багато шкоди. Згоріли дах будинку та меблі. Після пожежі дітей було відправлено на лікування у Великоберезнянську районну лікарню. Копіями наказів служби у справах дітей від 20.06.2017 року за №№ 15,16 встановлено, що дітей [PERSON] та [PERSON] взято на облік, як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах. Актами обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 12.03.2018 року та 22.02.2018 року та висновку оцінки потреб сім'ї від 26.02.2018 року встановлено, що будинок не придатний для проживання дітей, стіни не побілені, відсутні меблі, одяг, засоби гігієни, продукти харчування. Для виховання та розвитку дітей не створені умови. [PERSON] не докладає ніяких зусиль щодо створення належних умов проживання та розвитку своїх дітей. Також копією заяви від [PERSON] встановлено, що вона не заперечує щодо влаштування її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до Закарпатського обласного центру соціально-психологічної реабілітації. Копією акту прийому дитини до центру від 10 серпня 2017 року встановлено, що дітей було прийнято до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Висновком комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської районної держадміністрації Закарпатської області від 01.03.2018 року № 01-34/77 рекомендовано відібрати дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України " Про охорону дитинства". Згідно п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав ( а отже, і для відібрання дітей) можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу,продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. Відповідно до ст. 11 Закону України " Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї (ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства"). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV)Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України" зазначається, що " хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не бажає піклуватися про своїх дітей та не докладає ніяких зусиль для створення належних умов щодо виховання своїх дітей, це підтверджено характеристикою [PERSON] в якій зазначено, що діти ходять брудні та голодні, не відвідують дитячий садочок. З актів обстеження умов проживання [PERSON] вбачається , що вона ніде не працює, проживає на те, що дадуть люди. З висновку оцінки потреб сім'ї [PERSON] вбачається , що мати від співпраці відмовляється. Також неодноразовою неявкою відповідачки в судове засідання, дає зрозуміти , що до дітей їй байдуже. (а.с. 24,25,27,29,31). Хоча відповідачка [PERSON] відвідувала періодично своїх дітей в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, що підтверджується інформацією від 22.02.2018 року №01-11/60, наданим Закарпатським центром соціально-психологічної реабілітації дітей, однак у загальному відповідачка [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей зокрема: не забезпечує їх необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням , що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, вказані позивачем вимоги обгрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Outcome: approved