Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

В серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА СТРАХУВАННЯ" (далі по тексту - ПАТ "СК "АХА СТРАХУВАННЯ") звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.07.2013 року по дорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин (на Люблін) на 443 км+307 м. відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: зіткнення за участю автомобіля марки ALFA ROMEO (реєстраційний № [NUMBER]), яким керував [PERSON], та VOLKSWAGEN CADDI (реєстраційний № [NUMBER]), яким керував [PERSON]. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований позивачем, на підставі договору страхування № 97935 Га/12рв від 21.08.2012 року, автомобіль ALFA ROMEO, належний на праві приватної власності [PERSON] Згідно з умовами договору та на підставі страхового акта позивачем було розраховано та виплачено [PERSON] 8925,60 грн. страхового відшкодування. Таким чином позивач виконав свої зобов'язання перед Страхувальником згідно з умовами договору в повному обсязі. Відповідно до постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2013 року, вказана ДТП сталася з вини відповідача. Позивач вважає, що до нього перейшло право зворотної вимоги - регресу до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 8925,60 грн., а тому просить суд стягнути цю суму з відповідача в порядку регресу. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] (довіреність 2091/18) в судове засідання не з'явилась, попередньо подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнає повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 26.07.2013 року по дорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин (на Люблін) на 443 км+307 м., з вини [PERSON], відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: зіткнення за участю автомобіля марки ALFA ROMEO (реєстраційний № [NUMBER]), яким керував [PERSON], та VOLKSWAGEN CADDI (реєстраційний № [NUMBER]), яким керував [PERSON] В результаті ДТП було пошкоджено застрахований позивачем, на підставі договору страхування № 97935 Га/12рв від 21.08.2012 року, автомобіль ALFA ROMEO, належний на праві приватної власності [PERSON] Зазначені обставини повністю підтверджуються: копією постанови Ковельського міськрайонного суду від 12.09.2013 року, яка набрала законної сили; копією довідки Взводу з обслуговування стаціонарного посту № 2 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС України у Волинській області № 361 від 26.07.2015 року; копією картки обліку адміністративного правопорушення від 01.08.2013 року; копією Договору добровільного страхування наземного транспорту № 97935 Га/12рв від 21.08.2012 року, укладеного між позивачем та [PERSON] Згідно з умовами вказаного договору, на підставі страхового акта та зібраних документів, позивачем було розраховано та виплачено [PERSON] 8925,60 грн. страхового відшкодування. Дана обставина підтверджується: копією повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 26.07.2013 року; копією розрахунку страхового відшкодування від 30.07.2013 року; копією страхового акта від 31.07.2013 року, платіжним дорученням № 48866 від 01.08.2015 року, іншими матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні вимоги містить і ст. 27 Закону України "Про страхування". Однак, відповідач [PERSON] є інвалідом І-ї групи загального захворювання, що підтверджується копією його пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого 29.11.2012 року Пенсійним фондом України. Згідно вимог п. 13.1. ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Підпунктом г) п. 41.1. ст. 41 цього ж Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Зважаючи на вказані правові норми, до позивача перейшло право вимагати від МТСБУ відшкодування завданої відповідачем шкоди. Права вимагати відшкодування цієї шкоди від відповідача позивач не має. Цю ж обставину фактично визнав сам представник позивача, заявивши до МТСБУ регресну вимогу від 21.09.2015 року про відшкодування шкоди в розмірі 8925,60 грн. За таких обставин суд прийшов до переконливого висновку про те, що даний позов заявлено до неналежного відповідача, а тому суд відмовляє в задоволенні цього позову. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed