Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому зазначив, що 14.06.2013 року близько 10 години 40 хвилин по вул.Грушевського в м.Коростень, Житомирської області відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21070020, реєстраційний номер АМ 47-18АК проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, створив небезпеку для себе та інших учасників руху, що призвело до наїзду на велосипедиста [PERSON], який рухався в попутному напрямку. В результаті наїзду Карпов отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани середньої треті правого стегна, обширного садна і крововиливу потиличної ділянки, гемологічного забою головного мозку скронево-потиличної ділянки справа, уламкового перелому основи зуба верхніх відділів тіла хребця з поширенням лінії перелому на суглобові та поперечні відростки з обох сторін і зміщенням кісткових уламків шийного хребця, які згідно висновку судово-медичної експертизи №510 від 09.09.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя і здоров"я. У зв"язку з отриманням зазначених тілесних ушкоджень Карпов перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні з 14.06.2013 року по 24.06.2013 року і на його лікування було витрачено кошти в сумі 3445, 10 гривень. Вироком Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.1 п.п."д" Закону України "Про амністію в 2014 році" звільнено від відбування призначеного покарання. У відповідності до ст.ст.1166, 1206 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на користь фінансового управління Коростенської міської ради кошти в сумі 3445 гривень 10 копійок, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Провідна" залучена до участі в справі в якості співвідповідача ухвалою суду за клопотанням відповідача [PERSON]. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав і просив задовольнити з підстав, зазначених у позові, вказавши, що за позовними вимогами має відповідати саме [PERSON]. Представник фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради в судове засідання не з"явився, письмово повідомив про можливість розгляду справи у його відсутності, в наданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги прокурора підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що застрахував свою цивільну відповідальність в ПАТ "Страхова компанія "Провідна", тому , відповідно до ст.ст.22, 24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик повинен покрити вказану в позові суму. Представник ПАТ "Страхова Компанія "Провідна" в судове засідання не з"явився, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що відшкодування витрат закладові охорони здоров"я за лікування потерпілого від злочину покладається на особу, яка вчинила злочин, якою в даному випадку є [PERSON] Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду від 23.10.2014 року [PERSON] засуджено за ст.286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.1 п."д" Закону України "Про амністію в 2014 році" звільнено від відбування призначеного покарання. Зі змісту вироку слідує, що [PERSON] засуджений за те, що 14.06.2013 року близько 10 години 40 хвилин по вулиці Грушевського в м.Коростень, Житомирської області, навпроти будинку №183 в напрямку с.Поліське, керуючи автомобілем ВАЗ 21070020, реєстраційний номер [NUMBER], в порушення вимог п.п.1.3, 2.3"б", 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, створив небезпеку для себе та інших учасників руху, що призвело до наїзду на велосипедиста [PERSON], котрий рухався в попутному напрямку. В результаті даної ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани середньої треті правого стегна, обширного садна і крововиливу потиличної ділянки, гемологічного забою головного мозку скронево-потиличної ділянки справа, уламкового перелому основи зуба верхніх відділів тіла хребця з поширенням лінії перелому на суглобові та поперечні відростки з обох сторін і зміщенням кісткових уламків шийного хребця, які згідно висновку судово-медичної експертизи №510 від 09.09.2013 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя і здоров"я. З довідки Коростенської ЦМЛ від 15.01.2015 року №115 слідує, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 14.06.2013 року по 24.06.2013 року і вартість його лікування становить 3445 гривень 10 копійок. Відповідно до ст. 93-1 КПК України, кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6, частини першої статті 6 , статей 7 , 7-2, 8-10 цього Кодексу. Зі змісту вироку суду від 23.10.2014 року слідує, що питання відшкодування витрат понесених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не було предметом судового розгляду. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи збоку потерпілого. Згідно положень ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Посилання відповідача на те, що сума витрат понесена медичним об'єднанням на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] повинна відшкодовуватися страховою компанією, з якою він уклав договір обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності, є безпідставними, оскільки з преамбули Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " слідує, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Виходячи із системного аналізу норм ст.ст.22- 24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"( на які робить посилання відповідач [PERSON]П.) витрати, понесені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілих, не можуть бути стягнуті зі страховика, оскільки вони не є шкодою життю і здоров'ю потерпілого у розумінні цього Закону . Так, витрати на стаціонарне лікування потерпілого поніс місцевий бюджет в особі закладу охорони здоров'я, а не потерпілий [PERSON], тому належним відповідачем по справі є саме [PERSON], а не страхова компанія "Провідна". При цьому ліміт відповідальності страховика не має правого значення для вирішення\~\~даного спору. За таких обставин суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. На підставі наведеного,

Outcome: approved