Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі - ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення заробітної плати, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у ПАТ «Азовзагальмаш» на посаді помічника машиніста тепловоза у залізничному цеху № 145. 28 листопада 2014 року на підставі наказу № 1557к його було звільнено за п.1 ст.40 К3пП України в зв»язку зі скороченням чисельності штату працівників підприємства, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжниці. В порушення норм діючого КЗпП України відповідач не тільки не розрахувався з ним, але й навіть не надав довідку про нараховані суми невиплаченої йому заборгованості по заробітній платі і суму заборгованості, адже заробітну плату він не отримує з березня 2014 року, тобто більше ніж пів року. На його звернення виплатити йому заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за березень - листопад 2014 року, вихідну допомогу у зв»язку із скороченням штатної чисельності працівників, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що за його розрахунком складає 1 727,48 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 30 000 грн. Протягом усього розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово уточнював свої позовні вимоги і в остаточній їх редакції від 13 серпня 2014 року просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за 372 години затримки розрахунку при звільненні за період з 28 листопада 2014 року по 30 січня 2015 року включно в сумі 3 135,96 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн. без утримання податку і інших обов»язкових платежів. На розгляд справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з»явилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність. Раніше при розгляді справи повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Раніше при розгляді справи в суді позовні вимоги не визнавала, вказавши на те, що заборгованість по заробітній платі позивачу [PERSON] відповідачем виплачена 30 січня 2015 року в сумі 4 771,83 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачеві, то за розрахунком відповідача такий заробіток складає за період з 29 листопада 2014 року по 29 січня 2015 року в сумі 3 135,96 грн. А щодо відшкодування моральної шкоди, то вважає, що позивач не обгрунтував з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди в сумі 30 000 грн., а також не надав відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з абзацом 3 розділу ІІ якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу ІІ вказаного Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, яким передбачено, що коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи із установлених йому в трудовому договорі тарифної стави, посадового (місячного) окладу. Як встановлено судом при розгляді справи, що визнали сторони, заборгованість по заробітній платі позивачеві [PERSON], відповідачем була виплачена 30 січня 2015 року в сумі 4 771,83 грн., за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року, в тому числі і вихідна допомога в сумі 1 517,40 грн. За розрахунком наданим представником відповідача, з яким погодився і сам позивач в своїй уточненій позовній заяві, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 101,16 грн. Таким чином розмір його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 листопада 2014 року по 30 січня 2015 року склав 3 135 грн. 96 коп. (101,16 х 31). З урахуванням погодження вказаного розрахунку сторонами, суд враховує і бере за основу саме цей розрахунок, оскільки він відповідає вимогам "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, обґрунтованими визнаються і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідності з положеннями ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань і визначає до відшкодування 1 000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial