Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору в загальній сумі 3465,89 дол. США та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] не виконує зобов`язання, що виникли з кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком. В зв`язку з тим, що інші відповідачі є поручителями просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Універсал Банк", в якому просив визнати порушеним його право споживача фінансових послуг банку та визнати недійсними з дати укладення кредитний договір, укладений між банком і [PERSON] та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що відповідач під час укладення кредитного договору порушив його право споживача фінансових послуг банку та не дотримав істотних умов договору, встановлених вимогами ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Позивач покликаючись на завищення банком сукупної вартості кредиту на дату укладення оспорюваного договору як у процентному значенні так і в грошовому виразі, які за його твердженням є явно завищені від узгоджених з ним у кредитному договорі, зазначає, що відповідач під час укладення оспорюваного договору, скориставшись своїм переважним становищем відносно нього, за вище вказаних обставин позбавив його в реалізації права на вільне волевиявлення, чим ввів в оману, під впливом якої позивач підписав кредитний договір. В послідуючому позивач ПАТ "Універсал Банк" збільшував позовні вимоги і просив стягнути солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» з відповідачів заборгованість в сумі 4656, 91 дол. США, обгрунтовуючи свої дії тим, що після подачі позовної заяви сума заборгованості відповідачів перед банком продовжує зростати. Відповідач [PERSON] змінив предмет позову і просив визнати порушеним право [PERSON] - споживача фінансових послуг банку, а також визнати недійсними з дати укладення умови п.9.8. кредитного договору № 019-2915/840-0008 від 21 листопада 2007 року, а також умови п.10.9 Додаткової угоди б/н до кредитного договору № 019-2915/840-0008 від 21 листопада 2007 року та застосувати правові наслідки їх недійсності. В судовому засіданні представник позивача ПАТ "Універсал Банк" підтримав позовні вимоги повністю та з аналогічних підстав. Також заперечив проти зустрічного позову та пояснив, що відповідачу [PERSON] була надана вся необхідна інформація про кредит та про сукупну вартість кредиту. Крім того, посилаючись на пропуск позивачем по зустрічному позову строку позовної давності, просить суд відмовити у задоволенні цього позову. Представник відповідача [PERSON] первинний позов не визнав та пояснив, що банком не доведено надання відповідачу кредиту в розмірі 50000 дол. США. Також підтримав зустрічний позов з підстав зазначених в позові та в заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача Мельник Г.В. первинний позов не визнав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, 21 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 019-2915/840-0008. Відповідно до п.1.1.цього договору кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у кредит в сумі 50 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит. Умовою п. 9.8. зазначеного кредитного договору зобов`язано позичальника в день надання йому кредиту за договором сплатити на користь кредитора плату за ініціювання кредиту в розмірі 850,00 дол. США. Для забезпечення виконання даного договору було укладено договори поруки з відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В подальшому додатковою угодою № б/н до кредитного договору №019-2915/840-0008 було внесено зміни до зазначеного кредитного договору. Пунктом 10.9. вказаної додаткової угоди зобов`язано позичальника в день надання йому кредиту за договором сплатити на користь кредитора плату за ініціювання кредиту в розмірі 300,00 дол.США. Згідно з частинами 1-5 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні із досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ПАТ «Універсал Банк не довів наведені ним обставин позовної заяви щодо факту видачі кредиту відповідачу [PERSON] в сумі 50000 дол. США. Як докази виконання своїх зобов`язань позивачем було долучено до позову розрахунок заборгованості позичальника та копію меморіального ордеру № 0192915usd000092 від 21 листопада 2007 року. На виконання вимоги суду банк долучив до матеріалів справи копії виписок по рахунку. В подальшому, в рахунок часткового виконання банком ухвали суду від 28 грудня 2016 року про витребування оригінальних примірників первинних документів, представником Позивача було долучено суду копію заяви на видачу готівки № 019в501073250003 від 21.11.2007 року. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.1.1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затверджене постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. «Положенням про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженим постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Як доказ виконання банком умови п.2.3. кредитного договору про видачу кредиту позивачем було надано копію меморіального ордеру №0192915usd000092 від 21 листопада 2007 року про видачу кредиту на поточний рахунок позичальника (№ [NUMBER] (№ [NUMBER] ), який відкритий у кредитора. Зі змісту зазначеної копії меморіального ордеру слідує, що платником є [PERSON] , який з дебет рахунку № [NUMBER] здійснив безготівковий перерахунок на користь одержувача [PERSON] на кредит рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 50 000,00 дол.США. Призначення платежу: Надання кредиту згідно договору № 26204000009868 від 21/11/2007/ на суму кредиту. Разом з тим позивачем не надано жодних доказів приналежності позичальнику [PERSON] рахунку за № [NUMBER] , так само як і доказів про те, що він має право і належний обсяг повноважень на право розпорядження зазначеним рахунком. Платником за змістом вказаного меморіального ордеру значиться [PERSON] і ордер має містити його особистий підпис як особи, яка санкціонувала таку фінансову операцію. Однак, такий підпис платника [PERSON] у наданій суду копії з нібито меморіального ордеру, є відсутнім. У розділі призначення платежу зазначено: Надання кредиту згідно договору № 26204000009868 від 21/11/2007/ на суму кредиту. Проте, такий запис не узгоджується та не відповідає фактичному кредитному договору № 019-2915/840-0008 від 21 листопада 2007 року про стягнення заборгованості за яким позивач звернувся з позовною заявою у даній справі. Крім того, дана копія меморіального ордеру № 0192915usd000092 від 21 листопада 2007 року як доказ, не відповідає вимогам допустимості доказів. З оглянутої судом цієї копії ордеру вбачається, що ця копія ордеру є завірена печаткою ПАТ «Універсал Банк» та підписом невідомої особи, без зазначення посади і прізвища такої особи, яка завірила його копію, а також без належного підтвердження наявності у цієї особи повноважень на підписання документів від ПАТ «Універсал Банк». У той же час, зазначена копія меморіального ордера не містить жодної відмітки, що ця копія є копією з оригіналу документу. Верховний Суд у п.п. 16-20 постанови від 19 вересня 2018 року у справі № 569/907/18, зробив наступний висновок, що нормативно-правовими актами, що регулюють порядок засвідчення копій документів, є: Національний стандарт України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів передбачені ДСТУ 4163-2003», затверджений наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003), Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (далі - Правила) та інструкціями з діловодства в окремих органах державної влади та інші. При цьому в силу пункту 1 Правил ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності. Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами. Пункт 5.27 ДСТУ 4163-2003 визначає, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії. У силу пункту 8 глави 10 розділу ІІ Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». Пунктом 20 постанови від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/19 Верховний Суд зробив висновок наступного змісту: «Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку». У постанові від 11 липня 2018 року по справі № 904/8549/17 Верховний Суд зробив зробив наступний висновок: «Оскільки надані докази не були засвідчені належним чином, а саме відповідно до п.5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", то ксерокопії таких документів хоча і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справи повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування». Таким чином вищевказана копія меморіального ордеру не відповідає вимогам нормативно-правових актів, що регулюють порядок засвідчення копій документів, а отже, не відповідає вимогам допустимості доказів. Також ухвалою суду від 28 грудня 2016 року, було витребувано від ПАТ «Універсал Банк» оригінальні примірники первинних документів, зокрема видачі банком та отримання позичальником кредитних коштів шляхом банківського переказу банком суми кредиту на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] (а саме, у вигляді платіжного доручення чи/або меморіального ордеру). Проте, такі документи суду не були надані. Згідно з частинами 2, 6 статті 95 ЦПК, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, то такий доказ не береться судом до уваги. Таким чином жодних доказів того, що кредит було видано саме по кредитному договору № 019-2915/840-0008 від 21 листопада 2007 року та він залишився не погашеним, матеріали даної справи не містять, та позивачем не надано суду. Представником Позивача на підтвердження факту видачі відповідачу [PERSON] кредиту в сумі 50 000,00 дол.США також було надано суду копію заяви на видачу готівки № 019в501073250003 від 21.11.2007 року. Із дослідженого судом її змісту вбачається, що змістом операції є видача 21 листопада 2007 року з дебет рахунку № [NUMBER] через касу банку готівки [PERSON] , в сумі 49 150,00 дол.США. Аналіз заяви про видачу готівки дозволяє зробити висновок, що вона є неприйнятною як доказ, що підтверджує факт видачі банком кредиту позичальнику [PERSON] з наступних підстав: - у ній є відсутніми будь-які докази видачі кредиту банком у безготівковій формі в сумі 50 000,00 дол. США саме на поточний рахунок позичальника (№ [NUMBER] (№ [NUMBER] ) з огляду на те, що відповідно до умови п.2.3. кредитного договору, видача кредиту банком має проводитись виключно на поточний рахунок Позичальника (№ [NUMBER] (№ [NUMBER] ), і саме у безготівковій формі; - За змістом заяви на видачу готівки № 019в501073250003 від 21.11.2007 року відбулася операція з видачі готівки в сумі 49 150,00 дол.США, а не кредиту в сумі 50 000,00 дол. США. До позовної заяви позивачем також було долучено розрахунок заборгованості позичальника. Даний розрахунок є одностороннім документом, який як доказ викликає сумніви у його об`єктивності, оскільки, у розрахункових періодах не містить записів про початкову та залишкові суми основної заборгованості (по тілу кредиту), на які банк здійснював нарахування процентів по кредиту у кожному розрахунковому періоді. В зв`язку з цим розрахунок заборгованості не є належним та достовірним доказом факту надання кредиту позичальнику та розміру заборгованості. На підтвердження факту видачі кредиту та існування заборгованості позивачем по первинному позову також було надано виписку по рахунку. Враховуючи, що позивачем ПАТ «Універсал Банк» не було підтверджено належними доказами факту видачі кредиту на умовах кредитного договору у вигляді санкціонованих первинних (меморіальних) документів бухгалтерського обліку операцій банку за кредитним договором а також те, що надані виписки по рахунку не є первинними документами (оскільки є відсутніми підстави для запису у вигляді санкціонованого первинного документа, зокрема у вигляді меморіального ордера), то зазначені виписки по рахунку суд не приймає до уваги, як такі що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами. За таких обставин суд вважає, що ПАТ «Універсал Банк» позов не доведений. Щодо зустрічного позову [PERSON] судом встановлено наступне. Аналізом положень п.п. 1.1., 9.8. кредитного договору та умов п.п. 1.1., 10.9. додаткової угоди №б/н встановлено, що зазначені умови п. 9.8. кредитного договору п. п.10.9. додаткової угоди, є нечіткими та двозначними положеннями договору, а встановлення кредитором плати за ініціювання кредиту, є діями які банк здійснює на власну користь з огляду на те, що за умовами п. 1.1. кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах кредитного договору грошові кошти у кредит. За умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії, однак банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися позичальнику. Зазначення кредитором в умовах кредитного договору плати за ініціювання кредиту без належного та точного визначення, які саме послуги за вказану комісію надавалися споживачу, є нечіткими та двозначними положеннями договору із споживачами, які створюють дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та є такими, що ставлять в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобовязаннях та водночас, являються несправедливою умовою договору. Вищекказане моглоб бути підставою для визнання недійсними з дати укладення умови п. 9.8. кредитного договору та п.10.9. додаткової угоди, незалежно від того, що ці незаконні умови договору були погоджені сторонами цього договору. Разом з тим відповідно до ст. 256-268 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давністі. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач міг довідатися про можливе порушення свого права з моменту підписання договору та додаткової угоди до кредитного договору. Таким чином, початок перебігу позовної давності для позивача по зустрічному позову слід відраховувати з моменту укладення договору між сторонами. Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.11.2018 р. (справа № 176/1714/16-ц), від 13.12.2018 р. (справа № 525/780/16-ц), від 13.06.2018 р. (справа № 572/13/16-ц), від 04.07.2018 р. (справа № 755/16902/16-ц), у котрих вказано, що саме з дати укладення договору починається перебіг позовної давності. Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником ПАТ "Універсал Банк" було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв`язку з цим суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed