Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що його мати [PERSON] померла 01.01.2018 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Донецьку Донецької області. Документами, що підтверджують факт смерті матері, є довідка про причину смерті № 8/4 від 01.01.2018 року та свідоцтво про смерть № 088256 від 02.01.2018 року, що використовуються на тимчасово окупованій території. Заявнику 16.03.2018 року було відмовлено Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в реєстрації смерті матері в звязку з тим, що заявником предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою захисту прав та інтересів як громадянина України [PERSON] просить суд встановити факт смерті його матері [PERSON], [INFO], яка померла 01.01.2018 року в м. Донецьку Донецької області, Україна. Заявник [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги та їх обґрунтування підтримав, просив суд встановити факт смерті його матері [PERSON], [INFO], яка померла 01.01.2018 року в м. Донецьку Донецької області, Україна. Представник заінтересованої особи - Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є сином померлої [PERSON], що підтверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії ЯЕ № 005171, виданим 17.04.1956 року Кіровським бюро ЗАГС м. Сталіно (а.с.10). В матеріалах справи міститься копія паспорту громадянина України [PERSON], згідно якого місце його проживання зареєстровано в [INFO]. Крім того, заявник [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщених осіб в м. Вугледарі Донецької області, що підтверджується довідкою № [NUMBER] від 12.07.2016 року (а.с.3-5). Відповідно до довідки про причину смерті № 8/4 від 01.01.2018 року, виданої органами, розташованими на тимчасово окупованій території України, [PERSON] померла 01.01.2018 року в м. Донецьку Донецької області (а.с.11). Крім того, заявнику було видано свідоцтво про смерть [PERSON] № 088256 від 02.01.2018 року органами, розташованими на тимчасово окупованій території України (а.с.12). Відповідно до листа Вугледарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області № 497/15.28-57 від 16.03.2018 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті в звязку з предявленням документу, який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.13). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] була її двоюрідною сестрою. Вона хворіла та померла 01.01.2018 року в м. Донецьку Донецької області. Поховали її в м. Донецьку Донецької області. Свідок підтвердила факт смерті [PERSON] та зазначила, що особисто була присутня на її похороні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] тривалий час за життя. Вона хворіла, померла 01.01.2018 року в м. Донецьку Донецької області. Свідок підтвердив факт смерті [PERSON] та зазначив, що особисто був присутній на її похороні в м. Донецьку Донецької області. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» \~тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» \~передбачено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом,\~Законом України\~"Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Наданий заявником оригінал довідки про причину смерті № 8/4 від 01.01.2018 року, що видана КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька Донецької області», суд вважає належним та допустимим доказом по справі, відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України, бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи висновки ЄСПЛ у справі «Кіпр проти Туреччини». Надане заявником свідоцтво про смерть № 088256 від 02.01.2018 року не приймається до уваги судом, оскільки, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», даний документ не є допустимим доказом по справі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до п. 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Суд дійшов висновку, що заявник є громадянином України, зареєстрований та проживає на території України. Його мати [PERSON] також була громадянкою України, але перебувала на тимчасово окупованій території України - в м. Донецьку Донецької області, де померла 01.01.2018 року, про що було видано довідку про причину смерті № 8/4 від 01.01.2018 року та свідоцтво про смерть № 088256 від 02.01.2018 року, які, згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсними, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, так як дозволяє йому реалізувати право на отримання свідоцтва про смерть матері. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved