Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (далі - ДКС України у Миколаївській області), який в подальшому заявив також до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області та просив стягнути за рахунок державного бюджету відшкодування шкоди в розмірі 50 000 грн., завданої незаконними діями працівників міліції, пов'язаних з притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності. В обґрунтування позову зазначав, що згідно постанови слідчого Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 28.01.2009 року відносно позивача було порушено кримінальну справу за фактом виготовлення підробленого документу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України. Відповідно до вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.03.2011 р. [PERSON] було виправдано за вказаною статтею КК України. Здійснення незаконного притягнення до кримінальної відповідальності суттєво принизило його честь та ділову репутацію позивача, який є публічною людиною, втратив ділові зв'язки, суттєво обмежило його свободи та права, погіршило стан здоров'я. На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 1-4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду". В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та додатково пояснили, що в результаті притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] відносно нього були здійснені певні примусові заходи та обмеження, що полягали у здійснені обшуку, допитів, обранні запобіжного заходу, виїмки, а також накладення арешту на майно. Кримінальна справа мала замовний та бездоказовий характер, В судовому засіданні представник Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з позовними вимогами не погодилися, в письмових запереченнях, зазначала, що у позивача не має правових підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди з державного бюджету, а саме відносно позивача було постановлено обвинувальний вирок. Крім того, жодним з рішень судів не встановлена незаконність притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] У зв'язку з цим просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник ГУ ДКС України у Миколаївській області заперечував проти задоволення позовних вимог, в письмових запереченнях, що відсутні докази наявності вини державних органів у заподіянні моральної шкоди позивачу, розмір моральної шкоди зазначений в позові не підтверджується належними та достатніми доказами, не була здійснена повна реабілітація позивача відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.. Під час розгляду справи в порядку ст. 45 ЦПК України в інтересах держави в особі ГУ ДКС України у Миколаївській області приймав участь прокурор прокуратури Центрального району м. Миколаєва. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів завдання діями органів міліції моральної шкоди, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення сторін, їх представників, прокурора, та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до постанови старшого слідчого Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Куса Н.Д. від 28.01.2009 року відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за епізодом виготовлення завідомо підробленого документу - договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення підсобного господарства №397 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України та об'єднана в одне провадження з кримінальною справою №07010201. Відповідно до вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.03.2011 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України та на підставі ст.ст. 70, 75 КК України призначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців від відбування якого звільнено з іспитовим строком на 1 рік. При цьому за ч.3 ст. 355, ч.2 ст. 358 КК України позивача було виправдано. Згідно з ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20.06.2013 року вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.03.2011 р. було скасовано в частині його засудження за ч.1 ст.126 КК України та закрито провадження за епізодом від травня 2001 року на підставі п.1 ч.1 ст.6 КПК України, за епізодом від серпня 2004 року на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, закрито провадження у справі за обвинуваченням [PERSON] за ч.2 ст.355 КК України (за епізодом від 28.03.2003 року) на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, звільнено позивача від призначеного судом покарання за ч.1 ст.125 КК України (за епізодами від 25.12.2003 року та від 06.01.2007 року) та за ч.1 ст.122 КК України (за епізодом від 28.03.2003 року) на підставі ч.5 ст.74, п.3 ч.1 ст.49 КК України. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України). Здійснюючи правову кваліфікацію відносин, які виникли між сторонами суд звертає увагу, що дії співробітників міліції, а саме Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області по відношенню до позивача були пов'язані з проведенням відповідних процесуальних заходів та обмежень, що передбачені КПК України, які здійснювалися під час досудового розслідування кримінальної справи №07010201, а тому щодо цих відносин розповсюджує дію Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон), відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного порушення кримінальної справи, незаконного затримання та обрання міри запобіжного заходу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду Згідно з нормами ч.ч. 4, 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 13 Закону моральна шкоди відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зі змісту ч.4 ст.327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що виправдувального вироку щодо [PERSON] судами не постановлювалося, а позивача було виправдано лише за окремим епізодом кримінальної справи. У зв'язку з чим у позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону не виникло право на відшкодування шкоди, заподіяної на його думку з боку держави. Інших доказів, що дають підстави для стягнення моральної шкоди з органів державної влади в особі ДКС України у Миколаївській області та Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області позивачем не надано. Виходячи з наведених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до відповідачів слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України позивач звільнений від сплати судового збору при подачі зазначеної категорії позовів.

Outcome: dismissed