Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.02.2006 року [PERSON] 21.02.2006 року отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2013 року має заборгованість - 17 863,26 грн., яка складається з наступного: 4725,98 грн. - заборгованість за кредитом; 11810,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 826,82грн. - штраф (процентна складова). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Прохають стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 17863,26 грн. за кредитним договором №б/н від 21.02.2006 року, судові витрати у розмірі 229.40 грн. У судовому засіданні представник позивача на позові наполягав, прохав його задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача заперечував проти позову, прохав відмовити в його задоволенні, суду пояснивши , що до 21.09.2009 року [PERSON] виплачував кошти по даному договору, з 2009 по 2013 рік жодного повідомлення не було з банку про те, що за ним залишилась заборгованість за договором, також прохав застосувати суд строк позовної давності відповідно до ст.256,257 ЦК . Суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали цивільної справа, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.02.2006 року ЗAT КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № б/н з [PERSON] , за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, передбачивши , що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Строк дії договору 12 місяців, що автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії, та відповідає строку дії кредитної карти, що передбачено такими частинами договору як заява та п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-8). Більше умови договору не визначають порядок продовження дії договору після спливу другого 12-ти місячного строку. Відповідач був ознайомлений та згодний з Умовами надання кредиту фізичним особам, про що зазначав у заяві від 03.07.2006 року (а.с.8). Платіжну картку банк видав відповідачу, термін дії картки до лютого 2008 року./а.с.7 зв./ На погашення заборгованості відповідач здійснював платежі до 21.09.2009р. (а.с.5 зв). Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник Відповідача заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.36), що відповідно до ч. 3, ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема, забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Роз'яснення з цього приводу надані також у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Зокрема сказано, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Зі справи видно, що відповідач здійснював платежі до 21.09.2009 р. (а.с.5зв..). Як вбачається з умов кредитування, строк дії картки, який відповідає строку повернення кредиту - лютий 2008 року і саме з дати останнього погашення заборгованності, на думку суду, починається перебіг трирічного строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з даним позовом 11.11.2013 року, тобто через 4 роки з дня спливу строку виконання зобов'язань за кредитним договором з пропуском визначеного законом строку. При цьому, згідно вищевказаної норми матеріального права (п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів") відносно кредитодавця діє заборона вимоги повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Доводи про постійне продовження строку дії договору з посиланням на ст.599 ЦК України щодо припинення зобов'язання належним виконанням не можуть бути застосовані при вирішення питання щодо строку дії договору кредиту. У даних правовідносинах не йдеться про припинення зобов'язання належним виконанням. Вирішується питання строку дії кредитного договору, що має значення для вирішення питання обчислення строку позовної давності. За ст. 1049 ЦК України, яка згідно ч. 2 ст. 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернутою позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договором між сторонами встановлений строк дії у 12 місяців з можливістю продовження його дії (п.9.12 умов та правил надання банківських послуг), а також у заяві позичальника вказано, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. При цьому банк в умовах та правилах надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору передбачив (п.9.4), що в разі перевитрат платіжного ліміту та непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії карти можливе лише після повного погашення заборгованості клієнтом (а.с.10). У судовому засіданні представник позивача пояснив, що так як клієнт не погасив протягом 6 місяців платіжний ліміт, карта закривається, наступне поновлення дії карти не відбулося. Судом встановлено, що строк дії карти сплив, поновлення дії карти не відбувалося, погашення клієнтом заборгованості з жовтня 2009р. не здійснювалося. Такі обставини виключають продовження дії кредитного договору за кредитною картою. Та обставина, що зобов'язання за кредитним договором не припинені внаслідок того, що їх виконання не відбулося, не тягнуть висновку про продовження дії кредитного договору. Строк дії кредитного договору сторін не залежить від стану виконання зобов'язань і не може вважатися продовженим через невиконання зобов'язань. Позивач не заявляє про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, що у відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України надало б можливість суду захистити порушене право. У даній справі позивач поважних причин не навів. З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування. Отже доводи представника Банку про дотримання ним строків позовної давності при зверненні до суду у зв'язку із тим, що дію договору продовжено на невизначений строк, не відповідають фактичним обставинам справи і умовам кредитування. Як зазначено у п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг строк дії договору встановлено 12 місяців, а якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про його закінчення, дія договору автоматично продовжується на такий же строк, тобто ще на 12 місяців. З огляду на те що сторони не проінформували про припинення дії договору на протязі 12 місяців починаючи з дня укладення договору в лютому 2006 році, дія договору в лютому 2007 році пролонгувалася до лютого 2008 року і з цього часу строк дії договору припинився. Також , судом встановлено, що позивач з вимогами про виконання умов Договору , з приводу погашення кредитної заборгованості до відповідача не звертався. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність вимог, повідомлень Банку направлених відповідачу, про його заборгованість. Також Банк не звертався з відповідним позовом і до суду за захистом свого порушеного права, а автоматично , згідно пояснень представника позивача , лонгує кредитний Договір з відповідачем, порушником цього договору. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Оцінка доказів проводиться судом відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Outcome: dismissed