Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації "Глухівціводоканал" с. Глухівці Козятинського району Вінницької області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача : [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим , що він працював в Глуховецькому КПВК «Глухівціводоканал» на посаді машиніста насосних установок в с.Безодня. Згідно із наказом директора підприємства [PERSON] від 16.09.2014 №38к «По особовому складу» його було звільнено із посади машиніста насосних установок в.с.Безодня з 16.09.2014 у зв'язку із скороченням посади машиніста насосних установок в.с.Безодня, згідно п.1 ст.40 КЗпПУ. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2015 його було поновлено на посаді машиніста насосних установок водної станції «Безодня» Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації «Глухівціводоканал» з 16 вересня 2014 . Рішення суду в частині поновлення його на роботі підлягало негайному виконанню. 16.03.2015 заступником начальника відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції ВІнницької області, [PERSON], було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №133/3196/14-ц про поновлення його на посаді машиніста насосних установок водної станції «Безодня» Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації «Глухівціводоканал» з 16 вересня 2014 року. 26.03.2015 державним виконавцем було складено акт про те, що станом на це число рішення суду виконано не було. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.04.2015 рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2015 залишено без змін. Директор Глуховецького КПВК «Глухівціводоканал» [PERSON] був присутній в судовому засіданні 06.04.2015 в Апеляційному суді Вінницької області при проголошенні резолютивної частини зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції. 30.04.2015 заступник начальника відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції - [PERSON] звернувся до Козятинського міськрайонного суду із заявою про встановлення подальшого способу та порядку виконання рішення Козятинського міськрайонного суду від 12.03.2015. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 27.05.2015 у задоволенні цієї заяви було відмовлено. В обґрунтування відмови у задоволенні заяви, суд в мотивувальній частині ухвали вказав, що рішення Козятинського міськрайонного суду від 12.03.2015 про поновлення його на посаді машиніста насосних установок водної станції «Безодня» Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації «Глухівціводоканал» з 16 вересня 2014 року повинно бути виконано шляхом видання директором підприємства відповідного наказу. Згідно із ч.3 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Відповідно до ч.2 ст.76 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. В силу п.11 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Оскільки рішення суду про поновлення його на роботі виконано відповідачем не було, а державний виконавець вичерпав усі передбачені чинним законодавством можливості вжиття заходів для його примусового виконання, то 20.08.2015 заступником начальника відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції [PERSON] на підставі п.11 ч.1ст.49, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №133/3196/14-ц. Таким чином , рішення суду про поновлення його на роботі не виконано з вини відповідача. Так як відповідач до цього часу не видав наказ про поновлення його на роботі, то він без поважних причин допустив затримку виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03. 2015 в частині поновлення його на роботі , що підлягає негайному виконанню. З відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки виконання вказаного рішення суду про поновлення його на роботі. За період з 13.03.2015 року по 13.12.2015, тобто за час затримки виконання рішення суду, його середній заробіток ставить 21065 грн. 58 коп. Разом із цим, стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 11, 31 ЦПК України. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримки виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-23цс12 від 25.04.2012 року. Внаслідок невиконання рішення суду про поновлення його на роботі протягом тривалого часу йому завдана значна моральна шкода. Адже , були порушені його конституційні права на працю, він втратив нормальні життєві зв'язки з оточуючими, в тому числі із своїми колегами. Поряд із цим для відновлення його прав йому необхідно було докласти значних додаткових зусиль. Зокрема, як зазначено вище, він звертався із виконавчим листом до державної виконавчої служби. 16.07.2015 він звернувся із письмовою заявою до начальника СВ Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області про вчинення директором Глуховецького КПВК «Глухівціводоканал» [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. На підставі його заяви відомості про вчинення [PERSON]В, вказаного злочину внесені до ЄРДР, на даний час ведеться досудове розслідування, в ході якого його викликають на допити як потерпілого, він веде переписку з КПВК «Глухівціводоканал» та органами досудового розслідування. Він втратив сон і спокій, так як не міг збагнути як обов'язкове до виконання рішення суду протягом тривалого часу не було виконане. Оскільки він протягом тривалого часу знаходився в ситуації правової невизначеності, то він відчував сильні моральні страждання і переживання. З урахуванням принципів розумності і справедливості вважає, що на його користь в порядку відшкодування завданої йому моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути 50000 грн. Позивач в судовому засіданні подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення із Глуховецького КПВК «Глухівціводоканал» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі, починаючи з 13.03.2015 по 31.01.2016, в сумі 24713 (двадцять чотири тисячі сімсот тринадцять) грн. 49 коп. В іншій частині позов підтримав та підтвердив вищенаведені обставини . Представник позивача - [PERSON] позов підтримав та просить його задовільнити . Представник відповідача - [PERSON], в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення із Глуховецького КПВК «Глухівціводоканал» на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі, починаючи з 13.03.2015 по 31.01.2016, в сумі 24713 (двадцять чотири тисячі сімсот тринадцять) грн. 49 коп.. Заявлені вимоги щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 50000 грн. не визнає. Третя особа без самостійних вимог , [PERSON], в судовому засіданні пояснив , що позов необхідно задовольнити частково в частині стягнення із Глуховецького КПВК «Глухівціводоканал» на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі, починаючи з 13.03.2015 по 31.01.2016, в сумі 24713 (двадцять чотири тисячі сімсот тринадцять) грн. 49 коп.. В позові щодо вимоги про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди просить відмовити . Дослідивши матеріали справи , вислухавши пояснення сторін, їх представникі, суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню. Так судом встановлено , що позивач працював в Глуховецькому КПВК «Глухівціводоканал» на посаді машиніста насосних установок в с.Безодня. Згідно із наказом директора підприємства [PERSON] від 16.09.2014 №38к «По особовому складу» [PERSON] було звільнено із посади машиніста насосних установок в.с.Безодня з 16.09.2014 , у зв'язку із скороченням посади машиніста насосних установок в.с.Безодня, згідно п.1 ст.40 КЗпПУ. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2015 позивача було поновлено на посаді машиніста насосних установок водної станції «Безодня» Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації «Глухівціводоканал» з 16 вересня 2014 року. Рішення суду в частині поновлення його на роботі підлягало негайному виконанню( а.с. 8-9). 16.03.2015 заступником начальника відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №133/3196/14-ц про поновлення позивача на посаді машиніста насосних установок водної станції «Безодня» Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації «Глухівціводоканал» з 16 вересня 2014 року(а.с. 15). 26.03.2015 державним виконавцем було складено акт про те, що станом на це число рішення суду виконано не було ( а.с. 16). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.04.2015 рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2015 залишено без змін ( а.с. 10-12). 30.04.2015 заступник начальника відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції [PERSON] звернувся до Козятинського міськрайонного суду із заявою про встановлення подальшого способу та порядку виконання рішення Козятинського міськрайонного суду від 12.03.2015( а.с. 17). Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 27.05.2015 у задоволенні цієї заяви було відмовлено. В обґрунтування відмови у задоволенні заяви, суд в мотивувальній частині ухвали вказав, що рішення Козятинського міськрайонного суду від 12.03.2015 про поновлення [PERSON] на посаді машиніста насосних установок водної станції «Безодня» Глуховецького комунального підприємства водопостачання та каналізації «Глухівціводоканал» з 16 вересня 2014 року повинно бути виконано шляхом видання директором підприємства відповідного наказу( а.с. 18). Згідно із ч.3 ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Відповідно до ч.2 ст.76 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. В силу п.11 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» , повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Оскільки , рішення суду про поновлення позивача на роботі виконано відповідачем не було, а державний виконавець вичерпав усі, передбачені чинним законодавством, можливості вжиття заходів для його примусового виконання, то 20.08.2015 заступником начальника відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції [PERSON], на підставі п.11 ч.1ст.49, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» , було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №133/3196/14-ц ( а.с. 19). На час розгляду справи в суді директор Глуховецького КПВК "Глухівціводоканал"[PERSON] видав наказ №1 від 20.01.2016 " Про внесення змін до штатного розкладу згідно рішення суду від 12.03.2015 про поновленння незаконно звільнеого працівника " Згідно з п.1 цього наказу введено з 01.02.2016 до штатного розкладу Глуховецького КПВК "Глухівціводоканал" посаду машиніста насосних установок в с. Безодня. 01.02.2016 директор Глуховецького КПВК "Глухівціводоканал"[PERSON] видав наказ № 1к "По особовому складу, згідно з яким позивача поновлено на посаді машиніста насосних установок в с. Безодня , згідно рішення суду від 12.03.2015, з 1.02.2016 . З огляду на це , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання вказаного рішення суду про поновлення його на роботі. Розмір середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення суду , що підлягає стягненню на користь позивача із відповідача , обґрунтовується розрахунком проведеним відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, та довідки № 06/16 від 23.02.2016 року: 1)43 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів протягом останніх двох календарних місяців роботи) : 2 = 21,5 (середньомісячне число робочих днів); 2)21,5 X 10 (кількість календарних місяців за період з 13,03.20.15 року по 13.01.2016 року) = 215 (кількість робочих днів за вказаний період); 3)215+12 (кількість робочих днів за період з 14.01.2016 року по 31.01.2016 року) = 227 (кількість робочих днів за весь розрахунковий період); 4) 227 X 108 грн. 87 коп. (середньоденна заробітна плата) = 24713 грн. 49 коп. За період з 13.03.2015 року по 31.01.2016 , тобто за час затримки виконання рішення суду, його середній заробіток ставить 24713 грн. 49коп. Разом із цим, стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримки виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-23цс12 від 25.04.2012 року. Внаслідок невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі протягом тривалого часу позивачу завдана значна моральна шкода. Адже, були порушені його конституційні права на працю, він втратив нормальні життєві зв'язки з оточуючими, в тому числі із своїми колегами. Поряд із цим, для відновлення його прав йому необхідно було докласти значних додаткових зусиль. Зокрема, як зазначено вище, позивач звертався із виконавчим листом до державної виконавчої служби. 16.07.2015 позивач звернувся із письмовою заявою до начальника СВ Козятинського РВ УМВС України у Вінницькій області про вчинення директором Глуховецького КПВК «Глухівціводоканал» [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України) а.с. 20-23). На підставі його заяви відомості про вчинення [PERSON]В вказаного злочину внесені до ЄРДР, на даний час ведеться досудове розслідування, в ході якого позивача викликають на допити як потерпілого, він веде переписку з КПВК «Глухівціводоканал» та органами досудового розслідування( а.с. 24). Також, існує правова позиціюя Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у особи можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на справедливий та неупереджений суд. Відповідно, не обгрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (справа [PERSON] проти України). Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова і моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла. Безперечно, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок дій відповідача він зазнав значних душевних страждань. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то суму відшкодування моральної шкоди, яку позивач просить стягнути із відповідача 50000 гривень, суд вважає завищеною і такою, що суперечить принципам розумності і справедливості (ст.23 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що доказування не може грунтуватись на припущеннях. Проте, певні обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень , ним не доведені належними і допустимими доказами, а є лише його припущеннями. А тому, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначити в сумі 7000 гривень. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача в доход держави.

Outcome: partial