Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

11.06.2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом, в якому просить: в рахунок погашення боргу за кредитним договором за № 014/02-1/2454-05 від 03.10.2005 р. на суму в розмірі 1 114 303,91 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 351 229,94 грн.; суми заборгованості за відсотками - в розмірі 141 434,40 грн.; суми пені нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості - в розмірі 599 719,57 грн.; суми штрафів - в розмірі 21 920,00 грн. звернути стягнення на нерухоме майно [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", в особі Харківської обласної дирекції, а саме на квартиру за [ADDRESS]; надати Публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль", в особі Харківської обласної дирекції право на продаж предмета іпотеки, житлової квартири за [ADDRESS], що належить Відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії САС № 899050, виданого виконавчим комітетом Київської районної ради будь-якій особі покупцеві, на умовах та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України "Про іпотеку", за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на момент укладення договору купівлі продажу; надати Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль», в особі Харківської ОД право на проведення усіх дій пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення, отримання оригіналів, копій, дублікатів правовстановлюючих документів, технічної документації на житлову квартиру [ADDRESS]; виселити та зняти з реєстраційного обліку з квартири усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення; стягнути судовий збір у розмірі 3654 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 29.08.2005 р. між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 48560 доларів США з відсотковою ставкою 12,5% річних строком по 03.10.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та відповідачем укладено іпотечний договір від 03.10.2005 року, предметом якого є двокімнатна квартира, загальною площею 79,35 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить відповідачу на праві приватної власності. Позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 20.05.2014 року виникла заборгованість у розмірі 1114303,91 грн. У зв'язку з цим, банк вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справ у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач не з'явилася, про день та місце слухання справи неодноразово повідомлялась своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістила. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 03.10.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/02-1/2454-05, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 48560 доларів США з відсотковою ставкою 12,5% річних строком по 03.10.2015 року. Відповідно з п. 1.3 договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку. Згідно з п. 5.1 договору, позичальник зобов'язується здійснювати платежі щомісячно, до 15 числа кожного місяця, часткове погашення кредиту згідно з п. 1.3 договору. Відповідно до п. 9.1 договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу та штраф - у розмірі 20 грн., за кожний день прострочення, у випадку невиконання (належного) виконання останнім зобов'язань за кредитним договором. Згідно з п. 6.5 договору, банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотки та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором у зв'язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань станом на 20.05.2014 року наявна загальна заборгованість у сумі 1114303 грн. 91 коп., що включає заборгованість за: тілом кредиту 29 978,28 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ 100 долар США = 1171,6147 грн. становить 351229 грн. 94 коп., відсотками - 12071,75 долар США, що в еквіваленті становить 141434 грн. 40 коп., пеня за порушення строків повернення кредиту - 51187,44 доларів США, що в еквіваленті становить 599719 грн. 57 коп.; штрафи - 21920 грн. Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 03.10.2005 року в рахунок забезпечення повного виконання зобов'язань за кредитним договором №014/02-1/2454-05 від 03.10.2005 року, між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір №014/02-1/2454/1-05. Відповідно до п.1.1 іпотечного договору, іпотекодавець передає іпотекодержателю майнові права на двохкімнатну квартиру за [ADDRESS], будівництво якої не завершено і яка в майбутньому стане власністю Іпотекодавця - до оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності та вищевказану квартиру, яка після оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності продовжує бути забезпеченням виконання зобов'язань іпотекодавцем за кредитним договором. Згідно з п. 1.9 договору, після будівництва квартири, а також після оформлення та реєстрації права власності на вказану квартиру, ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов цього договору. Відповідно до свідоцтва про право власності не нерухоме майно від 19.11.2010 року, видане виконавчим комітетом Київської районної у м. Харкові ради, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON].(а.с.29) Відповідно до п. 1.3 договору, вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін визначено в сумі 272488 грн. Згідно з п. 3.1 договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем у разі неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 3.4.2 договору, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може здійснюватись на підставі рішення суду, шляхом продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога від 20.05.2014 року про усунення порушення щодо сплати заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки була направлена на адресу [PERSON] Однак, до теперішнього часу заборгованість погашена не була. У зв'язку з цим, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» набув правових підстав для задоволення своїх вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 7.5.2 іпотечного договору та ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також, суд враховує співмірність суми заборгованості за кредитом (у розмірі 1114303 грн. 91 коп.) та вартість іпотечного майна (у розмірі 272488 грн.) Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. На підставі викладеного, підлягають задоволенню позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з наданням банку права на проведення усіх дій пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки. З приводу позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку з квартири усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з тим, Банком не доведено обставин щодо дотримання процедури направлення вимоги про добровільне виселення у місячний строк та щодо відмови її виконати мешканцями спірної квартири. Зокрема, в матеріалах справи містяться вимога банку від 20.05.2014 року про дострокове виконання грошових зобов'язань та попередження про виселення у разі невиконання цих вимог (а.с.22). Однак, ця вимога адресована лише відповідачці [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], тобто за іншою адресою, ніж за якою здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, матеріали справи не містять доказів направлення вимоги про виселення мешканців, які проживають в спірній іпотечній квартирі, тобто банком не додержана процедура виселення мешканців з іпотечної квартири, на яку здійснюється звернення стягнення. На підставі викладеного, вимоги про виселення з квартири усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення, задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги про зняття з реєстраційного обліку є похідними від вимог про виселення, то вони задоволенню також не підлягають. Крім того, зміст ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заявляючи позовні вимоги про виселення всіх осіб зі зняттям реєстраційного обліку позивач не визначив коло осіб, до яких заявлено позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації. Так, положеннями статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що при зверненні стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок підлягають виселенню мешканці, за винятком наймачів та членів їх сімей. Тобто, без встановлення наявності чи відсутності таких осіб, при задоволенні позовних вимог можуть порушитися їх права. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку судовий збір 3654 грн. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial