Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У липні 2017 року МТСБУ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 01.02.2015 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Розмір збитків завданих автомобілю [NUMBER], згідно висновку №6232/15-54 від 22.04.2015 р., складеного експертом Матвеївим В.В. становить 6 071,69 грн. за пошкоджений транспортний засіб. Відповідно до платіжного доручення №2845 від 09.06.2015 року МТСБУ виплатило [PERSON] страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER] у сумі 6 165,67 грн, оскільки на дату скоєння ДТП, відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов"язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З огляду на викладене, МТСБУ просить суд стягнути з відповідача шкоду у порядку регресу на загальну суму у розмірі 6 165,67 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за відстуності представника МТСБУ, проти ухвалення заочного рішення також не заперечив. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не зверталася, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про проведення заочного розгляду справи та задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. [PERSON] 1 лютого 2015 року о 23 год. 00 хв., керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Києві по вул. Пчілки, 2Б, не вжив заходів по недопущенню самовільного руху транспортного засобу, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що призвело що до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 15.12 ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 28.04.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.13). Автомобіль "Subaru" д.н.з. [NUMBER] було застраховано [PERSON] в ПАТ "СК" Українська страхова група", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6435800 з терміном дії з 09.05.2014 року до 08.05.2015 року (а.с.10). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №6232/15-54 від 22.04.2015 р., складеного експертом Матвеївим В.В. вартість матеріального збитку, завданого вснаслідок ДТП, становить 6 071,69 грн. (а.с. 15-20) Позивач у справі згідно платіжного доручення №2845 від 09.06.2015 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу "Subaru" д.н.з. [NUMBER] у сумі 6 165,67 грн. (а.с.29), оскільки на день вчинення ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до п.п. «а» п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved