Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

30.10.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Врадіївської селищної ради Миколаївської області (далі - відповідач) з позовом, в якому просить визнати за нею,як спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]., право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька та вчасно після його смерті звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини. До спадкового майна ввійшли житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розміщений. У зв'язку з тим, що у неї оригінал державного акту на землю пошкоджений, це було підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Нотаріусом було видано лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 29.11.2017р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, а також просить судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 07.11.2017р. подав до суду заяву (вх. № 5063 від 07.11.2017р.), в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте 09.11.2017р. звернулася до суду із заявою (вх. № 5134 від 09.11.2017р.), в якій просить розглянути справу без участі представника Головного управління. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчив матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачами пред'явленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], [INFO].н., є рідною донькою [PERSON], та після реєстрації шлюбу 25.04.1988р., змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]" (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 20.05.1965р. Врадіївською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане 25.04.1988р. Олександрівською селищною радою м. Іллічівськ Одеської області). За життя, а саме 18.06.2010р., [PERSON] заповів позивачу все своє майно, де б воно не було, та з чого б не складалось. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Врадіївської районної державної нотаріальної контори Миколаївської області Поплужною К.А. від 18.06.2010р. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 14.06.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, [PERSON] помер [INFO]. в смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області. Відповідно до довідки Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 5191 від 01.11.2017р. покійний [PERSON] дійсно на день смерті був зареєстрований та проживав сам [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.2011р., позивач після смерті батька [PERSON] успадкувала лише житловий будинок по [ADDRESS], спадкова справа № 207/2011, зареєстровано в реєстрі за № 1-1354. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13.01.1994р. на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради від 22.12.1993 року № 208, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Вказаний державний акт має пошкодження у вигляді порушення його цілісності. Рішенням Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 21 ІV сесії від 29.01.2016р. назву [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 21.09.2017р. ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки площею 0,10 га становить 8 119 грн. 00 коп. Постановою від 24.10.2017р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори Поплужна К.А. відмовила позивачу у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], у зв'язку з пошкодженням бланку оригіналу державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку. Згідно інформаційної довідки Врадіївської державної нотаріальної контори № 1186/01-16 від 07.11.2017р. слідує, що після померлого [INFO]. [PERSON] відкрита спадкова справа № 207/2011. Заяву про прийняття спадщини за заповітом подала позивач (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 601 від 22.11.2011р.) та на ім'я останньої видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за реєстровим № 1-1354 від 23.12.2011р., на житловий будинок по [ADDRESS]. Інформація щодо інших спадкоємців не зазначена. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Крім того, суд керується приписами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з прийняттям якого друк бланків державних актів, а також державна реєстрація і видача державних актів на право власності на земельні ділянки скасовано, повноваження по державній реєстрації прав на нерухоме майно територіальними органами земельних ресурсів припинені. В той же час, за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб'єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. Відповідно до чинної на час видачі державного акту Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 відвід 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акта на землю відділ держкомзему міг видавати дублікат зазначеного документу лише власнику або землекористувачу чи уповноваженій ними особі за довіреністю, а тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо (п.п. 5.1.-5.3.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], та в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв'язку із смертю батька [PERSON], з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved