Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про про стягнення компенсації за порушення прав інтелектуальної власності, в якому зазначила, що в журналі "Ланруж" №9(45) за червень 2011 року на сторінці 49 опублікована її авторська стаття стосовно інноваційних технологій, що застосовуються у побуті, в рубриці із заголовком "Стильне тепло". Ведучим рубрики являлась вона, про що зазначається в кінці статті і підтверджує авторство зазначеного вище творчого матеріалу. Так як вона працює в сфері опалення, матеріал статті був використаний для інформування споживачів про властивості товару в рекламній продукції та на сайті venecia.biz.ua із використанням знаку охорони авторського права. Оригінали статей були розміщені на сайті venecia.biz.ua. Таким чином, вона скористалася своїми правами інтелектуальної власності на твір, а саме: опублікування (випуск у світ); переробка твору та його адаптація для реалізації маркетингового плану, з метою ефективної господарської діяльності суб'єка господарської діяльності, де працювала. Авторська стаття "Стильне тепло" з відображенням знаку охорони авторського права та інформацією про заборону її копіювання була надрукована і в двохсторонніх інформаційних листівках формату А4 про інфрачервоні обігрівачі нового покоління "Венеція", що складаються у буклети. У 2015 році позивачем з'ясовано, що фізична особа-підприємець [PERSON] (відповідач) використовує зазначені вище матеріали з метою просування продукції торгової марки "Venecia", для ефективності своєї господарської діяльності. Рекламні матеріали із змістом її статті використовувалися на сайті відповідача teplo.kr.ua, створеному на платформі prom.ua та на сторінках Будівельного Інформаційного Каталогу Story-Infortn.com протягом року, з випуском за листопад місяць 2015 року включно, який видається Спілкою будівельників Кіровоградщини. В порушення законодавства відповідач використовує матеріали автора в своїх цілях без будь-якої на це згоди. До того ж, у вказаних у каталозі матеріалах не зазначено джерела запозичення та імені автора, що є порушенням авторських прав позивача. Відповідач\~ не відреагував на отримане ним звернення від 26.11.2015 та не здійснив компенсації за використання об'єкту інтелектуальної власності, у зв'язку з чим [PERSON] вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та надали пояснення, які викладені в позовній заяві. Позивач додала, що являється автором статті в журналі "Ланруж" № 9(45) за червень 2011 року на сторінці 49. Дана стаття публікувалась не у комерційних цілях, а з метою інформування про інноваційні технології, що застосовуються у побуті, в рубриці із заголовком "Стильне тепло". Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та пояснив, що відповідачу зовсім не відомо про наявність такої статті у журналі "Ланруж" №9(45) за червень 2011 року. Також в даній статті не зазначено автора твору, а лише особу, яка веде рубрику [PERSON]. Крім того текст реклами, який опубліковувався [PERSON] був взятий у ФОП [PERSON], який отримав патент на корисну модель та технічні умови і розпочав виробництво та реалізацію обігрівачів "Венеція". У 2010 році ним був виготовлений рекламний засіб, двосторонній флаєр з описом технічних характеристик та іншими даними обігрівачів "Венеція". В рекламному флаєрі надруковано статтю під назвою "[PERSON] економічний вид опалення обігрівачі "Венеція"". Відповідно ФОП [PERSON] надав право використання даної інформації про зазначені обігрівачі в своїх рекламних цілях. Також представник відповідача вважає, що позивач не довела своє авторство щодо рекламної статті "Венеція", оскільки у даному рекламному тексті наявний лише знак авторства без його імені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ст. 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів від 24 липня 1971 р., яка є чинною для України з 25 жовтня 1995 р., термін "Літературні і художні твори" охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори; хореографічні твори і пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки…». Згідно п. 6 ст. 2 Конвенції «Твори, зазначені у цій статті, користуються охороною у всіх країнах Союзу. Ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23 грудня 1993 р. № 3792-XII з подальшими змінами і доповненнями, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Згідно ст. 14 даного Закону автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора». Крім того, відповідно до ст. 15 цього Закону до майнових прав автора належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами». Відповідно до ст. 433 ЦК України, ст.8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літературні, мистецтва, а саме: літературні та художні письмові твори балетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру, зокрема : книги, романи, поеми, брошури статті. Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншим автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). У абз. 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. За змістом ст.9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється законом. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому, суд виходить з наявності матеріально-правової презумпції авторства (ч.1 ст.435 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). В судове засідання представник відповідача надав лист фізичної особи-підприємця [PERSON], згідно якого повідомив, що у 2010 році ним був виготовлений рекламний засіб, двосторонній флаєр з описом технічних характеристик та іншими даними обігрівачів "Венеція". В ньому було надруковано статтю під назвою "[PERSON] економічний вид опалення обігрівачі "Венеція"". Відповідно надав право використання даної інформації про зазначені обігрівачі в своїх рекламних цілях [PERSON]. Крім того [PERSON] долучив копію двостороннього флаєра, який з його слів створений у 2010 році. Також в судове засідання представник відповідача надав лист, який адресований ФОП [PERSON] від 02.03.2016, в якому ФОП [PERSON] зазначив, що його співпраця із [PERSON] розпочалася у 2010 році після його пропозиції продавати винайдені ним обігрівачі "Венеція". Разом з поставкою обігрівачів [PERSON] надав рекламну продукцію цих обігрівачів, це кольорові флаєра на аркуші формату А4, які складалися на пополам. Для реклами обігрівачів "Венеція" ФОП [PERSON] замовив та виготовив у 2010 банер з текстом, частково взятий з флаєра отриманого від [PERSON]. Суд зазначає, що оглянувши флаєр наданий ФОП [PERSON] та [PERSON], з'ясував, що зміст даної реклами частково відповідає змісту реклами наданої відповідачем на сторінках будівельного інформаційного каталогу Story-Inform.com.. Водночас оглянувши рекламні флаєра надані ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], судом не встановлено іншого автора даних рекламних статей. Також судом не встановлено і ту обставину, що даний рекламний флаєр створений раніше ніж стаття у журналі "Ланруж" № 9(45) за червень 2011 року. Позивачем надано копію витягу із журналу "Ланруж" із авторською статтею [PERSON], який суд звірив з оригіналом журналу з тиражем у десять тисяч примірників. Також суд перевірив відповідність копій сторінок Будівельного Інформаційного Каталогу Story-Infortn.com. з оригіналами журналів. З метою встановлення суб'єкта, що розмістив інформацію на сторінках 10-11 каталогу Story-Inform.com., на адресу ГО "Спілки будівельників Кіровограду" позивачем направлено звернення від 26.11.2015 з проханням надати інформацію про особу що розмістила свою рекламу в Будівельному Інформаційному Каталозі Story-Infortn.com. на 10-11 сторінках та кількість випусків видання із зазначеною інформацією (а.с.10). Згідно відповіді на звернення позивача від 03 грудня 2015 року, повідомлено, що ФОП [PERSON] надав інформацію для розміщення в будівельному інформаційному каталозі Story-Inform.com на 10-11 сторінках. Період виходу даної статті - 5 випусків, включно з липня по листопад 2015 року (а.с.11). Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз`яснено сторонам право звернутися до суду з клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи, однак представник позивача та представник відповідача відмовились від її призначення і такі клопотання не заявлялись. Експертиза є одним із доказів, які оцінюються судом за правилами ст. 212 ЦПК України, і призначається судом за заявою осіб, які беруть участь у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, зокрема у галузі мистецтва. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що надані позивачами докази є достатніми для прийняття рішення про те, що відповідач ФОП [PERSON] використав зміст авторської статті позивача в рекламуванні продукції торгової марки "Venecia". Доказів, які б доводили факт авторства іншої особи в судове засідання представник відповідача не надав. Також не надано в судове засідання доказів, які б спостовували авторство позивача [PERSON] щодо статті в журналі "Ланруж" №9 (45) за червень 2011 року в рубриці із заголовком "Стильне тепло". Факт публікації ФОП [PERSON] реклами торгової марки "Venecia", підтверджено оглянутими в судовому засіданні журналами Story-Inform.com на 10-11 сторінках (а.с.7-9,15), а також листом громадської організації "Спілка будівельників Кіровограду" від 03.12.2015, яким підтверджено, що інформацію для розміщення в будівельному інформаційному каталозі Story-Inform.com на 10-11 сторінках надано ФОП [PERSON] (а.с. 11). Крім того, представник відповідача не заперечував факту опублікування [PERSON] рекламних оголошень у журналі Story-Inform.com.. Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Згідно зі ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушенні будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про виплату компенсації, а суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. В абзаці 9 ч. 2 ст. 52 Закону зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. "г" п. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача. При визначенні розміру грошової компенсації за порушення майнових авторських прав позивачів, суд крім зазначеного, приймає до уваги обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав позивача, категоричну позицію представника відповідача щодо відсутності порушень прав позивача, мету використання відповідачем твору, а саме рекламування обігрівачів "Венеція" для продажу товару, тривалість використання авторського твору з липня по листопад 2015 року та 5 випусків авторського твору, обсяг адаптації та використання твору, не доведеність в судовому засіданні будь-яких негативних наслідків для позивача враховуючи не комерційний характер авторської статті у журналі "Ланруж" № 9(45) за червень 2011 року ( з пояснень позивача). Також суд враховує загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність, розумність (заходи, що застосовуються, мають компенсувати збитки автора і зробити економічно недоцільними (унеможливити) подібні дії винної особи в майбутньому). Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму компенсації позивачу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що на час ухвалення рішення становить суму в розмірі 13 780 гривень. Твердження представника відповідача про те, що творцем твору є інший автор ФОП [PERSON] не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial