Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 30 серпня 2007 року між ВАТ «БТА Банк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «БТА Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 120/07-Д, відповідно до умов якого Банк надав останньому грошові кошти у розмірі 2300,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит до 30.08.2009 року включно, частинами у розмірах та у строки, згідно Кредитного договору та сплачувати відсотки з розрахунку 23% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] 30 серпня 2007 року було укладено договір поруки № 120/07-Д (ДП). У зв'язку з виникненням заборгованості за Кредитним договором, Банк направив Позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] вимоги погасити в добровільному порядку заборгованість, однак [PERSON] та [PERSON] були проігноровані вимоги Банку, внаслідок чого станом на 20.06.2012 року у відповідачів наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 26427,13 грн. та 47202,00 грн. штрафних санкцій, а разом 73629,13 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1732,31 доларів США, що еквівалентно 13845,49 грн.; строкової заборгованості за сплатою відсотків у розмірі 24,34 доларів США, що еквівалентно 194,54 грн.; простроченої заборгованості за сплатою відсотків у розмірі 1549,84 доларів США, що еквівалентно 12387,10 грн.; пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у розмірі 45041,84 грн.; трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у розмірі 2160,16 грн. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 73629,31 грн., судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 29.11.2013 року відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «БТА Банк», [PERSON] про визнання зобов'язання, що виникло з договору поруки припиненим. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що 30 серпня 2007 року вона уклала договір поруки № 120/07-Д (ДП) з представником ПАТ «БТА Банк», проте дія зазначеного договору стала наслідком чисельного порушення з боку ПАТ «БТА Банк» норм чинного законодавства та її прав, як поручителя, а саме: Позивач за зустрічним позовом вважає, що вимога до поручителя не підлягає задоволенню, у зв'язку із пропуском строку позовної давності по пред'явленню вимог до поручителя, оскільки поручитель відповідає перед кредитором за порушення основного зобов'язання боржником у випадку, якщо кредитор пред'явить до неї, як до поручителя, вимогу про це протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Після спливу цього строку порука припиняється. Крім того, [PERSON] у своєму зустрічному позові вказує, що договір поруки був нею підписаний на її робочому місці, за місцем свого проживання вона не отримувала жодних вимог з приводу погашення заборгованості за кредитним договором від представників Банку. Також [PERSON] вказує на те, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення у солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором лише у травні 2013 року, тобто після того, як порука, припинилася, оскільки датою повернення кредиту є 30 серпня 2009 року, Банк повинен був пред'явити до неї, як до поручителя вимогу протягом шести місяців з дати повернення кредиту або протягом одного року від дати укладення договору поруки. Просила суд визнати зобов'язання, що виникло з договору поруки № 120/07-Д (ДП) від 30.08.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «БТА Банк» такими, що припинили свою дію з 30.02.2010 року. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «БТА Банк» заявлені Банком позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вражає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «БТА Банк» не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, які викладені у запереченнях проти позову (а.с.93-97), зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у зустрічному позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю та за участю її представника - адвоката [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності зі ст. 536 того ж Закону за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, "Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ... у строк та в порядку, що встановлені договором". Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, "Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу". Згідно ст. 625 ЦК України, "Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом". Згідно ст.611 ЦК України, "У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди." Згідно ч.2 ст.612 ЦК України, "Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення". В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк чи інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Крім того, у частині 1 ст. 524 ЦК України вказано, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте частиною 2 тієї ж статті передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. У судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк» (надалі Банк змінив назву на Публічне акціонерне товариство «БТА Банк») в особі керуючого Філією ВАТ «БТА Банк» в місті Донецьку [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № 120/07-Д, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 2300,00 доларів США на задоволення особистих потреб з процентною ставкою за користування Кредитом у розмірі 23% відсотки, кінцевим терміном повернення Кредиту 30 серпня 2008 року включно. Позичальник в свою чергу зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, виконати інші умови цього Договору і своєчасно повернути Кредит Банк у розмірах та у строки згідно з Графіком повернення кредиту. (п.п 1.1.- 1.4,7.1 Кредитного договору). У відповідності до п. 2.1 цього Договору належне виконання Позичальником зобов'язань забезпечується неустойкою (штрафи, пеня), які передбачені Договором, а також порукою [PERSON] згідно з Договором поруки № 120/07-Д (ДП) від 30.08.2007 року. Крім того, згідно з п. 9.1 Кредитного договору у разі прострочення Позичальником зобов'язань з погашення Кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно умов Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню. За домовленістю сторін пеня встановлюється в розмірі 0,5 відсотка, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення. (а.с.13-15) Як вбачається з Графіку щомісячних ануїтетних платежів (Додаток №1 до Кредитного договору), Позичальник зобов'язався здійснювати сплату процентів та погашення основної суми боргу не пізніше « 30» кожного місяця у розмірі 120,46 доларів США, при останній платіж є коригуючим. (а.с.16-17) Банк виконав свої зобов'язання перед Позичальником [PERSON] щодо надання останньому кредитних коштів, що підтверджується наданою суду копією заяви [PERSON] про перерахування кредитних коштів у розмірі 2300,00 доларів США на його поточний рахунок, а також копією заяви на видачу готівки № 49 від 30.08.2007 року. (а.с. 30, 31) Станом на 20.06.2012 року, відповідно до наданого суду розрахунку за Кредитним договором № 120/07-Д від 30.08.2007 року виникла заборгованість у розмірі 26427,13 грн. та 47202,00 грн. штрафних санкцій, а разом 73629,13 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1732,31 доларів США, що еквівалентно 13845,49 грн.; строкової заборгованості за сплатою відсотків у розмірі 24,34 доларів США, що еквівалентно 194,54 грн.; простроченої заборгованості за сплатою відсотків у розмірі 1549,84 доларів США, що еквівалентно 12387,10 грн.; пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у розмірі 45041,84 грн.; трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у розмірі 2160,16 грн. (а.с.32-40) Згідно з наданими суду копіями вимог про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків, адресованих на ім'я [PERSON], вбачається, що Банком були вжиті заходи позасудового врегулювання спору, однак вказані вимоги Банку відповідачем [PERSON] до теперішнього часу задоволені не були. (а.с.21,22,23-24) Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит - це кошти що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. З урахуванням того, що умовами Кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] обумовлено, що кредитні кошти надавалися останньому для задоволення особистих потреб, до яких у тому числі може входити придбання [PERSON] продукції, суд приходить до висновку, що укладений кредитний договір № 120/07-Д від 30.08.2007 року є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог щодо стягнення пені. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин "у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Так як споживчим договором визначено кінцевий термін повернення кредиту, а саме 30 серпня 2009 включно, то з урахуванням вимог п. 5 ст. 261 ЦК України початком перебігу строку позовної давності слід вважати 30 серпня 2009 року. В судовому засіданні встановлено, що позовна заява про стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором була подана до суду у 2013 році. (а.с. 42) в той час, як строки позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а саме з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 120/07-Д сплинули 31 серпня 2012 року. У зв'язку з тим, що чинним законодавством України кредитодавцю - ПАТ «БТА Банк» забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суд приходить до висновку про необхідність застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Що стосується позовних вимог ПАТ «БТА Банк» щодо стягнення з [PERSON] у солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором та зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «БТА Банк», [PERSON] про визнання зобов'язання, що виникло з договору поруки припиненим, суд приходить до висновку, про наступне: У відповідності з вимогами статей 546-552 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), розмір якої встановлюється згідно договору в грошовій сумі, яку боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань, у випадку прострочення виконання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У судовому засіданні було встановлено, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «БАНК Банк» (надалі Банк змінив назву на Публічне акціонерне товариство «БТА Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки № 120/07-Д (ДП), відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, в тому числі, за повернення основної суми Кредиту; процентів за користування Кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у Кредитному договорі. Також, п. 1.4 Договору поруки передбачена солідарна відповідальність Поручителя і Позичальника. Як вбачається з п. 6.1 Договору поруки, договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печаткою Банка та діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором та будь - якими додатковими угодами до нього. (а.с.18-20) Згідно з положеннями ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Судом у судовому засіданні було встановлено, що строк дії договору поруки встановлений до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором та будь - якими додатковими угодами до нього (п. 6.1 Договору поруки), що суперечить вимогам ст. 252 ЦК України. Крім того, як вбачається з наданої суду копії вимоги про усунення порушення № 10-6/170 від 13.01.2010 року, ПАТ «БТА Банк» на адресу [PERSON] було направлено вимоги про сплату наявної заборгованості за Кредитним договором № 120/07-Д від 30.08.2007 року, яка станом на 24.12.2009 року становить 2313,80 доларів США та запропоновано сплатити вказану суму заборгованості у десятиденний строк з моменту отримання вказаної вимоги. (а.с.25) Вимога про усунення порушення Банком була направлена рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням на адресу поручителя [PERSON], однак, відповідно до копії довідки поштового відділення №92 м. Донецька, вказаний рекомендований лист був повернутий на адресу ПАТ «БТА Банк» з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.26-27). Будь - яких інших вимог про погашення заборгованості за кредитним договором № 120/07-Д від 30.08.2007 року, починаючи з моменту повернення рекомендованого листа на адресу Банку та до теперішнього часу, ПАТ «БТА Банк» [PERSON] не направляв, проти чого не заперечували сторони у судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто починаючи з 31.08.2009 року, 01.03.2010 року, ПАТ «БТА Банк» не пред'явив вимоги до поручителя [PERSON], оскільки звернувся до Київського районного суду м. Донецька з позовом до боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] лише у березні 2013 року. Тобто, судом у судовому засіданні встановлено, що ПАТ «БТА Банк» пропустив строк звернення з вимогою до поручителя [PERSON], тому, що порука припинилася з 01 березня 2010 року, а не з 30.02.2010 року, як про це вказує [PERSON] у своєму зустрічному позові, оскільки й такої дати, як « 30» лютого взагалі не існує. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «БТА Банк» не підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з пропущенням строків позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в той час, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зобов'язання, які виникли за договором поруки № 120/07-Д (ДП) від 30.08.2007 року, укладеного між ПАТ «БТА Банк» та [PERSON] - визнанню припиненими. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved