Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 21.01.2000 року помер [PERSON]. При житті спадкодавець склав заповіт яким заповів усе своє майно [PERSON] Після смерті спадкодавця позивач оформив спадщину на земельну частку (пай) та право на майновий пай, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Натомість представник позивача - адвокат [PERSON]П, (уповноважений представляти інтереси [PERSON] згідно довіреності від 18.06.2015 р. (а.с. 5) надав через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у його відсутність; позов підтримує в повному обсязі, та просить його задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Судові витрати просив залишити за ним (а.с. 27). Представник відповідача Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшли заява, про те, що відповідач позов визнає та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 24). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 082746, виданим 23.01.2000 р. виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] помер 21.01.2000 р. (а.с. 6). Заповітом, котрий посвідчений 17.07.1996 р. секретарем виконавчого комітету Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де в б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів [PERSON] (а.с. 7). З довідки Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 989 від 06.11.2017 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер 21.01.2000 р., дійсно являвся власником домогосподарства, яке розташоване за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області (а.с. 10). За [PERSON], рахувалась земельна ділянка біля будинку площею 0,6100 га. За адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області. Земельна ділянка передана йому у власність згідно рішення 7 сесії 22 скликання від 11.03.1997 р. для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується довідкою Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 991 від 06.11.2017 р. (а.с. 16). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1950 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., допоміжною площею 18,2 кв.м., прибудова літера «а», ганку, сараю літера «Б», погребу «п/Б», сараю «В», гаражу «В1», сарай «Г», сарай «Г1», огорожа № 5, воріт №6, хвіртки № 7, криниці № 8. Самовільні побудови відсутні (а.с. 11-15). Листом за № 2101/02-14 від 24.11.2017 р. нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 18). У відповідності до довідки Літинської державної нотаріальної контори, за наявними в Літинській державній нотаріальній конторі даними [PERSON] є єдиним спадкодавцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 21.01.2000 р., і до дня смерті проживав [INFO] (а.с. 17). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серії НВА № 765647 від 13.10.2016 р. засвідчується, що спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті [PERSON], [INFO], котрий помер 21.01.2000 р., є [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області та рахується за [PERSON], який помер 21.01.2000 року та після смерті якого спадщину прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 27) слід залишити за позивачем.

Outcome: approved