Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 1 березня 2007 року між СТОВ "Зелений клин" та [PERSON] було укладено договір оренди землі, що належала останній на праві власності. 4 вересня 2007 року договір було зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК» про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис за №040785200282. [INFO] року на підставі свідоцтва про право на спадщину власник земельної ділянки був змінений на [PERSON] [PERSON] уважає, що договір оренди землі від 1 березня 2007 року підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме за відсутності в них всієї сукупності істотних умов договору. Так, у договорі не встановлені існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; не зазначені умови збереження землі; не визначені умови страхування земельної ділянки, сторона, яка несе ризик випадкового пошкодження чи знищення земельної ділянки, та умови збереження стану об'єкта оренди. На підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати договір оренди земельної ділянки недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак від його директора Калинчука М.І. надійшли письмові заперечення на позов у яких відповідач позов не визнає, просить суд відмовити у його задоволенні з підстав, передбачених ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Статтею 18 зазначеного Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Судом установлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,37 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.13-14). Вказану земельну ділянку [PERSON] успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] [INFO] року, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАМ №479330 (а.с.11). 01.03.2007 року між попереднім власником вказаної земельної ділянки [PERSON] та СТОВ "Зелений клин" укладено договір оренди земельної ділянки. Вказаний договір оренди землі зареєстрований 04.09.2007 року у Вінницькій регіональній філії ДП центрі ДЗК за №040785200282 (а. с. 5-9). Як убачається з оспорюваного договору, на момент його укладення сторонами були [PERSON] та СТОВ "Зелений клин", однак [INFO] року власник земельної ділянки був змінений на [PERSON], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАМ №479330. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, у постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 (справа 6-48цс14) Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України зазначила, що, згідно зі статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Оскільки позивач і відповідач дійшли згоди з усіх вищенаведених істотних умов договору оренди землі, які передбачені частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої цієї статті щодо визнання договору оренди землі недійсним. У постанові від 04.06.2014 (справа 6-55цс14) ця Судова палата підтвердила наведене вище правове судження та зазначила, що невідповідність спірного договору Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220, та відсутність акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі». Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 (справа 6-78цс13) ця Судова палата зазначила, що, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, касаційний суд виходив із того, що оспорювані договори оренди земельних ділянок є недійсними в силу статті 15 Закону, оскільки вони укладені без дотримання вимог цієї норми щодо узгодження таких істотних умов, як індексація орендної плати, умови передачі земельної ділянки орендарю, наявність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки При цьому судом залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивачів у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також судом не з'ясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів. У постановах від 02.07.2014 (справи 6-47цс14; 6-77цс14; 6-88цс14) ця Судова палата підтвердила наведену вище правову позицію про те, що судовому захисту підлягає саме порушене право позивачів. Під час розгляду справи, перевіривши матеріали справи й доводи представника позивачки та відповідача, викладених у письмових запереченнях, суд дійшов висновку про безпідставність й необґрунтованість заявлених вимог, оскільки факту порушення в розумінні вимог ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України законних прав позивачки у зв'язку із укладенням спірного договору оренди колишнім власником земельної ділянки [PERSON] та СТОВ "Зелений клин", судом не встановлено, а відтак у задоволенні позову повинно бути відмовлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed