Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що державною інспекцією сільського господарства в Вінницькій області у жовтні 2013 року проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства гр. [PERSON] при використанні земель на території Барської міської ради Вінницької області. В результаті проведеної перевірки 31.10.2013 року державним інспектором сільського господарства у Вінницькій області було встановлено, що гр. [PERSON] використовує земельну ділянку загальною площею 0,1127га, із земель житлової та громадської забудови Барської міської ради по [ADDRESS], в тому числі: земельну ділянку площею 0,0569га під капітальною одноповерховою спорудою для здійснення комерційної діяльності, на підставі укладеного з Барською міською радою договору оренди землі від 16.09.2013 року, який не пройшов державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, та земельну ділянку площею 0,0558га для здійснення комерційної діяльності (обслуговування комерційної споруди) згідно укладеного з Барською міською радою договору про встановлення особистого сервітуту від 16.09.2013 року, який не пройшов державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, а тому заявник звернувся до суду та просить ухвалити рішення, яким зобов'язати - [PERSON] оформити речове право на земельну ділянку згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно". В судовому засіданні прокурор зменшив позов, вказуючи, що на час розгляду справи [PERSON] здійснила державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0569 га і тому він просить задовольнити позов в частинні не оформленої ділянки розміром 0,0558 га. [PERSON], під час судового засідання пояснила обставини справи , позов визнає. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Державної інспекції сільського господарства у Вінницької області Ю. Браніцький проти вимог заявника не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав суду письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково.. Так, Державною інспекцією сільського господарства в Вінницькій області у жовтні 2013 року проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства гр. [PERSON] при використанні земель на території Барської міської ради Вінницької області. В результаті проведеної перевірки 31.10.2013 року державним інспектором сільського господарства у Вінницькій області було встановлено, що гр. [PERSON] використовує земельну ділянку загальною площею 0,1127 га, із земель житлової та громадської забудови Барської міської ради по [ADDRESS], в тому числі: земельну ділянку площею 0,0569 га під капітальною одноповерховою спорудою для здійснення комерційної діяльності, на підставі укладеного з Барською міською радою договору оренди землі від 16.09.2013 року, який не пройшов державної реєстрації у встановленому законодавством порядку та земельну ділянку площею 0,0558 га для здійснення комерційної діяльності (обслуговування комерційної споруди) згідно укладеного з Барською міською радою договору про встановлення особистого сервітуту від 16.09.2013 року, який не пройшов державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, що є порушенням вимог статті 125, 126 Земельного кодексу України. Згідно п.41 Договору оренди землі, та п.10.1 Договору про встановлення особистого сервітуту підписаного між Барською міською радою та відповідачем, обов'язок щодо державної реєстрації договору оренди покладається на Орендаря. Орендар зобов'язується передати всі підписані примірники Договору для здійснення державної реєстрації уповноваженому органу протягом 10 днів з моменту підписання договору. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 126 цього Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". На усунення порушень гр. [PERSON] Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області видано припис від 31.10.2013 року №001559 та №001560, яким зобов'язано в 30-ти денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства. 10.12.2013 року Інспекцією було проведено позапланову перевірку виконання вимог приписів, в результаті якої встановлено, що вимоги приписів державного інспектора сільського господарства у Вінницькій області не виконано, порушення не усунуті. За фактом невиконання приписів гр. [PERSON] складено протоколи від 10.12.2013 року №000869 про адміністративне правопорушення за статтею 188-5 КУпАП та винесено постанову від 11.12.2013 року № 31 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень, який було сплачено нею в добровільному порядку (квитанція від 11.12.2013року). На усунення порушення гр. [PERSON] було видано повторні приписи від 10.12.2013 року №001572 та №001573, яким повторно зобов'язано усунути порушення вимог земельного законодавства. 13.02.2014року Інспекцією було проведено позапланову перевірку виконання вимог припису, в результаті якої встановлено, що вимоги приписів не виконано, земельні ділянки площею 0,0569 га та площею 0,0558га і надалі використовуються гр. [PERSON] за відсутності державної реєстрації прав користування ними. Згідно інформації від 19.11.2014 Реєстраційної служби Барського районного управління юстиції вказана гр. [PERSON] на даний час продовжує використовувати для здійснення комерційної діяльності земельну ділянку загальною площею 0,1127га без державної реєстрації договору оренди. Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ч.1 ст.210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статті 14 Конституції України та 158 Земельного кодексу України визначають, що земля є основним багатством, яка знаходиться під особливою охороною держави. З метою формування джерела коштів для фінансування заходів по її раціональному використанню та охороні встановлена плата за використання земельних ресурсів. Виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. В свою чергу ст.121 Конституції України передбачено, що однією із конституційних функцій прокуратури України є представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Вказані підстави представництва передбачено ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру". Відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси та ч.2 ст.45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 ( справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в суді) встановлено, що прокурори подають позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій. Прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в чому полягають порушення інтересів держави чи в чому існує загроза. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу та від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Оскільки до моменту державної реєстрації договір оренди землі є неукладеним, неможливим є стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою. Ненадходження коштів до місцевого бюджету в свою чергу не дає змоги здійснювати в повному обсязі завдання в сфері використання, відтворення та охорони земель. Також, орган місцевого самоврядування є бюджетною структурною одиницею, що фінансується виключно в межах кошторису надходжень та видатків. В силу того, що кошторисом не передбачені видатки на сплату судового збору та утримання штатних юристів, чи оплату послуг фахівців в галузі юриспруденції, що в свою чергу позбавляє органи місцевого самоврядування самостійно звертатись до суду з такими заявами, а також порушення вимог земельного законодавства при використанні земель фізичними та юридичними особами без законних на те підстав, являються підставами представництва прокурором інтересів громади Барської міської ради. Судом було встановлено, що на час розгляду справи відповідач провела державну реєстрацію замельної ділянки площею 0,0569 га і вказане підтверджується витягом з Державного реєстру, а земельна ділянка 0,0558 ще не формлена і тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: partial