Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

8 грудня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 248,70 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 07.03.2012 р. було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідачем кредитні зобов'язання не виконуються, на вимоги про повернення кредиту та відсотків за ним відповідач не реагує, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника та про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про застосування до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строків позовної давності, в зв'язку з чим відмовити в задоволенні позову. Також прохав справу слухати у його відсутність. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 березня 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 37248,70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Позовні вимоги позивача підтверджуються кредитний договір № б/н від 07.03.2012 року, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, розрахунком заборгованості станом на 31.10. 2016 року . Підстав для відмови по суті позовних вимог у суду не має , однак , відповідач 06.07.2017 року надав заяву про застосування строків позовної давності, в якій прохає застосувати строки позовної давності. Суд вважає , що строк звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення рішення , підстав для поновлення строку позовної давності , суд не вбачає. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Саме такий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Згідно п.31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до графи «Сума погашення за наданим кредитом» розрахунку суми заборгованості, наданої позивачем, в останнє позивач сплачував кошти за договором - 04.09.2013 р. у сумі 500 грн. Після цієї дати проплати відсутні. Також вказаний факт підтверджується й випискою по кредитному рахунку. Отже, останнє погашення частини заборгованості за договором відбулось у вересні 2013 року, однак як з позовом до суду банк звернувся лише 08 грудня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Про застосування строку позовної давності [PERSON] заявлено у письмовій заяві, поданій 06.07.2017 року. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed