Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

у червні 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання частково недійсним кредитного договору та відновлення становища, що існувало до порушення права, шляхом скасування державної реєстрації права власності на квартиру. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 19 червня 2015 року між [PERSON] та КС "Зараз" укладений кредитний договір № КВ-00070/06-15/2015, за умовами якого [PERSON] отримала 302 221 грн. грошових коштів у кредит на строк до 19 грудня 2015 рокуна умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. Додатком № 1 до кредитного договору встановлено графік погашення кредиту та процентів. З метою забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором 19 червня 2015 року між позивачем [PERSON] та КС "Зараз" укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 19 січня 2016 року приватний нотаріус КМНО Гамаль І.М. направила повідомлення про те, що у випадку непогашення в 30-денний строк заборгованості у розмірі 696 109,36 грн. по кредитному договору № КВ-00070/06-15/2015 від 19.06.2015 р. на підставі умов договору іпотеки КС "Зараз" матиме право продати від свого імені будь-якій особі вищевказану квартиру. Посилаючись на лист № 1-16/вх4427-16 від 24.05.2016 р. ГУ ДМС України в м. Києві, позивач зазначає, що новим власником вказаної квартири є КС "Зараз" на підставі іпотечного оговору № 2024 від 19.06.2015 р. Позивач вважає протиправним п. 9.2 кредитного договору, згідно з яким при порушенні позичальником якого-небудь із зобов"язань по сплаті кредиту та/або відсотків користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. На думку позивача, вказане положення кредитного договору порушує її майнові права та інтереси, оскільки нарахування пені в такому розмірі призвело до втрати [PERSON] права власності на належну їй квартиру, що була предметом договору іпотеки внаслідок реєстрації 23.03.2016 р. права власності на квартиру за КС "Зараз". Передбачена в п. 9.2 кредитного договору пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов"язань за кожен день прострочення в перерахунку становить 365% річних. Така вимога про сплату неустойки за договором споживчого кредиту є завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1 і ч. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові кошти як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконати основне грошове зобов"язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Незаконне нарахування пені відповідачем в сумі 250 910,06 грн. згідно з несправедливим п. 9.2 кредитного договору призвело до внесення незаконного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У випадку визнання недійсним п. 9.2 кредитного договору, нарахування пені КС "Зараз" є незаконним, а відтак, незаконним є позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки заставна вартість квартири за згодою сторін договору іпотеки становила 604 442 грн., а розмір заборгованості за основною сумою кредитного договору становила 302 221 грн. заборгованості по тілу кредиту та 142 978,30 грн. - відсотки, що є меншою ніж заставна вартість предмету іпотеки. Згідно умов договору купівлі-продажу квартири від 11.04.2016 р. КС "Зараз" продав квартиру, що була предметом іпотеки, за 320 000 грн., що є меншою ніж заставна її вартість, узгоджена в іпотечному договорі. При цьому, відповідач не пропонував позивачу придбати вказану квартиру. За таких підстав, позивач просить: - визнати недійсним п. 9.2 кредитного договору № КВ-00070/06-15/2015 від 19.06.2015 р., укладеного між [PERSON] та КС "Зараз", - відновити становище, яке існувало до позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на ім"я КС "Зараз", яка була здійснена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 28885843 від 23.03.2016 р.). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 22 т.1) 19 липня 2017 року відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. надіслала до суду заперечення проти позову. (а.с. 28 т.1) Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що посвідчення договору іпотеки, передача заяви, видача свідоцтва та проведення реєстраційних дій нею було вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. Відповідач КС "Зараз" подав до суду заперечення на позовну заяву. (а.с. 65 т.1) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач є членом КС "Зараз" з 24.10.2014 р. Позичальник [PERSON] , звертаючись до КС "Зараз" із заявою про надання кредиту за оскаржуваним кредитним договором, підтвердила свою згоду укласти кредитний договір на чинних в спілці умовах в разі задоволення її заяви. З 24.10.2014 р. по 19.06.2015 р. умови надання спілкою фінансових послуг, річні процентні ставки за підвидами кредитів залишились незмінними. Відповідно до п. 2.1.4 договору поруки № КВ-00070/06-15/2105, укладеного 19.06.2015 р. між позивачем та відповідачем, позивачем підтверджено, що він ознайомлений з умовами виконання зобов"язань, викладеними в оскаржуваному кредитному договорі (п. 1.1, п. 1.7, п. 2.2.2, п. 7.1, п. 7.2, п. 9.2) та зобов"язується виконати їх в повному обсязі. Зазначає, що Закон України "Про захистправ споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання спожевачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. також відповіда не погоджується з доводами позивача про незаконне звернення на предмет іпотеки, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" на підставі ст. 33, 35, 36 та 37 Закону України "Про іпотеку", ст. 4 договору іпотеки, повідомлення КС "Зараз" про усунення порушення зобов"язання за кредитним договором № 350 від 08.02.2016 р., переданого приватним нотаріусом КМНО Гамаль І.М. в поряку ст 37 Закону України "Про іпотеку" засобами поштового зв"язку, що було отримане позивачем та позичальником 11.02.2016 р. 21 лютого 2018 р. третя особа [PERSON] подав до суду пояснення на позовну заяву. (а.с. 105 т.1) Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року дана цивільна справа передана на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. (а.с. 150 т.1) Постановою Апеляційного суду м. Кива від 12 липня 2018 року скасована ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року та дана справа направлена до Голосіївського районного суду м. Києва для продовження розгляду. (а.с. 186 т.1) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року призначено підготовче судове засідання у даній справі. (а.с. 191 т. 1) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, дана позовна заява [PERSON] залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. (а.с. 10, 111 т.2) В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач КС "Зараз" повторно в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. в судове засідання не з"явилася. Надіслала лист, в якому просить розглянути справу без її участі. (а.с. 142 т.1) Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 19 червня 2015 року між [PERSON] та Кредитною спілкою "Зараз" було укладено кредитний договір № КВ-00070/06-15/2015. (а.с. 6 т.1) В забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] за вказаним кредитним договором 19 червня 2015 року між [PERSON] та Кредитною спілкою "Зараз" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., за умовами якого позивач в іпотеку передала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1995 року, виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва. (а.с. 8 т.1) 17 березня 2016 року КС "Зараз" подані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., як державному реєстратору, документи щодо реєстрації права власності на вищевказану квартиру, у зв"язку з чим 23 березня 2016 року приватним нотаріусом було прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за КС "Зараз". 11 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. був посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між КС "Зараз" та [PERSON] (а.с. 14 т.1) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] вважає незаконними та протиправними умови п. 9.2 кредитного договору, оскільки нарахування пені згідно умов вказаного пункту договору КС "Зараз" призвело до неправомірного визначення розміру заборгованості за кредитним договором та втрати нею права власності на квартиру, що була предметом іпотеки. Суд не погоджується з доводами позивача, з огляду на наступне. Згідно п. 9.2 кредитного договору № КВ-00070/06-15/2015 від 19 червня 2015 року, укладеного між КС "Зараз" та [PERSON] , при порушенні позичальником якого-небудь із зобов"язань по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від загальної заборгованості за кожний день прострочення платежу. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15. Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний між КС "Зараз" та [PERSON] . При цьому, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; у додатках до кредитного договору та графіку погашення кредиту, які підписані позичальником, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до банку з приводу незрозумілості кредитного договору, несправедливості його умов, неправомірності положень цього договору, порушення прав позичальника як споживача, недостатності наданої банком інформації про умови кредитування. Позивач [PERSON] не є стороною кредитного договору № КВ-00070/06-15/2015 від 19 червня 2015 року. З наведеного вбачається, що доводи позивача про те, що під час укладення кредитного договору було порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними. Позовні вимоги [PERSON] про відновлення становища, яке існувало до позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру на ім"я КС "Зараз", також на думку суду не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Згідно з положеннями ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 та 2 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. З умов договору іпотеки вбачається, що позивач надав свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору. В Іпотечному договорі також міститься відповідне застереження за статтею 36 Закону України «Про іпотеку», що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань. Відповідно до п. 4.1 ст. 4 договору іпотеки від 19.05.2015 р. у разі невиконання або неналежного виконання позичальником кредитного договору іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4.5 ст. 4 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов"язань в порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати. Таким чином, сторони іпотечного договору передбачили право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. При цьому ,судом встановлено, що 19 січня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за заявою КС "Зараз" надіслала [PERSON] та [PERSON] повідомлення щодо усунення порушень умов кредитного договору № КВ-00070/06-15/2015 від 19 червня 2015 року та право іпотекодержателя КС "Зараз" на підставі ст 38 Закону України "Про іпотеку" та договору іпотеки від 19 червня 2015 р. продати від свого імені будь-якій особі - покупцю квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . за суму 696 109,36 грн. (а.с. 11 т.1) Вказане повідомлення було отримане позивачем та позичальником 11 лютого 2016 року. 17 березня 2016 року за реєстровим № 822 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. на підставі ст. 84 Закону України "Про нотаріат" було видано КС "Зараз" свідоцтво про передачу [PERSON] та [PERSON] заяви, яка містила відомості про порушення ними умов кредитного та іпотечного договору. 17 березня 2016 року КС "Зараз" подані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., як державному реєстратору, документи щодо реєстрації права власності на вищевказану квартиру, у зв"язку з чим 23 березня 2016 року приватним нотаріусом було прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за КС "Зараз". За таких підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed