Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 18.06.2016 року Дзержинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №57. В обґрунтування позову зазначає наступне: 18.06.2016 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Суперечки щодо розподілу майна та місця проживання спільної дитини між позивачем та відповідачем відсутні. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 09.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений на 25.11.2020 року. В судове засідання 25.11.2020 року сторони не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач, в свою чергу, позов визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.06.2016 року Дзержинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №57, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 09.11.2016 року, актовий запис №420, що видане Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.10) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 22.06.2019 року, актовий запис №342, що видане Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.13). Підставою для розірвання шлюбу є втрата взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Суперечки про розподіл майна та місце проживання спільних дітей між позивачем та відповідачем відсутні. Відповідно до ст.ст. 16, 109, 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При цьому, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Отже, як встановлено судом, сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, спір про поділ майна відсутній. При цьому, суд враховує визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, що за ч. 4 ст. 206 ЦПК України, зважаючи на наявність для того законних підстав (відсутність суперечностей із законом, порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб), є приводом для ухвалення судом рішення про задоволення позову. В свою чергу, ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у зв`язку з чим, з урахуванням письмової заяви позивача від 25.11.2020 року, після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити прізвище " [PERSON] ". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції №79 від 16.09.2020 року підтверджено факт сплати [PERSON] (позивачем) судового збору в розмірі 840,80 грн. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за доцільне, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, поверненню позивачеві з державного бюджету України підлягає 420,40 грн. судового збору. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає решта 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 420,40 грн.

Outcome: approved