Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області (далі третя особа-1), Відділу Держземагенства у Черняхівському районі Житомирської області (далі третя особа-2) та Відділу Держгеокадастру у Черняхівському районі Житомирської області (далі третя особа-3) до Андріївської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (далі відповідач) про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування (далі позовна заява або позов). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.01.2015 померла його бабуся [PERSON], яка заповіла йому три земельні ділянки загальною площею 4,64 га, що розташовані на території Андріївської сільської ради. Зазначені земельні ділянки належали заповідачці на підставі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.08.2013. Позивач зазначив, що вчасно звернувся до Черняхівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки через наявність у документах розбіжностей в кадастрових номерах вказаних земельних ділянок. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. Сторони 19.05.2016 в судове засідання не з'явилися. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву від 10.02.2016 (а. с. 21) та від 19.05.2016 (а. с. 74) про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяви від 13.04.2016 (а. с. 52) та від 19.05.2016 (а.\~с.\~73) про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи-1 в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи-2 в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи-3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 13.04.2016 (а. с. 53) про розгляд справи без їх участі, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 174 ЦПК України. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] померла 02.01.2015 в с. Андріївка Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.01.15 (а. с.\~8). Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 30.07.2014 (далі заповіт) (а. с. 6), [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла земельну ділянку (пай) (далі земельна ділянка, пай), яка належала їй на підставі Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАМ № 890509, серії ЕАМ № 890510, серії ЕАМ № 890514 від 08.10.2013 та розташована на території Андріївської сільської ради Черняхівського району, своєму онуку [PERSON]. В матеріалах справи відсутні докази скасування або зміни заповіту у порядку, визначеному положеннями ст. 1254 ЦК України. Тому, відповідно, спадкування за [PERSON] здійснюється за заповітом. Позивач з дотриманням вимог ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1269 ЦК України звернувся до Черняхівської ДНК із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки після померлої заповідачки [PERSON], та виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2015, мотивуючи її наявністю розбіжностей у документах (а. с.\~19). В матеріалах справи відсутні відомості про осіб, що відповідно до ч. 1 ст.\~1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON], а також докази того, що [PERSON] за життя була усиновлювачем, опікуном чи піклувальником, тому суд не враховує їх право на спадкування, передбачене положеннями ст. 1260 та ч.\~1 ст. 1241 ЦК України. Крім того, відповідно до листа завідувача Черняхівської ДНК [PERSON] від 18.02.2016 (а. с. 35), спадкоємцем по заповіту після [PERSON], яка померла 02.01.2015, є [PERSON], який прийняв спадщину. З огляду на це суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, [PERSON] у заповіті розподілила спадщину, заповівши земельну ділянку позивачу, суд, враховуючи положення ст. 1273 ЦК України, приходить до висновку, що позивач має право на спадщину [PERSON], визначену у заповіті. Як зазначено позивачем у позові та підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини [PERSON] за заповітом входить земельна ділянка загальною площею 4,64 га, до складу якої входять три окремі земельні ділянки площею 2,7334 га, кадастровий № 1825680400:08:000:0029 (далі земельна ділянка-1), площею 1,7266 га, кадастровий № 1825680400:08:0148 (далі земельна ділянка-2) та площею 0,1850 га, кадастровий №\~1825680400:03:000:0056, що розташовані на території Андріївської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В матеріалах справи наявні копії Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2013, (а. с. 10, 11), відповідно до яких земельна ділянка площею 0,185 га, кадастровий № 1825680400:08:000:0056 та земельна ділянка площею 1,7266 га, кадастровий №\~1825680400:08:000:0028, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві приватної власності [PERSON] Відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.07.2015, форма власності та власник земельних ділянок з кадастровим № 1825680400:08:000:0148 (а. с. 15-17) та кадастровим №\~1825680400:03:000:0056 (а. с. 12-14) не визначено. Факт належності земельної ділянки-1 [PERSON] підтверджується рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 21.08.2013 (а. с. 62, 63) та, відповідно, не ставиться вимогою позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку. Належність земельної ділянки-2 та земельної ділянки-3 [PERSON] підтверджується наступними доказами, що наявні в матеріалах справи: -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ № 133272 (а. с.\~75); -копією проектно-технічної документації землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадян із земель колективної власності реформованого КСП "АНДРІЇВСЬКЕ", а саме Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 06.02.2004 (а. с. 68); Списком "Земля взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай)" (а. с. 69-70), Експлікацією землекористувачів (а. с. 71, 72). Відділ Держгеокадастру у Черняхівському районі Житомирської області листом від 18.05.2016 (а. с. 66)надав суду інформацію, що відповідно до державного акту серії ЖТ № 133272 від 06.05.2004 власником земельних ділянок є [PERSON]. Земельній ділянці площею 2,7334 га присвоєно кадастровий №\~1825680400:08:000:0029; земельній ділянці площею 0,1850 присвоєно кадастровий № 1825680400:03:000:0056; земельній ділянці площею 1,7266 га визначено кадастровий № 1825680400:08:000:0028. Однак, оскільки останній кадастровий номер при розпаюванні присвоєно помилково на дві різні земельні ділянки, одна з яких належить громадянину [PERSON], інша [PERSON], тому шляхом внесення змін до Державного земельного кадастру земельній ділянці площею 1,7266 га було визначено новий кадастровий № 1825680400:08:000:0148, про що зроблено відмітку на державному акті (а. с. 75). Судом витребовувалася для огляду цивільна справа № 293/1457/13-ц. В матеріалах вказаної цивільної справи наявна довідка № 2/08/13 (а. с. 9), відповідно до якої [PERSON], 02.11.1931 р. н., змінила своє прізвище з "Юхимець" згідно свідоцтва про одруження. Станом на момент розгляду справи право власності на земельну ділянку кадастровий №\~1825680400:08:000:0148 та кадастровий № 1825680400:03:000:0056 за будь-якими особами не зареєстроване, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 18.03.2016 (а. с.\~76-79). Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, який прийняв спадщину, суд згідно з ч. 5 ст.\~1268 ЦК України приходить до висновку, що земельна ділянка належить позивачу з часу відкриття спадщини з 02.01.2015. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 16.09.2015 [PERSON], державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.\~с.\~19), та листа відділу Держгеокадастру у Черняхівському районі Житомирської області від 18.05.2016 (а. с. 66), суд приходить до висновку про наявність технічної помилки при присвоєнні кадастрових номерів на земельні ділянки заповідача [PERSON] та неможливість з огляду на це отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом згідно зі ст. ст. 1296-1298 ЦК України. Земельна ділянка є нерухомою річчю у розумінні ч. 1 ст. 181 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право на спадщину є одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. А тому, з огляду на неможливість реєстрації позивачем права власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] З огляду на це суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем у позові не заявлено. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved