Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У лютому 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], [PERSON] про заборону відповідачам експлуатувати чи іншим чином використовувати димохід від котлу на твердому паливі до приведення роботи системи відводу димових газів у відповідність до нормативних вимог, посилаючись на те, що при роботі котла на твердому паливі у будинку відповідачів іде задимлення території і будинку позивачів. Рішенням суду позов був задоволений. Суд заборонив [PERSON], [PERSON] експлуатувати (використовувати за призначенням) димовий канал від котлу на твердому паливі до приведення роботи системи відведення продуктів згорання від котла на твердому паливі у відповідність з висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-121 від 30.04.2014 року. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не дав належної правової оцінки доказам про відсутність порушень з боку відповідача щодо користування котлом на твердому паливі і забруднення навколишнього середовища, і взяв до уваги висновок експертизи, який не ґрунтується на конкретних вимірах і фактах. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що суд безпідставно прийняв до розгляду позов, який по своїй формі та змісту не відповідав вимогам цивільно-процесуальних норм, взяв до уваги висновок експерта, який не має жодних обґрунтувань щодо виконання робочого проекту без урахування вимог ДБН, і неправомірно відхилив клопотання про виклик у судове засідання експерта для дачі мотивованого висновку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS]. З нею в цьому будинку проживає її син [PERSON] і його сім'я. Поряд знаходиться будинок № 15А, власником якого є [PERSON] і з якою разом проживає її чоловік [PERSON] Житловий будинок [ADDRESS], крім індивідуального побутового котла на газовому паливі, додатково обладнаний котлом на твердому паливі. Для відведення продуктів згорання від котла на твердому паливі улаштований димовідвід та димохід, а саме виведений вихід димовідводу в металеву трубу, яка проходить по приміщенням підвалу та скрізь зовнішню стіну, виходить ззовні на висоті від позначки землі 1,03 м та через трійник з очисним стаканом влаштована вертикальна металева димова труба висотою від позначки землі 8,35м. Вертикальна димова труба розташована від зовнішньої стіни житлового будинку № 15А на відстані 0,8 м, відстань від труби до будинку № 11 становить 12 м. Позивачі стверджують, що дим, викиди твердих частинок леткої золи від експлуатації котла на твердому паливі відповідачів, забруднює їх подвір'я, шкодить майну та їх здоров'ю, заважає користуватися власністю. На підтвердження своїх позовних вимог, позивачі надали лист Чернігівської міської санітарно-епідеміологічної станції від 12.11.2012 року, в якому зазначається, що згідно даних лабораторних досліджень в пробах атмосферного повітря при виїзді на місце концентрація забруднюючих речовин перевищує гранично допустимі концентрації по вуглецю у 1,12-1,18 рази, що є порушенням ст.19 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" та ДСП-201-97 „Державні санітарні правила охорони атмосферного повітря населених місць". Також вони посилаються на відповідь Чернігівського міського відділу Державної інспекції техногенної безпеки України Управління Держтехногенбезпеки в Чернігівській області від 22.11.2012 року, в якій зазначається, що в ході візуального огляду котельні відповідачів встановлено, що розміщення димоходу труби не відповідає вимогам п.3.74 СНіП „Опалення, вентиляція та кондиціювання", а саме: відхилення труби допускається приймати до 300 по вертикалі. Крім того, позивачі підтверджують своє порушене право листом КП „Дільниця з контролю за благоустроєм міста" Чернігівської міської ради від 03.01.2013 року де зазначено, що при виїзді працівників підприємства на місце і обстеженні подвір'я [ADDRESS], було виявлено задимленість подвір'я побічними продуктами горіння від котлу на твердому паливі, що належить мешканцям б.№ 15А. Судом першої інстанції була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за висновками якої вбачається, що діаметр димової труби не відповідає діаметру, заданого проектом; при монтажі труби порушено вимоги ДБН В25 20.2001, Додаток Ж, пункт ж.6, за якими площа перерізу димового каналу не повинна бути меншою площі перерізу патрубка опалювального приладу, який приєднується до димового каналу; кріплення труби до будинку не відповідає будівельним нормам; робочий проект виконаний без урахування вимог ДБН.А.2.2-3-2012 „Склад та зміст проектної документації на будівництво" та ДБН.А.2.2-1-2003 „Склад і зміст матеріалів оцінки впливів на навколишнє середовище (ОВНС) при проектуванні і будівництві підприємств, будинків і споруд", за якими при проектуванні повинен враховуватись природний рельєф місцевості і розраховуватись висота димового каналу, а також, беручи до уваги лабораторні дані Чернігівської МСЕС проб атмосферного повітря, експерти вважають що фактично система димовідведення котла на твердому паливі в житловому будинку в плані забруднення навколишнього середовища функціонує не ефективно. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неефективного ( з порушенням відповідних ДБН і Правил) функціонування системи відведення продуктів згорання від котла на твердому паливі у будинку відповідачів відбувається порушення прав позивачів на користування власністю та права на безпечне для життя і здоров'я довкілля, і, при визначенні способу захисту порушених прав, слід виходити з наявності у відповідачів альтернативного джерела опалення, періоду року, характеру порушення. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність припинення дії, яка порушує права позивачів, проте не погоджується з обраним судом способом захисту порушеного права. Дійсно, ст.ст. 316, 317, 319, 273, 293, 383 ЦК України визначають, що власник будинку має право безперешкодно користуватися своїм майном, а також особа має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого права, зокрема шляхом припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказом порушення свого права позивачі надали лист Чернігівської міської санітарно-епідеміологічної станції від 12.11.2012 року, в якому зазначається, що згідно даних лабораторних досліджень в пробах атмосферного повітря при виїзді на місце концентрація забруднюючих речовин перевищує гранично допустимі концентрації по вуглецю у 1,12-1,18 рази (а.с.17). Крім того, позивачі посилаються на лист КП «Дільниця з контролю за благоустроєм міста» Чернігівської міської ради від 03.01.2013 року, в якому зазначено, що при виїзді працівників підприємства на місце і обстеженні подвір'я [ADDRESS], було виявлено задимленість подвір'я побічними продуктами горіння від котлу на твердому паливі, що належить мешканцям б.№ 15А (а.с.21). Також, як на доказ порушення своїх прав, позивачі посилаються на відповідь Чернігівського міського відділу Державної інспекції техногенної безпеки України Управління Держтехногенбезпеки в Чернігівській області від 22.11.2012 року, в якій зазначається, що в ході візуального огляду котельні відповідачів встановлено, що розміщення димоходу труби не відповідає вимогам п.3.74 СНіП „Опалення, вентиляція та кондиціювання", а саме: відхилення труби допускається приймати до 300 по вертикалі (а.с.19). Однак, вказаний лист спростовується відповіддю [PERSON] управління Держтехногенбезпеки у Чернігівській області від 01.02.2013 року, в якій зазначено, що у вказаному листі була допущена описка і слід вважати, що димохід у будинку відповідачів відповідає протипожежним нормам (а.с.74-75). В той же час, 09.11.2012 року головним державним санітарним лікарем м.Чернігова на ім'я [PERSON] був направлений припис, за яким йому пропонувалось надати технічну документацію про відповідність встановлених котлу на твердому паливі та димоходу, у т.ч. розрахунки розсіювання шкідливих речовин у атмосферному повітрі, діючій нормативній документації, і провести технічне обслуговування котла та димаря. У відповіді на вказаний припис, [PERSON] вказував на те, що проби атмосферного повітря забирались без його участі і при цьому відсутні докази того, що шкідливі викиди були саме з димоходу від його котла, а не [PERSON], інших сусідів чи розташованої неподалік Чернігівської фабрики лозових виробів, на роботу якої були скарги від жителів в газеті. В листі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області [PERSON] від 21.12.2012 року зазначається, що інспекторський склад при виїзді до будинку [PERSON] в ході візуального огляду встановлено, що при огляді прибудинкової території фактів спалювання побутових або інших відходів в котлі на твердому паливі не встановлено. Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою № С-121 від 30.04.2014 року був взятий до уваги лист Чернігівської МСЕС від 12.11.2012 року про перевищення норми вуглецю в пробах повітря з подвір'я позивачів і зроблений висновок, що система димовідведеня в будинку [ADDRESS] функціонує не ефективно, але вказана експертиза містила суперечливі виміри і не мала зазначення конкретних даних стосовно того, в чому полягають виявлені невідповідності та порушення, чи впливають вони на ефективність функціонування димовідведення і чи порушуються цим права позивачів. В суді апеляційної інстанції за клопотанням позивачів була проведена додаткова судова будівельно-технічна експертиза № 30-14 від 05.03.2015 року, за висновками якої було встановлено, що система димовідведення від котла на твердому паливі в будинку відповідачів відповідає вимогам ДБН та СНіП, але висота димової труби не відповідає розрахунковій висоті труби в проекті, де передбачена її висота на рівні гребеня даху, і є меншою на 0,55 м, що може впливати на забрудненість димом подвір'я по вул.Варзара, 11, при певних погодних умовах. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про існування порушення прав позивачів при певних погодних умовах від задимлення їх подвір'я продуктами згорання від експлуатації котла на твердому паливі у будинку відповідачів через меншу висоту димової труби на 0,55 м від розрахунковій висоті труби в проекті. Посилання [PERSON] на неточність вимірів експерта, відсутність розрахунків спростовуються мотивувальною частиною експертного дослідження. За таких обставин, позов [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] експлуатувати (використовувати за призначенням) котел на твердому паливі до приведення висоти димової труби розрахунковій висоті труби в проекті, яка повинна бути на рівні гребеня даху і дорівнювати 8,73 м, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення суду першої інстанції необхідно викласти в новій редакції.

Outcome: partial