Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначає, що 04.09.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 502М-08 відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 145000грн в обмін на зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати, передбачених кредитним договором платежів. В забезпечення виконання відповідачем зобовязань 05.09.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки №б/н . Згідно договору іпотеки, відповідачем було передано в іпотеку нерухоме майно, квартира, загальною площею 18,3 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл. м. Дружківка, вул. Дружби, 78-3, а також квартира загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 10,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл. м. Дружківка, вул. К.Маркса, 53-3, і належать йому на праві власності. Згідно ще одному договору іпотеки, укладеному 05.09.2008 року в забезпечення зобовязань [PERSON]А, відповідачем [PERSON] було передано в іпотеку нерухоме майно, квартира, загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл. м. Дружківка, вул. Космонавтів, 18-20, і належить на праві власності відповідачу [PERSON] 05.09.2008 р. приватним нотаріусом у звязку з посвідченням цих Договорів іпотеки, була накладена заборона на відчуження предметів іпотеки, вищевказаних квартир. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладені арешти: запис про обтяження № 11755407 від 24.10.2011 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем ВДВС Дружківського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття провадження із накладенням арешту від 24.10.2011 року; запис про обтяження № 11027863 від 04.04.2011 р. про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем ВДВС Дружківського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту від 04.04.2011 року. Право застави у позивача щодо предмета іпотеки виникло 05.09.2008 року, а 24.10.2011 р. та 04.04.2011 р. року державним виконавцем був накладений арешт на вказане майно, тобто пізніше, ніж було укладено Договори іпотеки. Крім того, станови на 07.11.2016 року заборгованість відповідача перед банком становить 628222,58 грн., що перевищує вартість предмета іпотеки. Просять звільнити з під арешту нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме квартири, за адресою вул. Дружби, 78-3, м. Дружківка та за адресою: вул.. К.Маркса, 53-3; також майно, належне на підставі приватної власності [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS]; заборонити органам виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ "Приватбанк" права іпотекодержателя щодо вказаних квартир, стягнути судові витрати. В судове засіданні представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутність, підтримують позовні вимоги і просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа - Дружківський міський відділ державної виконавчої служби - в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали клопотання розглядати справу у відсутність представника ВДВС, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 502М-08 про надання останньому кредиту у сумі 145 000 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 502М-08 від 04.09.2008 року позивач та відповідач 05 вересня 2008 року уклали договір іпотеки, згідно якому було передано в іпотеку нерухоме майно: квартира, загальною площею 18,3 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл. м. Дружківка, вул. Дружби, 78-3, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №7466 від 17.12.2007 р.; квартира загальною площею 28,7 кв.м., житловою площею 10,2 кв.м., за адресою: Донецька обл. м. Дружківка, вул. К.Маркса, 53-3, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2236 від 24.04.2007 р.; квартира, загальною площею 59,40 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Донецька обл. м. Дружківка, вул. Космонавтів, 18-20, яка належить [PERSON] на підставі договору дарування №1508 від 13.11.2000 р. 05 вересня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] в Державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження на квартиру, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Дружби, 78-3 та на квартиру, яка розташована за адресою: м. Дружківка, вул.. К. Маркса, 53-3, реєстраційний номер обтяжень 7866461, які належать [PERSON]. (а.с.16-17). 05 вересня 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] в Державному реєстрі іпотек було зареєстровано обтяження на квартиру, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, 18-12, реєстраційний номер обтяження 7866210, яка належить [PERSON] (а.с.18-19). 24 жовтня 2011 року було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника від 24.10.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11755407. (а.с.17). 04 квітня 2011 року було накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі постанови ВДВС про арешт нерухомого майна від 04.04.2011 року, номер обтяження 11027863 (а.с.18) Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Положеннями статті 16 Закону України "Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ст.4 Закону України «Проіпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Суд встановив, що обтяження іпотекою майна [PERSON], [PERSON] було зареєстроване раніше, ніж обтяження цього майна на підставі постанов державних виконавців. Право застави (іпотеки) у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло з 05 вересня 2008 року, разом з тим арешт на спірне майно був накладений пізніше 04 квітня 2011 року та 27 жовтня 2011 року. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Статтею 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ч. 1). Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин, зокрема: 1) якщо інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження (пункт 1 частини 3 ст. 23). Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що заставодержатель, чиє право або вимога стосовно предмета застави зареєстровані у встановленому порядку має, по-перше, пріоритет над вимогами інших стягувачів, які не є заставодержателями, по-друге, в силу закону набуває права реалізувати своє переважне право (вимогу) у разі, якщо інша ніж обтяжувач особа, яка не є заставодержателем, набула права стягнення на предмет обтяження. Суд приходить до висновку, що вимоги про звільнення майна з під арешту квартири підлягають задоволенню. Вимоги щодо заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії , повязані з обмеженням ПАТ КБ "Приватбанк" права іпотекодержателя щодо вказаної квартири суд вважає не підлягають задоволенню, оскільки відповідні органи не залучені до справи у якості відповідачів, хоча таке право було розяснено представнику позивача. Крім того не передбачений цивільним законодавством такий спосіб захисту, як заборона органам ВДВС вчиняти дії, а в разі незгоди з діями чи бездіяльністю дій державного виконавця, є право їх оскаржити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати по судовому збору в сумі 1378 грн.

Outcome: partial