Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовувала тим, що між ВАТ "Родовід Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 21 березня 2007 року N 15.3/СЖ-093.07.3, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 450000 доларів США зі сплатою 14% річних строком до 21 листопада 2007 року. У забезпечення виконання зобов'язань, взятих на себе позичальником за кредитним договором від 21 березня 2007 року N 15.3/СЖ-093.07.3, позивачка передала ВАТ "Родовід Банк" в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], про що було укладено відповідний іпотечний договір від 21 березня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] У зв'язку з простроченням позичальником термінів сплати кредиту, процентів за його користування, ВАТ "Родовід Банк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою від 13 березня 2009 року про вчинення виконавчого напису. який 15 квітня 2009 року нотаріус вчинив відповідний напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності позивачці, зареєстрований в реєстрі за N262. Посилаючись на те, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та порушує її права, позивачка просила визнати його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у зв'язку з пропуском банком визначеного Законом України «Про виконавче провадження» строку пред'явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання, позивачка просила закінчити виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Родовід Банк» проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Направив суду письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус КМНО [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ВАТ "Родовід Банк", яке змінило своє найменування на ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір від 21 березня 2007 року N 15.3/СЖ-093.07.3, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 450000 доларів США зі сплатою 14% річних строком до 21 листопада 2007 року. У забезпечення виконання зобов'язань, взятих на себе [PERSON] за кредитним договором від 21 березня 2007 року N 15.3/СЖ-093.07.3, позивачка передала ВАТ "Родовід Банк", яке змінило своє найменування на ПАТ «Родовід Банк», в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], про що було укладено відповідний іпотечний договір від 21 березня 2007 року, був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. П. 2.1.6 договору іпотеки від 21 березня 2007 року передбачено, що у випадку невиконання основного зобов'язання у терміни, встановлені договором, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки. Умовами іпотечного договору від 21 березня 2007 року визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса. У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5, яка була чинною на момент вчинення оспорюваного напису, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5, встановлено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документами передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року N 1172. Пунктом 1 цього Переліку визначено, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року N 20/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2008 року банк надіслав позичальнику - [PERSON] та іпотекодавцеві - [PERSON] письмові вимоги про усунення порушень, у яких повідомив про те, що позичальник неналежним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. У зв'язку з тим, що порушення вказані у вимогах усунуті не були, ВАТ «Родовід Банк», яке змінило своє найменування на ПАТ «Родовід Банк», звернулося до приватного нотаріуса КМНО [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки. 15 квітня 2009 року на підставі заяви банку та доданих до неї документів, приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки від 21 березня 2007 року, яким було запропоновано звернути стягнення належну позивачці на праві власності квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 21 березня 2007 рок N 15.3/СЖ-093.07.3 загальною сумою еквівалентною 555 854 доларів США 95 центів, яка складається з суми кредиту еквівалентній 450 000 доларів США, відсотків, в сумі еквівалентній 41 557 доларів США 69 центів та пені, в сумі еквівалентній 64 297 доларів США 26 центів. Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису банком нотаріусу подано відповідну заяву, оригінал договору іпотеки, копію кредитного договору, розрахунок наявної заборгованості та копії письмових вимог з документами, які підтверджують отримання вказаних вимог боржником та іпотекодавцем та інші документи, необхідні нотаріусу для вчинення такої нотаріальної дії. Обґрунтовуючи пред'явлений позов, позивачка посилається на те, що вона не отримувала письмової вимоги банку про усунення порушень [PERSON], а також на відсутність в неї даних, що таку вимогу отримував [PERSON] Також позивачка зазначила, що нотаріус всупереч нормам цивільного законодавства та норм ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначив пеню в сумі еквівалентній долару США, внаслідок чого така сума була визначена у розмірі більшому, ніж облікова ставка НБУ. Крім того, позивачка в обґрунтування вимог зазначила, що звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса суперечить вимогам ЗУ «Про заставу», оскільки вказаний Закон є спеціальним актом, спрямованим на врегулювання правовідносин, що виникли у сфері забезпечення виконання кредитних зобов'язань, зокрема, звернення стягнення на предмет застави. За викладених підстав вважає позивачка, що сума боргу в частині стягнення пені, на яку був вчинений нотаріусом виконавчий напис, не була безспірною. Також позивачка вказала на те, що у зв'язку з пропуском державним виконавцем строку, визначеного ЗУ «Про виконавче провадження» для пред'явлення виконавчого напису нотаріуса, виконавче провадження було відкрито з порушенням вимог закону та її прав. Між тим, як вбачається із наданих на запит суду копій документів, на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис, у відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" банком у строк та в порядку визначеному вказаною нормою, на адресу основного боржника та позивачки були направлені письмові вимоги про усунення порушень за кредитним договором, які згідно зворотніх поштових повідомлень були останніми отримані, відтак посилання позивачки на порушення банком вимог закону спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (а.с.с. 48-53). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, укладаючи кредитний договір банк та позичальник визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті - доларах США. Таким чином, посилання позивачки на неправомірність в тому числі нарахування пені в сумі еквівалентній долару США, суд вважає помилковим. Також не можуть бути прийняті судом до уваги посилання позивачки на невідповідність дій банку ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», відповідно до яких розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який стягується пеня, оскільки вказаний Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, суб'єктами яких можуть бути лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Таким чином, дія норми вказаного Закону на спірні правовідносини на поширюється. З аналогічних підстав суд не приймає до уваги посилання позивачки на ту обставину, що звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам ЗУ «Про заставу». Питання, пов'язані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки врегульовані нормами спеціального ЗУ «Про іпотеку», а відтак посилання позивачки на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису нотаріуса мав керуватись нормами ЗУ «Про заставу» суд вважає помилковим. Крім того, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи посилання представника позивачки на відсутність при відкритті виконавчого провадження даних про правонаступництво банку, оскільки як вбачається зі змісту п. 1.3. статуту товариства, останнє лише змінило своє найменування з ВАТ «Родовід Банк» на ПАТ «Родовід Банк». Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про порушення вимог закону нотаріусом при вчиненні ним виконавчого напису, позов задоволенню не підлягає. Також не підлягає задоволенню позов в частині вимог позивачки про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, з огляду на те, що питання закінчення виконавчого провадження знаходиться поза межами компетенції суду. Вимоги про зобов'язання державного виконавця вчинити дії шляхом закінчення виконавчого провадження позивачкою перед судом не ставилась. У випадку незгоди позивачки із діями державного виконавця при виконанні ним виконавчого напису нотаріуса, позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду за захистом свого права у порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed