Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Виклад позиції позивача. 20.06.2007 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н і [PERSON] отримала кредит в сумі 6000 гривень вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписав заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms//pages/70/, що складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав в результаті чого станом на 31.01.2019 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 29319,71 гривень, що включає в себе: - 4775,56 гривень - заборгованість за кредитом; - 17321,96 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 5587,92 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору; - 250,00 гривень- штраф (фіксована частина); - 1384,27 гривень - штраф (процентна складова). За таких підстав Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Виклад позиції відповідача. Від представника відповідача Мишковської Т.М. 01.08.2019 року надійшов відзив на позов із викладенням своїх заперечень, тим самим відповідач скористалася пропозицією суду викладену в ухвалі від 18.07.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Заяви, клопотання позивача, відповідача Представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюком О.С., що діє за довіреністю № 367-К-Н-О від 31.01.2019 року (а.с.22), разом з позовною заявою надіслано до суду клопотання, в якому останній просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.3), проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. У зв`язку з підготовкою відповіді на відзив від представника позивача 01.08.2019 року надійшло клопотання перенести розгляд справи на іншу дату. 01.08.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання у відсутність відповідача та представника відповідача. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали суду від 18.07.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі, розгляд цивільноїсправи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 02.08.2019 року без повідомлення (виклику) учасників справи. Судом здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду від 18.07.2019 року було направлено на адресу відповідача разом з копією позовної заяви, додатками до неї та повісткою про виклик до суду було направлено на адресу відповідача. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до ч.2, п.1 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мініміму для працездатних осіб. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено факт укладення 20.06.2007 року угоди між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "Приват Банку", згідно якої остання отримала кредит отримала кредит в сумі 6000 гривень вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та письмовою заявою підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета заява разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами, Правилами та Тарифами складають між нею та банком кредитний договір (а.с.13,14-19). Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил і Тарифів користування платіжною карткою. Відповідно до взятих на себе зобовязань позичальник [PERSON] своїх зобовязань не виконує, що в результаті призвело до заборгованісті по кредиту, яка станом на 30.01.2019 року становить 29319,71 гривень. Вказані дії відповідача порушують законні права та інтереси позивача в зв`язку з чим, позивач 22.05.2019 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості ( а.с. 4-7). Представником відповідача було направлено відзив на позов згідно з яким позовні вимоги відповідач не визнає та просить суд відмовити у позові з підстав пропущення строку позовної давності. Представник відповідача вказує на те, що 31.05.2019 року позивач визнав кредит відповідача простроченим (колонка № 5 розрахунку «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту)». Відповідач понад 8 років платежів за кредитним зобов`язанням не здійснював, а тому як стверджує представник позивача саме із цієї дати право банка на отримання коштів за кредитним договором порушено. Окрім того як зазначає представник відповідача виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і [PERSON] вчинила дії, що свідчать про визнання лише певної частини чи періодичного платежу, однак такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших невизнаних частин платежу та посилається на (Постанову Верховного суду від 30 травня 2018 року по справі 161/20278/14-ц) Представником позивача 22.08.2019 року до суду було направлено відповідь на відзив, згідно з якою позивач зазначає, що підстав для застосування позовної давності не має оскільки порушення є триваючим. Стверджує, що зобов`язання має виконуватись належним чином і боржник такий обов`язок зобов`язаний виконати у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору актів цивільного законодавства. Просив позов задовольнити у повному обсязі. При вивчені матеріалів позову судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.07.2006 року зобов`язання порушено 01.02.2019 року весь розмір кредиту позивач визнано простроченим 31.05.2019 року тобто на момент подання позову до суду сплив загальний строк і спеціальний строк позовної давності. В порушення вимог ст. 12,13,81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких обґрунтувань чому позов про стягнення заборгованості з [PERSON] подано до суду з пропуском позовної давності, та не зазначено, що причини пропуску звернення до суду є поважними. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. До даного висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 05.04.2017 року по справі № 6-522цс17. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Висновки суду З урахуванням вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи той факт, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити з даних підстав.

Outcome: dismissed