Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про встановлення юридичного факту, відповідно до якої просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та реєстрації на території України, вказуючи, що він є громадянином України, вказуючи, що в період з 15.10.1975 року по 28.12.1992 рік він постійно проживав на території України та працював у Чорноморському морському пароплавстві і був зареєстрований за адресою: відділ кадрів ЧМП м . Одеса, вул. Нахімова, 2-а . Тобто, станом на 24.08.1991 рік він постійно проживав та був зареєстрований на території України. Його донька [PERSON] , [INFO] тривалий час мешкає разом із ним по [ADDRESS] та має дозвіл на постійне проживання на території України. На даний час вирішується питання про прийняття громадянства України. Встановлення факту постійного проживання та реєстрації України станом на 24.08.1991 року йому необхідно для того, щоб його донька [PERSON] отримала громадянство України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2019 року відкрито окреме провадження по справі. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] доводи заяви підтримала, просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, із заявою [PERSON] не згоден, надавши відзив до суду, згідно якого зазначає, що донька заявника не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, не надала до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку, отже донька заявника не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення із заявою до суду є передчасним. Зазначає, що оскільки проти встановлення факту постійного проживання на території України за період станом на 24.08.1991 року, заінтересована особа заперечує, можливо стверджувати, що у даному випадку наявний спір про право. На підставі вищевикладеного просить суд заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без розгляду. Вислухавши думку представника заявника, оголивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] є громадянином України, що підтверджується копією паспорт громадянина України серії [NUMBER] . /а.с. 4/ Відповідно до довідки Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 08.08.2019 року №276/кс-637, [PERSON] , 1951 року народження дійсно працював в Чорноморському морському пароплавстві і був прописаний по відділу кадрів ЧМП з 20.10.1975 року по 28.12.1992 року. Реєстрація була тимчасова на період роботи в ДСК «ЧМП». /а.с. 7/ В період з 15.10.1975 року по 28.12.1992 рік він постійно проживав на території України та працював у Чорноморському морському пароплавстві і був зареєстрований за адресою: відділ кадрів ЧМП м . Одеса, вул. Нахімова, 2-а . Його донька [PERSON] , [INFO] мешкає разом із ним по [ADDRESS] та має дозвіл на постійне проживання на території України. На даний час вирішується питання про прийняття громадянства України. Отже, встановлення факту постійного проживання та реєстрації України станом на 24.08.1991 року йому необхідно для того, щоб його донька [PERSON] отримала громадянство України. Так, порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений главою 1 та 6 розділу IV ЦПК України. У ч.1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання та реєстрації [PERSON] на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Метою встановлення даного факту заявник зазначив - отримання його донькою громадянства України. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно ст. 1 Закону України «Про громадянство України», проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Згідно вимог підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. За змістом пункту 8 наведеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 України «Про громадянство України» особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктами 3, 4 Порядку № 215/2001 передбачено, що заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи в Україні. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів. З матеріалів справи вбачається, що заявник відповідно до довідки Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 08.08.2019 року №276/кс-637, [PERSON] , 1951 року народження дійсно працював в Чорноморському морському пароплавстві і був прописаний по відділу кадрів ЧМП з 20.10.1975 року по 28.12.1992 року. Реєстрація була тимчасова на період роботи в ДСК «ЧМП». /а.с. 7/ На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вказані докази є належними, достатніми та підтверджують факт постійного проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року, а тому вважає за необхідне заяву в цій частині задовольнити. Суд не може погодитися зі твердженнями представника заінтересованої особи, що заяву [PERSON] необхідно залишити без розгляду, оскільки із неї вбачається спір про право, з наступних підстав. Так, пунктом 1 Постанови Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» надано судам роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. З матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту подано [PERSON] до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту його проживання на території України за станом на 1991 рік, з метою отримання його донькою громадянства України. Відповідно до пп. 2 п. 35 Порядку № 302 заявник для оформлення паспорта подає оригінали документів, що підтверджують громадянство (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). Згідно з п.10 Порядку №215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.п. 1 та 2 ч.1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає один із документів, зазначених у переліку, зокрема судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] вже зверталася до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС України в Одеські області з наявними у неї документами, однак було роз`яснено, що їй необхідно підтвердити факт постійного проживання та реєстрації батька [PERSON] , [INFO] , на 24.08.1991 року та на 13.10.1991 року, що підтверджується довідкою №29 від 11.02.2020 року. Згідно положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.80 ЦПК). На підставі вищевикладеного, дослідивши обставини справи, наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Що стосується частини його заяви щодо постійної реєстрації на території України станом на 24.08.1991 року, то в цій частині необхідно відмовити, оскільки вказаний факт не встановлюється в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial