Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

23 січня 2017 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до Адміністрації Південного району, в якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири 5 в будинку під № 16 по вулиці Механізаторів в м. Камянське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, загальною площею 40,6 м.кв., житловою площею 23,4 м.кв. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 28 березня 2000 року по 08 серпня 2006 року він працював в КСП «Дзержинець». 12 грудня 2001 року рішенням управління КСП «Дзержинець» позивачу була надана у користування двокімнатна квартира [ADDRESS] (Дніпродзержинську) та видано ордер № 91. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 вересня 2012 року визнано за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 40,6 м.кв, житловою площею 23,4 м.кв. В судовому засіданні при розгляді вказаної справи було встановлено, що [PERSON] дійсно працював в КСП «Дзержинець», за рішенням правління KCП йому була надана двокімнатна квартира [ADDRESS] та видано ордер, на підставі якого позивач і заселився до квартири. Судовим рішенням встановлено, що позивач проживає в даній квартирі з 2001 року. При цьому відповідно до свідоцтва про право власності від 07.12.1994 року, виданого органом приватизації - Дніпропетровський плодоовочевий совхоз «Дзержинець», власниками даної квартири є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла 17.04.1999 року. [PERSON] помер 29.12.1994 року. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, свідоцтво про спадщину за законом від 16.11.2001 року після смерті [PERSON] видано на імя її сестри [PERSON], що мешкала в м. Яремча Івано-Франківської області, від її імені заяву подавала її представник - [PERSON], яка померла 03.06.2006 року. Згідно даних адресно-довідкової картотеки СПРФО Яремчанського МВ УМВС, знята з реєстрації в м. Яремна Івано-Франківської області у звязку зі смертю. Незважаючи на перехід права власності в 2001 році до [PERSON] та наявність свідоцтва про право власності на спадщину ані вона, ані її спадкоємці, якщо такі є, не виявляли себе як власники, квартирою не цікавилися, не вселялися до вказаного житла. На час вселення до квартири позивача будь-яких проживаючих осіб в квартирі не було. З 2001 року, а також з моменту визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, ніхто своїх прав на квартиру не заявляв, позивач продовжує проживати в квартирі, користується нею з 2001 року, утримує, сплачує комунальні послуги, квартира є єдиним житлом для позивача. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, згідно письмової заяви просить закінчити розгляд справи без її участі. Представник відповідача - адміністрації Південного району [PERSON] в направленій до суду письмовій заяві просив замінити відповідача на належного [PERSON], оскільки спірне житло є приватною власністю. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що дійсно мешкають понад десять років в одному будинку поряд з позивачем, у спірній квартирі мешкає позивач з 2001 року та його родина, жодних інших осіб, котрі б проживали або претендували на проживання у спірній квартирі ніколи не бачили; про наявність конфліктів, спроб вселення до квартири інших осіб свідкам невідомо; позивач робить ремонт у квартирі, сплачує комунальні послуги, будь-яких претензій до нього у сусідів з приводу користування спірним житлом немає. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 28 березня 2000 року по 08 серпня 2006 року позивач працював в КСП «Дзержинець», що видно з копії його трудової книжки (л.с.38). 12 грудня 2001 року рішенням управління КСП «Дзержинець» позивачу була надана у користування двокімнатна квартира [ADDRESS] (Дніпродзержинську) та видано ордер № 91, копія якого надана позивачем до позову (л.с.33). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 вересня 2012 року (л.с. 19) визнано за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 40,6 м.кв, житловою площею 23,4 м.кв. Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач проживає в даній квартирі з 2001 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.12.1994 року (л.с. 28), виданого органом приватизації - Дніпропетровський плодоовочевий совхоз «Дзержинець», власниками даної квартири були [PERSON] та [PERSON]. Згідно відмітки у вказаному свідоцтві державного нотаріуса [PERSON], належна [PERSON] 1/2 частка квартири перешйла у власність [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2001 року. [PERSON] померла 17.04.1999 року, свідоцтво про смерть від 26.04.1999 року за актовим записом № 499 (л.с. 34). [PERSON] помер 29.12.1994 року. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 вересня 2012 року (л.с. 19) визнано за позивачем право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у звязку з відсутністю жодних правонаступників померлого [PERSON] Згідно довідки про склад сімї за вказаною адресою зареєстрований лише позивач [PERSON] з липня 2014 року (л.с.29), але згідно акту від 24.11.2011 року позивач мешкає у квартирі з 2001 року (л.с.35). Вказану обставину також підтверджено у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON] , вказаним вище рішенням суду. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших спорів. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, свідоцтво про спадщину за законом від 16.11.2001 року після смерті [PERSON] видано на імя її сестри - [PERSON], що мешкала в м. Яремча Івано-Франківської області, від її імені заяву про прийняття спадщини подавала її представник - [PERSON], яка померла 03.06.2006 року. Згідно даних адресно-довідкової картотеки СПРФО Яремчанського МВ УМВС, [PERSON] знята з реєстрації в м. Яремча Івано-Франківської області у звязку зі смертю. Згідно витребуваної судом копії актового запису № 15 від 02.02.2011 року [PERSON] померла 02.02.2011 року у віці 67 років у м.Яремча Івано-Франківської області (л.с.62). Позивач [PERSON] проживає у спірній квартирі з 2001 року, сплачує комунальні послуги, утримує квартиру, здійснює поточний ремонт. Згідно копій квитанцій про оплату [PERSON] комунальних послуг (л.с. 76, 77) саме він здійснює їх поточну оплату. На запит суду надійшла відповідь завідувача Яремчанської міської державної нотаріальної контори (л.с. 71), з якої вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа в Яремчанській міській державній нотаріальній конторі не заводилась (нотаріус [PERSON]Д.). На запит суду також надійшла відповідь завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори (л.с. 83) нотаріус [PERSON], з якої вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа, згідно алфавітних книг обліку спадкових справ та книг обліку і реєстрації спадкових справ, не заводилась. Згідно ст. ст. 10, 11, 30, 33, 122 ЦПК України, ст. ст. 28, 29 ЦПК України, позов може бути пред`явлено лише до особи, яка володіє цивільною і цивільно-процесуальною правоздатністю й дієздатністю. Виходячи з викладеного, суд не знайшов підстав для заміни відповідача у даній справі, оскільки правонаступників власника [PERSON] не виявлено вжитими судом заходами, так як згідно даних нотаріату за місцем проживання [PERSON], за місцем прийняття нею спадщини спадкова справа після її смерті не заводилась. В судовому засіданні оглянута справа № 2/404/1760/12 за позовом [PERSON] до територіальної громади м. Дніпродзержинська о особі Дніпродзержинської міської ради, Фонду комунальної власності Дніпродзержинської міської ради, третя особа- обласне комунальне підприємство "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації", - про визнання права власності за набувальною давністю. В матеріалах справи наявні наступні документи: акт про проживання від 24.11.2011 року, згідно якого [PERSON] проживає в квартирі за адресою: вул. Механізаторів 16-5 з 2001 року; копія трудової книжки [PERSON], в якій є запис про те, що позивач з 28 брезня 2000 року по 08 серпня 2006 року працював в КСП "Дзержинець"; рішення правління КСП від 12.12.2001 року, згідно якого позивачу була надана двокімнатна квартира за адресою: вул. Механізаторів 16-5, та видано ордер, на підставі якого позивач вселився до квартири; копія свідоцтва про право власності від 07.12.1994 року, видане органом приватизації - Дніпропетровський плодовоовочевий совхоз "Дзержинець", згідно якого власниками заазначеної квартири є [PERSON] та [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON], актовий запис № 499 від 26.04.1999 року; копія спадкової справи № 666-01, заведена після смерті [PERSON] Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, з якої вбачається, що свідоцтво про спадщину за законом від 16.11.2001 року після смерті [PERSON] видано на ім`я її сестри [PERSON], що мешкала в м. Яремча Івано-Франківської області, від імені якої заяву про прийняття спадщини подано її представником за довіреністю [PERSON] Згідно з вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 355 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 355 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи на спірне майно не претендують, інформація щодо взяття на облік квартири як безхазяйного майна суду відповідачем Адміністрацією Південного району, не повідомлялась, тому позивач є добросовісним набувачем, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частину квартири за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 212-215 ЦПК України суд розглядає позовні вимоги та у разі їх обгрунтованості задовольняє у обсязі та розмірі, викладеному у резолютивній частині позовної заяви. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку відповідно до вимог ст. 344 ЦК України. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved