Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Херсонській області про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що в липні 2010 року був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області на 0,5 ставки, а в грудні 2012 року переведений на посаду головного спеціаліста відділу профілактики нещасних випадків, організаційної та юридичної роботи того ж відділення. 20.03.2014 року наказом № 20-о/с його було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що звільнення його з основного місця роботи порушує його права на соціальний захист як військовослужбовця, гарантованих Конституцією України та іншими законодавчими актами, тому просить поновити його на посаді головного спеціаліста відділу профілактики нещасних випадків, організаційної та юридичної роботи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області на 0,5 ставки; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 19.12.2014 року по справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області, яке в подальшому, ухвалою суду від 21.01.2015 року залучено по справі в якості співвідповідача. Позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив поновити його на посаді головного спеціаліста відділу профілактики нещасних випадів, організаційної та юридичної роботи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області на 0,5 ставки; стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням раніше виплаченої йому вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Херсонській області Чепурний В.О. позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав того, що управління приймаючи рішення про звільнення позивача, діяло у відповідності та на підставі Кодексу законів про працю України діючого в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а посилання позивача на незаконне звільнення, на їх думку, є необґрунтованим. Також зауважив, що відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Начальник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області Карауш М.П. не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи приходить до висновку про обґрунтованість позову виходячи з наступних підстав. Судом встановлено й підтверджується записами в трудовій книжці та копіями відповідних наказів, що 20.07.2010 року [PERSON] прийнятий на посаду головного спеціаліста відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області на 0,5 ставки, 01.12.20102 року переведений на посаду головного спеціаліста відділу профілактики нещасних випадків, організаційної та юридичної роботи того ж відділення. 20.03.2014 року його звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призивом до Збройних Сил України, також виплачено вихідну допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Згідно довідки Скадовського районного військового комісаріату Херсонської області від 24.11.2014 року, [PERSON] дійсно призваний на військову службу до Лав Збройних Сил України по мобілізації з 22.03.2014 року. Як вбачається із листа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Херсонській області від 01.10.2014 року, [PERSON] відмовлено в поновленні його на раніше займаній посаді у зв`язку з відсутністю правових підстав. Тому враховуючи намагання позивача врегулювати спір в досудовому порядку, суд вважає, що в даному випадку строк на звернення до суду із зазначеним позовом не пропущено. Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України від 17.03.2014 року оголошено та проведено часткову мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Частиною 2 статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадянин України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275 VII внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі КЗпП України, КУпАП, ПК України, Закони України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,«Про військовий обов`язок і військову службу»,«Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тощо. Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень вказаного Закону України поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частини третьої статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію". Таким чином, всі працівники, які починаючи з 18.03.2014 року були звільнені з роботи на підставі пункту 3 частини 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації». З наведених вище підстав суд не приймає доводи представника відповідача Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Херсонській області про те, що зміни до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України поширюються на правовідносини, що виникли після внесення відповідних змін до нього та не мають зворотної сили у часі і не поширюють свою дію на відносини по звільненню [PERSON] . Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до трудової книжки та особової справи працівника. Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із долученням копії наказу. Починаючи з дати звільнення працівнику також має бути нарахована середня заробітна плата без нарахування податків та єдиного соціального внеску. Розрахунок середньої заробітної плати для оплати часу перебування на зборах здійснюється відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Враховуючи вищевикладене, а також фактично встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині поновлення його на роботі підлягає задоволенню. При цьому позивач має бути поновлений на відповідній посаді із застереженням поновлення його на особливий період, але не більше одного року із збереженням за ним місця роботи та середнього заробітку, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України. З наведених підстав також підлягає задоволенню вимога про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Скадовському районі Херсонської області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за мінусом виплаченої йому вихідної допомоги при звільненні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, підлягають задоволенню повністю. Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved