Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

16 березня 2011 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетроської області з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, який уточнив 26 квітня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 лютого 2010 року близько 00-00 годин на 22 км+100м об'їзної автодороги м.Новомосковськ Дніпропетровської області, [PERSON], керуючи автомобілем МАН [NUMBER], здійснив наїзд на автомобіль марки Форд Транзит номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. Автомобіль Форд Транзит номерний знак [NUMBER] належить йому на праві власності; а власником автомобіля МАН [NUMBER] - є відповідач. На час скоєння ДТП - [PERSON] знаходився в трудових відносинах з відповідачем у справі. Постановою Ленінського районного суду м.Харків [PERSON] був визнаний винним у скоєнні цього ДТП, та до нього застосовано адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті зазначеної ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Розмір збитків, відповідно до висновку експерта-товарознавця № 1640 від 04.03.2010 року, в результаті пошкодження автомобіля позивача складає 72091,21 грн. Оскільки шкода спричинена працівником при виконанні ним трудових обов'язків, він вважає, що завдану матеріальну та моральну шкоду повинен відшкодувати саме [PERSON], як власник джерела підвищеної небезпеки і як роботодавець, працівником якого під час виконання своїх трудових обов'язків спричинена шкода, а тому просить стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 72091,21 грн. Крім матеріальної шкоди, позивач зазначив, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з пошкодженням автомобіля, в необхідності проведення незапланованого ремонту автомобіля. Вважає, що в результаті ДТП були порушені його права, як власника, а тому оцінює спричинену йому моральну шкоду в 20000 грн. та просить стягнути з відповідача на його користь. У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував йому шкоду, він вимушений був звертатися до спеціаліста авто товарознавця для визначення суми збитків, у зв'язку з чим ним було сплачено 750 грн., за правовою допомогою до адвоката, якому сплачено 4000 грн., крім того оплачено судовий збір в сумі 721 грн. та 8,5 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., які просив стягнути з відповідача на його користь, понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач або його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням раніше поданих представником позивача заяв, в яких просить розглянути справу за їх відсутності, з огляду на вимоги ст.ст. 157, 169 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та пояснив, що 12 лютого 2010 року близько 00-00 годин на 22 км+100м об'їзної автодороги м.Новомосковськ Дніпропетровської області сталася ДТП за участю [PERSON], який керував автомобілем МАН [NUMBER], та [PERSON], який керував автомобілем Форд Транзит [NUMBER]. Власником автомобіля МАН [NUMBER] був він, однак [PERSON], який дійсно знаходився з ним трудових відносинах та зобов'язаний виконувати обов'язки водія автомобіля з 08-00 години до 17-00 години. А враховуючи, що ДТП сталася о 00-00 годин, то відповідно він не є належним відповідачем. Більше того, його син [PERSON] на відповідній правовій підставі володів автомобілем, тому як був також зазначений у технічному паспорті на автомобіль МАН [NUMBER]. Тому вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. Крім того, підставою відшкодування шкоди позивач зазначає винуватість [PERSON] у зазначеній ДТП, посилаючись на постанову Ленінського районного суду м.Харкова у справі про адміністративне правопорушення. Слід зазначити, що ця постанова за його апеляційною скаргою була скасована та у справі прийняте рішення про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Вважає, що винним у ДТП є позивач, а тому вимоги щодо відшкодування йому шкоди є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що справа тривалий час знаходиться в суді, він вимушений був звернутися за допомогою до адвоката, а тому просив суд стягнути з позивач на його користь понесені ним у зв'язку з розглядом справи судові витрати на правову допомогу. Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд відмовити в його задоволенні. Також просив звернути увагу на те, що протокол працівниками ДАІ щодо ДТП, що мала місце 12 лютого 2010 року складений лише за наполяганням [PERSON] 19 лютого 2010 року. Позивачем отримано страхове відшкодування від НАСК ОРАНТА; розмір збитків, визначений спеціалістом за висновком № 1640 від 04.03.2010 року перевищує вартість самого автомобіля. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, надав через відповідача [PERSON] заяву з проханням справу розглядати за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи в їх сукупності приходить до висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити за наступних підстав, а саме: В судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2010 року близько 00-00 годин на 22 км+100м об'їзної автодороги м.Новомосковськ Дніпропетровської області сталася ДТП за участю [PERSON], який керував належним йому автомобілем Форд Транзит [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем МАН [NUMBER], який належав [PERSON] Зазначені транспортні засоби зазнали пошкоджень (т. 1 а.с. 8-10, 63-74). Постановою Ленінського районного суду м.Харків у справі № 3-1661/10 від 31 березня 2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та він підвергнутий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (т. 1 а.с. 8, 73). Згідно страхового акту № 439-20-ЦВ складеному страховиком НАСК «ОРАНТА» від 20 квітня 2011 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 24990 грн. (т. 1 а.с. 25), що також було підтверджено позивачем під час підготовчого судового засідання. Згідно дослідження, складеного 09.02.2011 року за заявою [PERSON] матеріальний збиток, визначений на підставі Протоколу огляду автомобіля, складеному аварійним комісаром Ярмолюк В.В., завданий власнику Форд Транзит, д/н [NUMBER],в результаті його пошкодження при ДТП, складає 63184,32грн. (т. 1 а.с. 26-30). Між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON] був укладений трудовий договір № 20040813924 від 01 грудня 2008 року, зареєстрований Ленинським РЦЗ 01.12.2008 та розірваний сторонами 29.06.2010 року за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП України і знято з реєстрації 29.06.2010 року Харківським міським ЦЗ. За умовами трудового договору працівник зобов'язаний виконувати обов'язки водія вантажного автомобіля та погрузорозгрузочні роботи та робочий день якого встановлений з 08-00 години до 17-00 години (т. 1 а.с. 80-83). Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, тому як в час коли сталася ДТП, зазначений трудовий договір не розповсюджується, тому суду не надано будь-яких доказів про те, що 12 лютого 2010 року о 00-00 годин [PERSON] на будь-якій іншій підставі керував зазначеним транспортним засобом. Крім того, будь-яких відомостей, щодо незаконного керування [PERSON] автомобілем МАН [NUMBER] в час, не передбачений трудовим договором - суду не надано. Посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON] був зазначений в технічному паспорті на автомобіль, також не можуть бути прийняті до уваги, тому як таких відомостей суду не надано. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, позивачем уточнювалися позовні вимоги, а відповідачем надавалися відповідні заперечення; сторонами подавалися докази. Крім того, за клопотанням обох сторін у справі призначалися експертизи з метою встановлення вартості відновлювального ремонту, які не були проведені з причин неоплати їх заявниками. Висновок № 1640 експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди, складений 04.03.2010 року експертом Чернецьким М.В. (т. 2 а.с.53-63) - не може бути прийнятий судом, як належний, тому як по справі не проведено будь-якої експертизи, тим більше, що позивач просить стягнути фактично витрачені кошти на ремонт автомобіля, та під час підготовчого судового засідання ним зазначено, що автомобіль відремонтований. Копія акту прийому виконаних робіт (т. 2 а.с. 52), надані позивачем на підтвердження оплати ремонтних робіт в результаті ДТП - не можуть бути прийняті до уваги, тому як всупереч вимогам ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України суду не надано доказів того, що перелік виконаних робіт по ним відповідає переліку робіт, які необхідно було виконати в результаті пошкодження в ДТП; суд не має спеціальних знань в області авто техніки, а тому позбавлений можливості на підставі наданих сторонами доказів встановити розмір відновлювального ремонту. Більше того належних доказів оплати робіт також суду не надано. В той же час під час зупинення провадження у справі, у зв'язку з призначенням експертизи, відповідачем оскаржено постанову Ленінського районного суду м.Харків від 31 березня 2010 року, та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2014 року скасовано постанову Ленінського районного суду м.Харків від 31 березня 2010 року стосовно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП, а провадження у справі у справі закрите на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 2 а.с. 200). А тому, відповідно до вимог ст.. 58, 59 ЦПК України - не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що винним у зазначеній ДТП є третя особа. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди належить відмовити в повному обсязі. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, на підставі ст..ст. 23, 1167 ЦК України відповідно до яких, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що він переніс душевні страждання у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, неможливістю його використовувати. Враховуючи, що в судовому засідання встановлено, що ДТП, що мала місце за участю автомобілів сторін сталася не з вини водія автомобіля відповідача, то в задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача та його представника на те, що з позивача підлягає стягненню сума понесених відповідачем витрат за послуги адвоката, тому як «акт списання гонорару за договором про надання правової допомоги» (т. 2 а.с. 66), не відповідає нормативним документам, що регулюють готівковий обіг в Україні, а саме: Порядку ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим Постановою правління НБУ від 02.02.95 р. №21 зі змінами та доповненнями; Інструкції про організацію роботи з готівкового обігу установами банків України, затверджено постановою правління Національного банку України від 20.06.95 р. №149 зі змінами та доповненнями; Наказу Міністерства Статистики України від 15 лютого 1996р. №51 "Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій"; Положенню (стандартом) бухгалтерського обліку 4 "Звіт про рух грошових коштів", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.03.99 р. №87; "Положенню про порядок реєстрації і застосування електронних контрольно-касових апаратів при готівкових розрахунках у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 31.12.98 р. №660 і зареєстрованим в Міністерстві юстицій України 02.03.99 р. за №131/3424. Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача та його представника на те, що з позивача підлягає стягненню сума понесених відповідачем витрат за послуги експерта, тому як по справі не проводилася судова експертиза, а відповідачем наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 345, складеного 15.01.2014 року (т. 2 а.с.67-71). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed