Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

24.02.2016 р. позивачка подала в суд указаний позов, мотивуючи вимоги наступним. Позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі з 11.02.1995 року. Від шлюбу має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, між сторонами постійно виникали конфлікти, оскільки відповідач неодноразово приходив додому в нетверезому стані та ініціював сварку; побутові проблеми, роботу по господарству, виховання дитини перекладав на плечі позивачки. Вже більше року як відповідач покинув сім'ю та виїхав на постійне місце проживання в іншу область, де співмешкає з іншою жінкою, з якою створив нову сім'ю. Неповнолітній син сторін залишився проживати з позивачкою та перебуває на її утриманні. який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Після укладення шлюбу позивачка проживала разом із відповідачем два з половиною років у будинку батьків позивачки, після чого відповідач покинув сім'ю і останні три роки дитину фактично забезпечує позивачка та її батьки. Відповідач фактично утворив іншу сім'ю, бо проживає з іншою жінкою. Протягом трьох років їх шлюб існує тільки формально. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 500 грн.. Відповідач на розгляд справи не з'явився, подавши суду письмове заперечення на позовні вимоги про стягнення аліментів в якому зазначив наступне. Позов в частині розірвання шлюбу визнав, зазначивши, що фактично проживає однією сім'єю з іншою жінкою, яка народила від нього дитину. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів заперечив повністю, пояснивши , що не має коштів на сплату аліментів, оскільки перебуває у декретній відпустці (веде догляд за дитиною), часто хворіє, живе на кошти його другої дружини. Позивачка подала суду заяву в якій вказує, що заявлений позов підтримує в повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач добровільно переказує їй кошти на утримання сина, а саме за період з 01.01.2015 року по 01.01.2016 року в середньому щомісячно в сумі 275 грн., ця сума є мізерною, недостатньою для належного матеріального забезпечення сина, оскільки вона на даний час є непрацюючою і їй одній важко утримувати дитину. Оцінивши позиції сторін , подані в справу докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з таких підстав. Пояснення і вимоги позивачки заслуговують на увагу, бо сторони спільно не живуть подружнім життям більше року, мешкають окремо, що підтверджено відповідачем, який визнав, що проживає фактично з іншою жінкою в с.Ягідне Новомосковського району Дніпропетровської області. Тому, збереження сім'ї та шлюбу сторін є неможливим. За цих підстав суд не вживає заходів для примирення сторін . У позивачки на утриманні залишився неповнолітній син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. Дитина сторін проживає разом з позивачкою, що підтверджено довідкою з сільської ради села Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області та визнано відповідачем. Позивачка просить суд присудити стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 700 грн. Відповідач з цього приводу подав суду заперечення в якому вказує, що на утримання сина добровільно надає позивачці кошти щомісячно в сумі 300 грн., є непрацюючим, перебуває у важкому матеріальному становищі, у зв'язку з чим немає можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі і просить відмовити позивачці в задоволенні цих вимог повністю. Заперечення відповідача, суд до уваги не бере, як таке що не доведено належними доказами, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Зокрема, відповідачем не подано довідки з фактичного місця проживання про те, що він є непрацюючим та перебуває у важкому матеріальному становищі, не додано підтверджень (квитанцій або платіжних доручень) про грошові перекази на ім'я позивачки. Окрім цього, заперечення відповідача спростоване письмовими поясненнями позивачки, яка вказала, що [PERSON] за період з 01.01.2015 р. по 01.01.2016 року ( за період протягом якого сторони спільне не проживають) переказав їй кошти на утримання сина на загальну суму 3300 грн., тобто по 275 грн. щомісячно за 12 місяців. Грошова допомога, яку надавав відповідач позивачці - одноразові грошові перекази, мають місце із значним відривом у часі, є нерегулярними і суми таких є значно меншими за прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку встановлений ЗУ "Про державний бюджет України на 2016 рік" (прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року становить 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень). Обов'язок, щодо утримання дитини покладено на обидвох батьків, а отже позовні вимоги щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. слід задовольнити, з огляду на вищевикладене. Позивачка не просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час і такі присуджуються, відповіно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, з дня пред'явлення позову до суду - 24.02.2016 р.. За наведених вище підстав, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю, застосувавши ст.ст. 105, 110, 112,113, 180-184, 191 СК України. Згідно вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання позову до суду про розірвання шлюбу позивачка оплатила судовий збір за ставкою встановленою ЗУ "Про судовий збір" в сумі 521,20 грн.. Судовий збір за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка не оплачувала на підставі ч.1 п.3) ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Заявлені позовні вимоги позивачкою задоволено повністю. Отже, згідно ч.1, ч.2 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути у користь позивачки судові витрати в сумі 551,20 грн., та в користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру заявлені позивачкою (про стягнення аліментів) в сумі 551,20 грн..

Outcome: approved