Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

25.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому не змінюючи підстав та мотивів уточнила та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Вченої ради Львівського державного університету внутрішніх справ (Львівського ДУВС) від 27.05.2015 року оформленого протоколом № 10, про відрахування здобувача кафедри теорії та історії держави і права [PERSON], у зв'язку з неатестацією науковим керівником та кафедрою; визнати незаконним та скасувати наказ Львівського ДУВС від 03.06.2015 року № 354 о/с, про відрахування її - здобувача кафедри теорії та історії держави і права, з докторантури та ад'юнктури Львівського ДУВС, у зв'язку з неатестацією науковим керівником та кафедрою; розірвати контракт укладений між нею та Львівським ДУВС від 25.09.2012 року №439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень"; а також стягнути з Львівського ДУВС на її користь завдані збитки у розмірі 18000 грн., три відсотка річних від суми завданих збитків у розмірі 1386 грн. 24 коп. та судові витрати у сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.09.2012р. між нею та відповідачем - Львівським ДУВС було укладено контракт за № 439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень". За даним контрактом вона оплатила Львівському ДУВС суму коштів у розмірі 18000 грн. Відповідно до укладеного контракту університет зобов'язався: здійснювати наукове керівництво та консультувати здобувача; надавати здобувачу можливість користуватися наявною в університеті бібліотекою, читальними залами, навчальною та методичною літературою, культурно-спортивною базою. Однак взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав: консультацій їй не надавалося; наявною в університеті бібліотекою, читальними залами, навчальною та методичною літературою, культурно-спортивною базою, вона не користувалася по вині відповідача. Крім цього відповідно до п. 54 "Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів" , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 р. № 309 та п. 25 Наказу Міністерства освіти і науки України "Про затвердження норми часу для планування й обліку навчальної роботи педагогічних і науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів" від 07.08.2002 № 450, на здійснення наукового керівництва щороку відводиться 25 академічних годин на одного здобувача. Проте за весь період часу, не було здійснено наукового керівництва зі сторони відповідача по справі і не було надано консультацій. У зв'язку з порушенням Львівським ДУВС нормативних вимог вищезазначеного положення та пункту 2.1 контракту від 25 вересня 2012 року № 439, листом від 15.12.2014 р. за вхідним № 288-М, вона повідомила відповідача про необхідність дострокового розірвання вищезазначеного контракту. Хоча дана вимога залишилась відповідачем без належного розгляду. Та незважаючи на вищенаведене, рішенням Вченої ради Львівського ДУВС від 27.05.15р., оформленого протоколом № 10 було вирішено, а наказом Львівського ДУВС від 03.06.15 р. за № 354 о/с її, як здобувача кафедри теорії та історії держави і права, було відраховано з докторантури та ад'юнктури, у зв'язку з неатестацією науковим керівником та кафедрою. Оскільки вважає такі дії відповідача незаконними, тому вимушена звернутись до суду та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення, такі ж як викладені в поданому до суду позові. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, давши пояснення, такі ж як викладені в долученому до справи письмовому запереченні на позов. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25.09.2012р. між позивачем - [PERSON] та відповідачем - Львівським ДУВС було укладено контракт за № 439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень" /а.с. 8-9 т. 1/. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На виконання умов вказаного контракту Наказом Львівського ДУВС від 25.09.2012 № 435 "Про прикріплення здобувачів наукового ступеня кандидата наук" [PERSON] прикріплена до кафедри теорії та історії держави і права факультету з підготовки слідчих Львівського ДУВС здобувачем для складання кандидатських іспитів та підготовки кандидатської дисертації за спеціальністю 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень, терміном до вересня 2017 року /а.с. 10 т. 1/. Даним наказом [PERSON] також призначено наукового керівника, а саме кандидата юридичних наук, доцента [PERSON] - доцента кафедри теорії та історії держави і права Львівського ДУВС підполковника міліції /а.с. 10 т. 1/. Відповідно до п. 2.3 укладеного контракту, позивач зобов'язалась: оволодівати теоретичними знаннями, практичними навичками, сучасними методами роботи і досліджень з обраної спеціальності, виконувати належним чином та у визначені строки всі види завдань, складати іспити, виконувати навчально-методичні вимоги. Своєчасно та в повному обсязі вносити плату за отриману здобувачем освітню послугу у розмірах та у строки, встановлені цим договором. Пунктом 3.2 даного контракту визначено, що розмір плати за навчання встановлюється Університетом на підставі цього договору на весь термін навчання. Вартість одного року навчання становить 6000 (шість тисяч) грн. З копій долучених до матеріалів справи квитанцій /а.с. 11-12 т. 1/ від 26.09.12 р. №181185 на суму 6000 грн., від 09.08.13р. № 4636175 на суму 2000 грн., від 20.09.13р. № 5232575 на суму 4000 грн. та від 26.09.14р. № 9765362 на суму 6000 грн. вбачається, що позивачем вчасно здійснювалась оплата за навчання. Також на виконання вимог контракту 27.02.2013р. на засіданні Вченої ради затверджено тему дисертації на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук здобувачеві кафедри теорії та історії держави і права [PERSON] "Теоретико-правові засади захисту прав дитини в Україні" за спеціальністю 12.00.01, яка була обрана позивачем за безпосередньої участі її наукового керівника, що ніким не заперечувалось в судовому засіданні. Окрім того, встановлено, що науковий керівник [PERSON], здійснював науковий аналіз та рецензування підготовлених [PERSON] до друку наукових статей і тез відповідно до плану наукового дослідження з подальшим схваленням кафедрою рішення щодо їх публікації у наукових виданнях. Так, загалом, [PERSON] опублікувала 8 статей у фахових юридичних виданнях, включених до переліку ВАК України та 8 тез доповідей на науково-практичних заходах. Що на думку суду свідчить про те, що науковий керівник позивача належним чином виконував свої зобов'язання передбаченні контрактом № 439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень". Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] також пояснив, що з позивачем познайомився у 2012 р. Він був призначений її науковим керівником. У період 2012 р. - 2014 р. [PERSON] часто приходила на кафедру , він надавав їй, як здобувачу , консультації і усно і в порядку спілкування по електронній пошті. Вона приймала активну участь у всіх наукових засіданнях кафедри. Без його рецензій вона не могла б здійснити публікацію статей у якості здобувача. Він неодноразово клопотав про обговорення на засіданні кафедри питання щодо публікації здобувачем [PERSON] статей , на які готував рецензії та щодо яких кафедрою приймалось рішення. . Всі статті, опубліковані [PERSON] стосувались теми, що досліджувалась нею в процесі підготовки до захисту дисертаційної роботи. Весною 2014 р. при спілкуванні з [PERSON] він , як науковий керівник наголосив на тому, що йому не представлено для ознайомлення хоча б частини дисертаційного дослідження. Позивач, покликаючись на авторські права, відмовилась надати йому текст дослідження. Між тим ще влітку 2014 р. , як науковий керівник позивача, він сприяв здобувачу [PERSON] у підготовці до захисту її роботи. З осені 2014 р. [PERSON] вже не відповідала на його дзвінки та повідомлення, припинила спілкування, не з»являлась на засідання кафедри. В подальшому він дізнався про те, що [PERSON] почала звертатись зі скаргами у різні інстанції. Відтак, лише в період з осені 2014 р. ним не надавались консультації здобувачу [PERSON], оскільки остання відмовлялась від спілкування з відповідачем у будь-який спосіб. Як вбачається з доповідної записки Т.в.о. начальника докторантури та ад'юнктури Фрицької О.С. /а.с. 137 т. 3/, здобувач [PERSON] працювала над своєю роботою згідно із планом дисертації, затвердженої на засіданні Вченої ради Львівського ДУВС 27.02.2013 протокол № 3. Тема дисертації - "Теоретико-правові засади захисту прав дитини в Україні". Також [PERSON] склала два кандидатські іспити - з філософії (14.05.2013) з оцінкою "добре" та з іноземної (англійської) мови (03.12.2013) з оцінкою "добре". Іноземну мову здобувач складала повторно, оскільки перший раз (16.05.2013) отримала оцінку "незадовільно". Враховуючи вищенаведене, на думку суду, сторони виконували всі свої зобов'язання , передбачені контрактом № 439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень". Голослівними, на думку суду, є твердження позивача щодо невиконання зобов»язань за контрактом з підстав того, що вона не користувалась наявною в Університеті бібліотекою, читальними залами, культурно-спортивною базою. Так, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачу було відмовлено у користуванні такими. Згідно умов контракту, укладеного сторонами, відповідач мав надати можливість здобувачу користуватись вказаними закладами, проте небажання здобувача користуватись такими не є підставою для розірвання контракту. На момент підписання контракту позивач була ознайомлена зі всіма його умовами та сама визначала в подальшому коло прав, якими мала намір скористатись. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання, передбачені контрактом № 439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01". А тому, на думку суду усе, що передбачено вищезгаданим контрактом, [PERSON] було забезпечено. Крім того суд враховує і ту обставину, що впродовж 2012-2014рр. позивач систематично вносила плату за навчання , передбачену умовами контракту. Це теж свідчить про визнання позивачем тієї обставини, що умови контракту виконуються навчальним закладом. Відтак в задоволенні позовних вимог, в частині розірвання контракту укладеного між позивачем та Львівським ДУВС від 25.09.2012р. №439 з підстав порушення стороною зобов»язань , слід відмовити. Також, суд вважає, що оплата згідно умов передбачених контрактом № 439 "Про підготовку здобувача за спеціальністю ВАК 12.00.01" збитками не є, оскільки вноситься за навчання, яке позивач фактично отримувала та не оспорювала протягом майже трьох років, до дня звернення до суду. Крім цього п. 3.5 вищезгаданого контракту, передбачено, що навіть у випадку дострокового припинення дії договору, внесена плата за надання освітньої послуги не повертається. В доповнення до наведеного вище, суд вважає, стягнення трьох відсотків річних з відповідача є також безпідставним, оскільки відповідно до умов спірного контракту №439, боргових відносин між [PERSON] та Львівським ДУВС не існувало, так як грошового зобов'язання Львівський ДУВС перед позивачем не брав. Тому в задоволенні позовних вимог, в частині стягнення з Львівського ДУВС на користь позивача, завданих збитків та трьох відсотків річних від суми завданих збитків, також слід відмовити. Проте до задоволення, на думку суду, підлягає вимога позивача в частині визнання незаконними та скасувати : рішення Вченої ради Львівського державного університету внутрішніх справ від 27.05.15 р., оформленого протоколом № 10 про відрахування здобувача кафедри теорії та історії держави і права [PERSON], у зв'язку з неатестацією науковим керівником та кафедрою та наказ Львівського державного університету внутрішніх справ від 03.06.15 р. за № 354 о/с про відрахування з докторантури та ад'юнктури [PERSON] - здобувача кафедри теорії та історії держави і права. У пункті 51 "Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 р. № 309 та у пункті 2.2. укладеного між сторонами контракту від 25.09.2012 р. № 439 наведенні вичерпні підстави для відрахування здобувачів наукового ступеня кандидата наук. Оскільки у вищенаведеному положенні та контракті відсутня підстава, за якою саме і була відрахована з докторантури та ад'юнктури [PERSON], тому позовна вимога в частині визнання незаконними та скасування рішення Вченої ради Львівського ДУВС від 27.05.15 р. та наказу від 03.06.15 р. за № 354 о/с про відрахування з докторантури та ад'юнктури [PERSON], як здобувача кафедри теорії та історії держави і права, в силу ст. 525 ЦК України та п. 4.2 укладеного між сторонами контракту підлягає до задоволення. На думку суду, прийняття таких рішень викликані конфліктною ситуацією, що виникла між сторонами. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Також в силу дії ст. 88 ЦПК України з Львівського ДУВС слід стягнути в користь держави 1378 грн. судового збору

Outcome: partial