Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів з уточненими позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості за договорами про надання траншів, що укладені в межах Рамкової Угоди № 0031 від 15.11.2007 року в сумі 2 920 236,94 грн. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов, за вимогами якого просить суд припинити правовідносини поруки та визнати договір поруки припиненим. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов, за вимогами якого просить суд припинити правовідносини поруки та визнати договір поруки припиненим. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічними позовами [PERSON] позовні вимоги, викладені в первісному позові підтримала та заперечила проти позовних вимог викладених в зустрічних позовах. Суду пояснила, що ПАТ «ПроКредит Банк» виконав свої зобов'язання перед відповідачами за первісним позовом. На підставі Рамкової угоди № 0031 від 15 листопада 2007 року, було кредитовано позичальницю [PERSON] у сумі і строки, передбачені договором, але відповідачі своїх зобов'язань по виконанню умов Рамкової угоди та договорів траншу не виконували, а саме, починаючи з 2014 року почалися просрочення по оплаті заборгованості по чотирьох траншах і незважаючи на постійну співпрацю з відповідачами, жодні договірні передсудові способи врегулювання спору, позитивних результатів не дали. Договори траншу є невід'ємною частиною Рамкової угоди, що передбачено договорами поруки. До спливу шести місяців відповідачем за зустрічним позовом було подано до суду позов про стягнення заборгованості з позивачів за зустрічним позовом. Не заперечила того, що дійсно на передане в іпотеку майно, було вчинено виконавчі написи та вони на даний час перебувають на виконанні у відділі державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Просить первісний позов задовольнити, у зустрічному відмовити. В судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічними позовами [PERSON] пояснив, що позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості по Кредитному договору, шляхом вчинення виконавчих написів про звернення стягнення на вказане вище майно, що було передане в іпотеку. Та підтвердив, що дійсно виконавчі написи по стягненню заборгованості по Рамковій угоді № 0031 перебувають на виконанні. Вважає, що задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] буд вважатись подвійним стягненням, у зв'язку з чим, заперечує проти задоволення первісного позову та підтримує зустрічні позовні вимоги. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» (найменування якого змінено на ПАТ «ПроКредит Банк») та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Рамкову угоду № 0031 (із змінами та доповненнями викладеними у Договорі № 1 від 19.09.2008 року про внесення змін до рамкової угоди), відповідно до якої, позивач за первісним позовом, на підставі: договору про надання траншу 113.42207/FW2601.184 від 29.03.2012 року, надав позичальнику фізичній особі - підприємцю [PERSON] кредитні кошти в сумі 255 000,00 грн. на строк 36 місяців зі сплатою 24% річних за користування кредитом, договору про надання траншу 1301.42927/FW2601.184 від 26.12.2012 року, надав позичальнику фізичній особі - підприємцю [PERSON] кредитні кошти в сумі 45 000,00 дол. США на строк 36 місяців зі сплатою 13% річних за користування кредитом, договору про надання траншу 1301.42928/FW2601.184 від 26.12.2012 року, надав позичальнику фізичній особі - підприємцю [PERSON] кредитні кошти в сумі 50 000,00 дол. США на строк 48 місяців зі сплатою 13% річних за користування кредитом, договору про надання траншу 1301.43160/FW2601.184 від 25.03.2013 року, надав позичальнику фізичній особі - підприємцю [PERSON] кредитні кошти в сумі 250 000,00 грн. на строк 12 місяців зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Всі разом в подальшому іменовані - «Кредитний договір» (а.с. 6-10). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачами за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] 19.09.2008 року укладено договори поруки № 2153-ДП1 та № 3508-ДП1 відповідно. В подальшому іменовані разом та кожен окремо - «Договір поруки». За умовами даних Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] поручаються перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (п. 2.1. Договору поруки) (а.с. 50-53). Також у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем за первісним позовом та [PERSON] укладено два договори іпотеки: № 0030-ІД 01, який 15.11.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3443 (із змінами та доповненнями), та № FIL.110368-ІД2, який 22.09.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3667. Відповідно до даних договорів іпотеки, [PERSON] в забезпечення зобов'язань по Кредитному договору передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: по договору іпотеки: № 0030-ІД 01: - будинок, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площа 160,5 кв.м.; - земельні ділянки, на яких розташований вищевказаний будинок, загальною площею 0,3177, що знаходиться за тією ж адресою та складаються із: земельної ділянки площею 0,0394 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування пекарні та кондитерського цеху, кадастровий номер: [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,0081 га, цільове призначення: - для будівництва і обслуговування торгової точки (кафе-магазину), кадастровий номер: [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,1196 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер: [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,1506 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських споруд, кадастровий номер: [NUMBER]; - земельна ділянка, що знаходиться за адресою: с. Старий Косів, Косівського району Івано-Франківської області, загальною площею 0,0552га, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер: [NUMBER]; - нежитлова будівля, (Магазин "[INFO]"), що знаходиться [ADDRESS]., загальною площа 80,5 кв.м. по договору іпотеки: № FIL.110368-ІД2: - нежитлова будівля (міні-пекарня і кондитерський цех), загальною площею 343,8 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 22.09.2014 року відкрито виконавче провадження № 44796960 з примусового виконання виконавчого напису № 3555, про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, згідно договору іпотеки № 0030-ІД 01 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного вище майна, задовольнити вимоги АТ "ПроКридит Банк", згідно рамкової угоди № 0030 від 15.11.2007 року та рамкової угоди № 0031 від 15.11.2007 року, а також договорів про надання траншу № 1301.42927/FW2601.184 від 26.12.2012 року, №1301.42928/FW2601.184 від 26.12.2012 року, № 1301.43160/FW2601.184 від 25.03.2013 року, № 113.42207/FW2601.184 від 29.03.2012 року на загальну суму 1 822 895,40 грн. Також свідок пояснив, що 26.09.2014 року відкрито інше виконавче провадження № 44812607 з примусового виконання виконавчого напису № 3556, про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, згідно договору іпотеки № FIL.110368-ІД2 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного вище майна, задовольнити вимоги АТ "ПроКридит Банк", згідно рамкової угоди № 0030 від 15.11.2007 року та рамкової угоди № 0031 від 15.11.2007 року, а також договорів про надання траншу № 1301.42927/FW2601.184 від 26.12.2012 року, №1301.42928/FW2601.184 від 26.12.2012 року, № 1301.43160/FW2601.184 від 25.03.2013 року, № 113.42207/FW2601.184 від 29.03.2012 року на загальну суму 1 822 895,40 грн. На даний час ці обидва виконавчі провадження перебувають на виконанні, однак ще не виконані. Суд вважає, що доводи представника фізичної особи - підприємця [PERSON] - [PERSON], щодо подвійного стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки заявлення позову кредитора після вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з позичальника є можливим, оскільки заборгованість за кредитом не погашена. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України та згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості з відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], як поручителів, оскільки позивачем за первісним позовом було пропущено строк для пред'явлення до них позову, як поручителів, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. З Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про те, що він діє протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди, належного виконання усіх зобов'язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором (п. 4.2. Договору поруки) не свідчить про те, що цим договором установлено строк дії поруки в розумінні статті 251 ЦК України, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як встановлено судом, боржник фізична особа - підприємець [PERSON] і поручителі первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 листопада 2017 року (п. 2.2. Договору поруки), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником фізичною особою - підприємцем [PERSON] кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником фізичною особою - підприємцем [PERSON] графіку погашення платежів та виникненням простроченої заборгованості за Кредитним договором кредитор (позивач за первісним позовом) набув право на односторонню зміну умов кредитного договору, а саме про повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. Адже, п.п. 8.2.2. пункту 8.2. Договору № 1 від 19.09.2008 року про внесення змін до рамкової угоди сторонами погоджено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у випадку наявності обставин вказаних п.п. 3.3.1. - 3.3.5. та/або порушення вимог п. 5.4., 9.2. Угоди. Підпунктом 9.2.2. пункту 9.2. Угоди визначено, що позичальник зобов'язаний щоразу у день настання строків погашення грошового зобов'язання забезпечувати належне їх виконання, тобто повертати кредит та сплачувати проценти відповідно до графіків, які є невід'ємними частинами договорів про надання траншу. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Разом із тим, судом встановлено, що з розрахунку заборгованості, який доданий до первинної позовної зави про стягнення заборгованості, фізичною особою - підприємцем [PERSON] по різних договорах про надання траншу в різні періоди почалося прострочення чергових місячних платежів, зокрема: - по договору про надання траншу № 113.42207/FW2601.184 від 29.03.2012 року прострочення чергового місячного платежу виникло 16.04.2012 року; - по договору про надання траншу № 1301.42927/FW2601.184 від 26.12.2012 року, прострочення чергового місячного платежу виникло 14.01.2013 року; - по договору про надання траншу №1301.42928/FW2601.184 від 26.12.2012 року, прострочення чергового місячного платежу виникло 14.01.2013 року; - по договору про надання траншу № 1301.43160/FW2601.184 від 25.03.2013 року, прострочення чергового місячного платежу виникло 14.01.2013 року. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений первинний позов у справі, виникла в боржника за період з 16 квітня 2012 року до жовтня 2014 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 14, 15, 16 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України суд вважає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором слід було пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує серед іншого і питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В даній справі ухвалою суду від 18.12.2014 року було задоволено заяву позивача за первісним позовом про забезпечення позову та накладено арешту на все майно відповідачів. Оскільки судом відмовлено в позові, щодо стягнення заборгованості по Кредитному договору з [PERSON] та [PERSON], тому є підстави для скасування заходів забезпечення позову щодо даних відповідачів. На підставі наведеного, ст.ст. 251, 252, 254, 261, 526, ч. 4 ст. 559, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved