Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: - визнати спільною сумісною власністю сторін житлового будинку по [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння; - виділити на користь позивача [PERSON] : ліжко двоспальне вартістю 2000\~грн, шафу для одягy вартістю 400 грн, шафу-пенал вартістю 800 грн., тюль ламбрекен вартістю 600 грн, диван розкладний вартістю 2000 грн, стінка шкільна вартістю 900 грн, колонки сабвуфер SYEN вартістю 1000 грн, книжкова полиця вартістю 300 грн, кухонна стінка вартістю 1500 грн, витяжка CAMERON вартістю 1500 грн, бойлер NOYA вартістю 1000 грн, автомобіль OPEL ASTRA, рік випуску 2007, реєстраційний номерний знак [NUMBER] вартістю 40\~000,00 грн, газову плиту NORD вартістю 1000 грн, диван кутовий вартістю 500 грн, дві ковдри вартість по 100\~грн, стіл з кухонного набору вартістю 300 грн, кондиціонер SATURN вартістю 3000 грн, трактор ЮМЗ вартістю 7000 грн, сівалку вартістю 35000 грн; Всього майна виділити майна на суму 99000,00 грн; - залишити відповідачеві [PERSON] в користування: стінку лакову вартістю 800\~грн, кухонний кутовий диван і дві табуретки вартість 400 грн, дзеркало в дерев`яній оправі вартістю 100 грн, насос на воду 500 грн, трактор ЮМЗ вартістю 7000 грн, автомобіль ІЖ 2715.05.01,1 випуску 1985 року, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 2000 грн, гребінка сінна вартістю 7000 грн, сівалка вартістю 35000 грн, борони вартістю 25000 грн, плуг вартістю 15000 грн, котки вартістю 8000 грн, оприскувач вартістю 15000 грн, мотоцикл ІЖ-ПЛАНЕТА вартістю 6000 грн, бетономішалка вартістю 2000 грн, бочка алюмінієва вартістю 3500 грн, станок для роботи по дереву вартістю 1500 грн, супутникова тарілка вартістю 500\~грн, скутер HONDA вартістю 1000 грн, мопед вартістю 800 грн, насосна станція вартістю 2000\~грн, бензопила вартістю 1000 грн; Всього майна на суму 105600,00 грн. В обґрунтування позову вказано, що усі вказані речі набуто [PERSON] під час перебування у шлюбі. Будинок зазнав значних покращень під час шлюбу. Із листопада 2017 року [PERSON] і [PERSON] .Якимов проживають окремо. Позивач [PERSON] у будинку не проживає. Надалі позивач змінювала позовні вимоги неодноразово шляхом їх збільшення. Наостанок позивач зменшила\~позовні вимоги і просила лише стягнути з позивача на свою користь половину вартості трьох об`єктів права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] , а саме: будинку по [ADDRESS] , вартість якого складає 412355,00 грн. Будинок залишився у володінні позивача і він у ньому зараз проживає. Половини вартості автомобіля OPEL ASTRA 2007 року випуску, вартість якого складає 145400,00 грн. Автомобіль було продано позивачем своїй матері [PERSON] . Наразі позивач користується вказаним автомобілем, але з іншим номерним знаком. Половини вартості трактора ЮМЗ, вартість якого складає 103300,00 грн і який також [PERSON] продав свої матері [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що вказані об`єкти було придбано у шлюбі сторін. Будинок зазнав значного покращення. Відповідач [PERSON] . [PERSON] без згоди і відома [PERSON] продав автомобіль і трактор своїй матері [PERSON] . Зараз\~позивач продовжує користуватися усіма трьома речами. Вартості будинку, автомобіля і трактора підтверджені оцінювачами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона\~несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК\~України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача, якщо відповідач проти позову заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які\~входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Суд неодноразово роз`яснював сторонам і їх представникам, що визначення вартості спірного майна визначається висновками експерта, у т.ч. у разі, якщо інша сторона заперечує висновки суб`єктів оціночної діяльності, які надано позивачем у справі. Однак жоден із відповідачів відповідним правом не скористався. Перешкод до цього у них не було. Ураховуючи зазначене, суд відображає позицію сторін і докази, що стосуються трьох спірних об`єктів: будинку (самочинного), легкового автомобіля і трактора. Відзивом на позов від 12.06.2018 представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечував повністю (т. 1 а.с. 66-70). Вказав, що будинок фактично придбала [PERSON] у 1997 році. Технічний паспорт складено на будинок у той час, коли [PERSON] і [PERSON] .Якимов вже спільно не проживали. [PERSON] є власником будинку і він виготовлення паспорту не замовляв. Автомобіль OPEL і трактор ЮМЗ-6АЛ належить [PERSON] . Значну частину майна [PERSON] вже привласнила собі, про що не повідомляє суд. Відзивом на позов від 08.02.2020 представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечував повністю (т. 2 а.с. 11-15). Наголошено, що будинок придбала [PERSON] і потім його подарувала [PERSON] . Будівництво проводилося без дозволів, будинок в експлуатацію не приймався, тому не набув статусу "житловий будинок". Усі\~будівельні матеріали було придбано за кошти [PERSON] і його батька. Автомобіль і трактор продані [PERSON] без згоди [PERSON] , а кошти витрачено в інтересах сім`ї, а саме на оплату навчання сина [PERSON] , його проживання у м. Полтава, харчування, проїзд тощо. У судому засіданні позивач [PERSON] зменшені позовні вимоги підтримала повністю. Позовні вимоги щодо інших речей позивача не цікавлять. Наголосила, що будинок купили під час шлюбу і він зазнав значного вдосконалення і здорожчання. Відповідач [PERSON] без згоди позивача [PERSON] продав автомобіль і трактор своїй матері [PERSON] для не розподілу їх між подружжям. [PERSON] продовжує користуватися і автомобілем, і трактором. Представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги. Зазначив, що під час перебування у шлюбі сторони придбали на ім`я відповідача садовий будинок, зареєстрували на ім`я відповідача автомобіль і трактор. Будинок мав площу 54 кв.м. а потім став площею 94,90\~кв.м. Відповідач не спростував вартості цих об`єктів у встановленому порядку, хоча мав можливість ініціювати призначення судом експертизи. Автомобіль і трактор формально переоформлені на матір. Відповідач [PERSON] . [PERSON] проти позову заперечував повністю, вказав, що [PERSON] його "пограбувала", забрала із будинку найцінніші речі без його відома і грошові кошти. Трактор складався Л.А.Якимовим 7-8 років і вже потім був зареєстрований під час шлюбу. Автомобіль був проданий і йому не належить, а гроші витрачені в інтересах сім`ї, у т.ч. на навчання сина. Представник відповідача заперечував проти позову повністю. Наголосив, що будинок не може бути поділений, оскільки не введений в експлуатацію після відповідного збільшення площі і вартості. Ділити можливо лише вартість робіт і матеріалів. Висновку будівельно-технічної експертизи немає. Вартість будинку завищено. Оцінка автомобіля і трактора проведена на момент, коли [PERSON] не був їх власником. Сторони [PERSON] і [PERSON] .Якимов визнавали і стверджували, що кожен із протилежної сторони забрав і залишив у себе більший перелік майна, аніж той, що був вказаний у їх письмових заявах по суті справи. Кожен із них і їх представників заперечував проти вартості кожної набутої ними у шлюбі речі, яка залишилася у користуванні чи володінні іншої сторони. При цьому учасниками справи було висловлене припущення, що сторона, яка залишила у себе кожну окрему річ занижувала її вартість. І навпаки завищувала вартість кожної окремої речі, що залишилася у володіння іншої сторони. Відповідач [PERSON] під час допиту як свідок, пояснила, що у 1997 році купила будинок коли її синові Л. [PERSON] було 20 років. Будинок переробляли і облаштовували до шлюбу. Документи на будинок зробили у 2003 році на сина. [PERSON] і [PERSON] разом жили приблизно 15 років із яких 12 років у спірному будинку. [PERSON] допомагала обом грішми на будинок, придбання культиватора і обприскувача. Газ у будинок проводили одночасно і з будинком [PERSON] забрала з будинку гардероб, ліжка, гарнітуру інші меблі, холодильник, морозильну камеру, тюнер, комп`ютер, пилосос тощо. Кури і свині залишалися у дворі. [PERSON] , що забрала з будинку також 2000 доларів США. [PERSON] витрат у покращенні будинку не брала. Автомобіль і трактор купували у шлюбі. Суд встановив, що 05.10.1999 [PERSON] і [PERSON] одружилися (т. 1 а.с. 10). Відповідно до даних книги погосподарського обліку Очеретуватської сільської ради станом на 01.01.2016 житловий будинок за адресою [ADDRESS] , збудований у 1927 році; має загальну площу 54 кв.м.; головою домогосподарства є [PERSON] (т. 1 а.с. 13, 14). Згідно інформаційної довідки від 12.06.2018 житловий будинок по [ADDRESS] , має загальну площу 36,5 кв.м., стіни глинобитні. Власником будинку є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2003 (т. 1 а.с. 95, 96). Згідно технічного паспорта на вказаний будинок станом на 25.10.2017 його площа складає 94,90 кв.м.; рік побудови 2002; загальна інвентаризаційна вартість будинку і господарських будівель і споруд складає 412355,00 грн (т. 1 а.с. 22). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відтак суд робить висновок, що доказів існування спірного житлового будинку саме як об`єкту цивільних прав "житловий будинок загальною площею 94,90 кв.м." немає. Вказана будівля наразі є самочинним будівництвом (має істотні відмінності у роках побудови, площі, матеріалі стін тощо), а, відтак, може перебувати у цивільному обороті та бути подільною як вартість будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час його будівництва. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 17.10.2017, власником легкового автомобіля ОРЕL ASTRA, 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Попереднє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу датоване 12.02.2015 (т. 1 а.с. 64). Листом ТСЦ МВС № 5347 від 12.12.2019 № 929 повідомлено, що вказаний автомобіль 12.02.2015 було зареєстровано за [PERSON] . 17.10.2017 автомобіль за договором купівлі-продажу було перереєстровано із [PERSON] на [PERSON] (т. 1 а.с. 221). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини від 25.10.2017 власником трактора колісного ЮМЗ-6АЛ, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Трактор складений самостійно і первинно зареєстрований 25.06.2015 (т. 1 а.с. 65). За договором № ТТ77076-77 від 25.10.2017 [PERSON] придбала вказаний трактор у [PERSON] (. 1 а.с. 226-229). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини від 25.06.2015 власником трактора колісного ЮМЗ-6АЛ, заводський номер [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] . Трактор складений самостійно і (т. 1 а.с. 225). Отже усі три спірних об`єкти було придбано під час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі між собою. Істотне покращення спірного будинку, у т.ч. щодо площі, матеріалу стін тощо відбулося під час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі. [PERSON] зареєстрував на своє ім`я спірні автомобіль і трактор, а також продав їх своїй матері [PERSON] під час перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі. Згідно звіту про оцінку майна ТОВ "Альбатрос" станом на 21.01.2020 ринкова вартість вказаного легкового автомобіля складає 145400,00 грн, а трактора 103300,00 грн (т. 2 а.с. 36-58). За змістом\~ст.79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відтак у суду немає підстав не приймати як докази технічний паспорт на спірне домоволодіння і звіт суб`єкта оціночної діяльності щодо вартості спірного автомобіля і трактора. Суд неодноразово роз`яснював право ініціювати призначення судом експертизи щодо вартості майна, проте відповідачі таким правом не скористалися. Свідок [PERSON] під час допиту у судому засіданні вказав, що брав участь у облаштуванні будинку [PERSON] , знімав очерет з даху, обливав фундамент. Коли [PERSON] одружилися у будинку було неможливо жити. Будинок "мазали" після одруження, будівлі у дворі будували також після одруження. [PERSON] чомусь не спілкувався зі своєю матір`ю [PERSON] років 10. Свідок [PERSON] . [PERSON] під час допиту у судому засіданні вказав, що у жовтні 2017 року був водієм ГАЗлі, яка перевозила речі з будинку [PERSON] . Він бачив як [PERSON] вантажила у 2 машини і виносила з будинку телевізор, пральну машину, 4 стільці, комп`ютер, тюль, штори ще щось. [PERSON] тоді дома не було. Відповідно до ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України (далі СК), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст. 61 СК, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.\~69\~СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч. 1\~ст. 71 СК). Відповідно до ч. 2\~ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України у\~\~разі поділу майна,\~\~що є у спільній сумісній власності, вважається,\~\~що частки співвласників\~ у\~\~праві спільної сумісної власності\~\~є\~\~рівними,\~\~якщо\~\~інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У\~разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя сторін [PERSON] і [PERSON] на спірні домоволодіння, автомобіль і трактор не спростовано. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При\~укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зазначені норми кореспондуються з положеннями ст. 369 ЦК України, відповідно до якої розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Таким чином, вчиняючи правочини, що передбачають наслідком розпорядження майном, яке перебуває у спільній сумісній власності, вважається, що один співвласник (чоловік) діє як від свого імені, так і від імені другого співвласника (дружини), тобто останній також є стороною договору. За таких обставин співвласник, якого в договорі представляє інший співвласник, має право порушувати питання про визнання договору недійсним. Відповідно до\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя"\~від 21\~грудня 2007\~року №\~11 (далі постанова № 11 від 21.12.2007) вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст.\~71\~СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.\~\~За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.\~\~У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~\~має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020, справа №\~214/6174/15-ц, зазначила, що із системного\~\~аналізу норм статей\~57,\~60,\~63,\~66-68,70 СК України\~вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Враховуючи те, що виділ у\~натурі частки\~ [PERSON] \~у спірному\~самочинно збудованому\~домоволодінні є\~неможливим (докази подільності і варіанти поділу судові не надано), перебування спірного самочинно збудованого домоволодіння у фактичному володінні і користуванні відповідача [PERSON] та ініціювання [PERSON] стягнення на її користь половини вартості вказаного об`єкта із залишенням його у власності [PERSON] , суд повністю задовольняє позовну вимогу [PERSON] і стягує на її користь з відповідача [PERSON] половину вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час самочинного будівництва "житлового" будинку загальною площею 94,90\~кв.м. та господарських споруд до нього за адресою [ADDRESS] у розмірі 206177,50 грн (412355,00 / 2), який є самовільним будівництвом. Також суд припиняє право власності Т.М.Якимової у спільній сумісній власності вартості будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані під час самочинного будівництва "житлового" будинку загальною площею 94,90 кв.м. та господарських споруд до нього за адресою [ADDRESS] , з дня отримання [PERSON] компенсації її частки від [PERSON] у розмірі 206177,50 грн. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] продав автомобіль і трактор [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] у жовтні 2015 року і без згоди [PERSON] . Виходячи зі змісту п. 30 Постанови № 11 від 21.12.2007 у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Велика Палата Верховного у постанові від 03.07.2019, справа № 554/8023/15-ц, зазначила, що якщо при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що\~один із них здійснив відчуження, або використав його на свій розсуд проти волі іншого\~та не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його,\~то таке майно або його вартість ураховується при поділі. Відтак суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] розпорядився легковим автомобілем і трактором, що є спільним сумісним майном подружжя, на власний розсуд, не в інтересах сім`ї, чим задоволив свої власні потреби. Автомобіль і трактор продані Л.А.Якимовим своїй матері [PERSON] без відома і згоди [PERSON] . Тому, виходячи із рівності прав подружжя за законом, суд вважає необхідним присудити до стягнення з [PERSON] на користь Т.М.Якимової 1/2 вартості спірного автомобіля 72700,00 грн (145400,00 / 2) і 1/2 вартості спірного трактора 51650,00 грн (103300,00 / 2). Представником позивача зроблено заяву про окреме звернення до суду протягом 5-ти днів із заявою щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved