Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,90 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки(на підставі договору іпотеки № HMH0GK00006843 від 02.02.2006 року) банком з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№ HMH0GK00006843 від 02.02.2006 р. в сумі 156000,97 грн. Просив виселити [PERSON] з квартири. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду з позовом до банку про визнання частково недійсним кредитного договору в частині визначення комісії у розмірі 0,55 %(880 грн.) за дострокове погашення кредиту та наступне її нарахування та стягнення як щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту. Зазначені дії банку є введенням споживача в оману. Визначення такого роду комісії суперечить вимогам законодавства ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою. В договорі не зазначена сукупна вартість кредиту. Нормативну підставу визнання п.1.1. Кредитного договору № HMH0GK00006843 від 02.02.2006 р. вказано ст..ст.203,215,216 ЦК України. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» позов підтримала та просила його задоволити; в задоволені позову [PERSON] відмовити за безпідставністю, застосувавши строк позовної давності. Реалізація іпотечного майна буде здійснена за оцінкою незалежного експерта, проведеною на момент реалізації. Представник [PERSON] позов банку заперечив та підтримав позовні вимоги щодо визнання частково недійсним кредитного договору. Заперечив можливість застосування строку позовної давності, оскільки про факт порушення прав стало відомо лише в 2013 році під час розгляду справи№686/16779/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON]про звернення стягнення, виселення таким, що підлягає задоволенню частково; позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору не підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.(ст..61 ЦПК.) Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень(ст..60 ЦПК). Судом встановлено, що 2 лютого 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № HMH0GK00006843 на суму 160 000 грн. на строк до 30.01.2026 року для придбання житла, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії, під 12 % річних. Забезпеченням виконання кредитних зобов'язань є договір іпотеки № HMH0GK00006843 від 02.02.2006 року між тими ж сторонами, предметом якого є квартира [ADDRESS], загальною площею 52,90 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. Кредитним договором п.1.1. передбачено обов'язок [PERSON] щодо сплати за користування rредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі0,55% від суми виданого кредиту комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з 2 по 7 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти(щомісячний платіж) у сумі 2660,36 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 3.11. встановлена 0% комісії за дострокове погашення кредиту. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24.02.2014 року у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення договору іпотеки спростовано твердження [PERSON] про визначення комісії у розмірі 0,55% від суми наданого кредиту як плати за дострокове погашення кредиту, оскільки визначення платежу в розмірі 0,55% від суми наданого кредиту як комісійної винагороди за надання фінансового інструменту узгоджується з умовами кредитного договору за п.1.1. [PERSON] неналежним чином виконувала кредитні зобов'язання, що стало підставою звернення банку до суду з позовом в порядку ст..1050 ЦК України. Суд не бере до уваги твердження представника [PERSON] про відсутність графіку погашення кредиту, оскільки він вказаний в п.1.1. кредитного договору. Обов'язок банку щодо надання інформації про сукупну вартість кредиту було встановлено з 05.06.2007 року відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, тоді як кредитні відносини було оформлено в лютому 2006 року. Інформація про сукупну вартість кредиту доведена до відома споживача [PERSON] відповідно до довідки банку від 18.11.2013 року, що міститься в матеріалах справи№686/16779/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим(а.с.46.) Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача(банку), істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. (п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Суду не представлено доказів та не доведено належними та допустимим доказами невідповідність п.1.1. кредитного договору в частині визначення комісії в розмірі 0,55 % вимогам законодавства. Підстави для визнання частково недійсним кредитного договору HMH0GK00006843, відповідно до ст.ст.203,215, 216, 230 ЦК України відсутні та не доведені [PERSON] та її представником. Підстави для застосування строку позовної давності відсутні, оскільки відповідно до п.28. Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За твердженням представник [PERSON], останній стало відомо лише в 2013 році під час розгляду справи№686/16779/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки припиненим про порушення її прав. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.(Лист, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 07.10.2010, "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)") Зважаючи на те, що комісія 0,55% від суми наданого кредиту за надання фінансового інструменту обумовлена кредитним договором, а отже обов'язок [PERSON] є встановленим. Після укладення кредитного договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов'язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ці зобов'язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В разі порушення зобов'язання, у відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи неналежне виконання кредитних зобов'язань [PERSON], позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку». Заборгованість [PERSON] складає 156000,97 грн., в т.ч. 117 768, 54 грн.-заборгованість за кредитом, 17105,33 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом, 12320,00 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, 8807,10 грн.-пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Вимога про усунення порушень кредитних зобов'язань, дострокове виконання, можливе звернення стягнення на майно, надсилались позивачем відповідачу у 2013 році.(ст.35 З.У. «Про іпотеку»). Відсутність реагування на звернення позивача, змусила останнього звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За поясненням представника банку ціна предмета іпотеки буде визначатись на дату проведення реалізації незалежним експертом-оцінювачем. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. За ч. 1 ст. 40 Закону «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону N 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом. (Лист, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 07.10.2010, "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)") Враховуючи викладене, суд знаходить позов в частині звернення стягнення на іпотечне майно таким, що підлягає задоволенню. Вимоги щодо виселення слід відхилити. Позовні вимоги про визнання частково недійсним кредитного договору слід відхилити.

Outcome: approved