Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до Ірпінської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 28 квітня 2015 року по справі № 752/5025/15 [PERSON], [INFO] оголошено померлою. [PERSON] на праві приватної власності належала однокімнатна квартира № 87, що знаходиться в м. Ірпінь по вул. Гостомельське шосе в будинку № 3 та підтверджується договором купівлі-продажу. Вказує, що в установленому законом порядку зверталася за прийняттям спадщини проте, 02 березня 2017 року отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що договір придбання [PERSON] квартири не посвідчено нотаріально. Просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на кватиру № 87, що знаходиться в місті Ірпінь, по вул. Гостомельське шосе в будинку № 3 у Київській області за [PERSON], і.п.н. [NUMBER]. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Ірпінської міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2001 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] в Ірпені, Київської області. На підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про торгову біржу» договір зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна». Відповідно до постанови державного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.03.2017 року № 262/02-31 відмовлено [PERSON], [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: Україна, [ADDRESS], що залишилася після померлої 23 червня 2015 року [PERSON]. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст. 2 Закону "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. На товарних\~біржах здійснюються\~біржові операції,\~які повинні\~ відповідати\~сукупності \~ вимог,\~ \~установлених ст.\~15\~ Закону\~"Про\~ товарну\~ біржу",\~згідно з\~якою угода\~вважається укладеною\~на біржі: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~ поставку\~ та\~ обмін\~ товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі;\~ б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Відповідно до ст. 42 Цивільного кодексу Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно зі ст. 47 згаданого Кодексу Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Також слід звернути увагу на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст. 40 Закону України "Про нотаріат". Враховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~ договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з\~\~роз'ясненнями Міністерства юстиції України №17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини) якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно\~ст. 47 ЦК Української РСР\~тягне недійсність договору. Відповідно до ст.1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК \~кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки, позивачкою не надано доказів того, що [ADDRESS] за життя належала [PERSON] на належній правовій підставі та позивачкою не ставиться питання про визнання договору купівлі-продажу дійсним позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Враховуючи вищевикладене в задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed