Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

28.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , посилаючись на те, що 06 березня 2017 року, приблизно о 14.00 годині, при відвідуванні квартири ним було виявлено залиття кухні, великої кімнати, коридору та санвузлу, як наслідок, відбулося заподіяння шкоди майну: залиття телевізору, з подальшим виходом із ладу, залиття килимових покриттів, залиття плит на стелі, стін та підлоги, внаслідок чого утворилися плями. В трьох житлових кімнатах, коридорі та санвузлі є сліди від протікання та плями жовтого кольору, наявне вздуття та відставання шпалер. Причиною залиття зазначено протікання вентеля на трубопроводі, що призначений для спуску повітря із системи централізованого опалення в приміщенні кухні квартири [ADDRESS] , власниками якої є відповідачі. Відповідно до експертного дослідження від 15.06.2017 р., завдана матеріальна шкода становить 30 208 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати, що складаються із вартості проведення експертизи у розмірі 4000 грн., вартості правової допомоги у розмірі 15\~000 гривень та судового збору у розмірі 640 гривень. Відповідачі позов не визнали, надали до суду письмові заперечення, вважають, що факт залиття квартири є недоведеним. У задоволенні позовної заяви просили відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін у справі, дослідивши наявні докази, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач - громадянин Сполучених Штатів Америки, є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] кі [ADDRESS] . Відповідачі є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту від 06 березня 2017 року, складеного комісією дільниці №7 ЖКС «Чорноморський», встановлено факт залиття квартири. Суд вважає цей акт недопустимим доказом, оскільки він складений з порушенням вимог до складання акту, визначених «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року, № 76. Так, відповідно до "Правил", у разі залиття квартир складається відповідний акт. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт підписується усіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку, в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). У порушення цієї вимоги акт складено за відсутності відповідачів, підписи інших необхідних осіб у акті відсутні, щодо відмови цих осіб від підпису в акті відсутнє жодне зазначення. Крім того, "Правилами" встановлено, що в акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвища, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: несанкціоноване втручання мешканців у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Правові вимоги до складання акту в повному обсязі дотримані не були. Жодних висновків щодо вини мешканців квартири [ADDRESS] акт від 06.03.2017 року не містить, обсяг необхідного ремонту та перелік пошкоджених речей не зазначено. Акт містить лише загальні формулювання, які не дають можливості встановити характер та розмір пошкоджень. Позивачем надано експертне дослідження від 15.06.2017 року, здійснене на підставі заяви Шевчука Сергія Михайловича, який представляє інтереси [PERSON] . Відповідно до дослідження завдана матеріальна шкода становить 30 208 грн. Відповідачі, не погоджуючись з експертним дослідженням, з огляду на відсутність у ньому всіх обов`язкових реквізитів, заявили клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи. З роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», вбачається, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до пункту 4.14 "Інструкції про призначення та проведення судових та експертних досліджень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). У вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384\~Кримінального кодексу України\~або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. 10 квітня 2018 року ухвалою суду клопотання відповідачів було задоволено та призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставлено питання: 1.Встановити, чи має пошкодження квартири [ADDRESS] . 2. Встановити причину та джерело залиття 06.03.2017 року квартири [ADDRESS] . Визначити вартість відновлювального ремонту квартири [ADDRESS] , на цей час, яка є необхідною для усунення причин залиття від 06.03.2017 року. Проте, листом №1-1964/6054-6057 від 19.12.2018 року судовий експерт Пушок [PERSON] . повідомила суд про неможливість проведення експертизи у зв`язку з наданням не в повному обсязі документів на клопотання експерта. Як вбачається з листа експерта №1-1964/6054-6057 від 19.12.2018 року, експертиза не була проведена у зв`язку з ненаданням документів, які знаходяться у позивача. Таким чином, експертиза не була проведена з вини позивача. 28 грудня 2018 року ухвалою суду було поновлено провадження у справі. Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд критично оцінює експертне дослідження, надане позивачем, оскільки воно було проведено не в рамках розгляду цієї цивільної справи, а експертиза, призначена у справі, не була проведена з вини позивача. Відповідно до ч. 2\~ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст.145 ЦПК України, обставини, які підлягають встановленню у справі, не входять до переліку тих, при встановленні яких призначення експертизи є обов`язковим. Крім того, позивач не довів наявність факту залиття, вини відповідачів у залитті квартири та вартість збитків. За\~ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала. Згідно зі\~ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 386\~ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~1166\~ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з ч. 2\~ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі\~\~ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, позивач мав довести факт заподіяння цієї шкоди, її розмір, протиправність поведінки її заподіювача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Перевіривши та з`ясувавши обставини справи, оцінюючи всі наявні докази у справі, досліджені у судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведенністю.

Outcome: dismissed