Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

05 червня 2015 року позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на її користь компенсацію завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди з врахуванням індексу інфляції за період з 19 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року у загальному розмірі 61894,07 гривень. Свій позов вона мотивує тим, що 20 липня 2013 року приблизно об 11 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2108, реєстраційний номер [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням батька позивачки [PERSON], що рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.286 КК України та стягнуто з НАСК "Оранта" на користь позивачки 4075 гривень матеріальної шкоди. Під час проходження подальшого лікування у приватній стоматологічній клініці ФОП [PERSON] з 19 листопада 2015 року нею було витрачено 45000 гривень та на придбання ліків 157,65 гривень і 55,45 гривень. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, надала згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача НАСК «Оранта» належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце слухання справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.91, 95, 116) до суду не зявився, не повідомив суд про поважні причини неявки. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.84). Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені норми закону, а також те, що позивачка погодилась на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановив заочне рішення). Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Саратського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року у справі № 513/332/14-к, який набрав законної сили, [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а. с. 13-16). Вказаним вироком встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної цивільної справи, а саме: 20 липня 2013 року приблизно об 11 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] з одним пасажиром, рухаючись по автодорозі Стара Царичанка Миколаївка-Новоросійська, від села [PERSON] в напрямку села Миколаївка-Новоросійська на 15 км + 50 м території Саратського району, порушивши пункти 12.1, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, перевищив безпечну швидкість руху на ділянці траси, не впорався з керуванням, унаслідок чого здійснив виїзд свого транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, з чотирма пасажирами. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля TOYOTA-AVENSIS [PERSON], згідно висновку експерта № 3855 від 26 грудня 2013 року та додаткового висновку експерта № 91 від 20 січня 2014 року, отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у виді перелому носової кістки верхньої щелепи, осколкових переломів луночкових підвищень (стінок лунок зубів) в області двох перших різців верхньої щелепи, відсутність коронок перших верхніх різців верхньої щелепи. 20 липня 2013 року її доставили до Саратської ЦРЛ, а з 22 липня по 02 серпня 2013 року та з 01 листопада по 11 листопада 2013 року вона лікувалась у відділі хірургічної стоматології Державної установи Інститут стоматології Національної академії медичних наук України, де її двічі прооперовано. Потім вона знаходилась на амбулаторному лікуванні. 15 листопада 2013 року вона лікувалась в приватній стоматологічній клініці ФОП [PERSON] Також вона тривалий час лікувалась амбулаторно та проходила реабілітацію. Внаслідок ДТП їй було ампутовано два верхніх передніх зуба, пошкоджено обличчя. 16 липня 2013 року між НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АС/5575770, строк дії договору з 17 липня 2013 року по 16 липня 2014 року. Пунктами 4,5 договору встановлено, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров'ю 100000 гривень; за шкоду, завдану майну - 50000 гривень, франшиза - 1000 гривень (а.с.35). 23 липня 2013 року [PERSON], а 10 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] надали до НАСК «Оранта» заяви про страхове відшкодування (а.с.36-38). Зазначеним вироком стягнуто на користь позивачки [PERSON] з НАСК "Оранта" 4075 гривень матеріальної шкоди, а з [PERSON] - 6000 гривень моральної шкоди (а.с.13-16). Частини 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначають, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), встановлює, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок чого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Стаття 22 Закону № 1961-IV передбачає, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, повязана з лікуванням потерпілого. Відповідно до статті 24 Закону № 1961-IV, у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Після ухвалення вироку суду позивачка продовжила лікування у приватній стоматологічній клініці ФОП [PERSON] з 19 листопада 2015 року по 04 квітня 2015 року з діагнозом: "Вторинна адентія 11, 21 зуба внаслідок травми. Імплантація 11, 21 зубів. Відновлення коронок 11, 21 зубів безметалевими коронками", за що позивачкою було сплачено 45000 гривень, що підтверджено довідкою (а.с. 10). Згідно товарного чеку № 28 від 04 квітня 2015 року ФОП [PERSON], іпн [NUMBER], позивачкою сплачено за санацію порожнини рота 1200 гривень; імплантацію зубів, відновлення коронок зубів 11,21 безметалевими коронками - 43800 гривень, а всього 45000 гривень (а.с. 83). Як видно з свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 107988, [PERSON], ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER], є фізичною особою-підприємцем (а.с.80). Згідно свідоцтву платника податків серії А № 145158 вона є платником єдиного податку. Вид господарської діяльності - стоматологична практика (а.с.79). 28 жовтня 2011 року їй видана ліцензія Міністерства охорони здоров'я України серії АГ № 603369, на право здійснення медичної практики (а.с.81). Тому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження своїх витрат на лікування зубів в розмірі 45000 гривень. Відповідно до пункту 36.2 ст.36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Ст. 992 ЦК України встановлює, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, настає лише в разі, якщо страховик прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що про прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Про вимоги позивачки в частині відшкодування витрат на лікування зубів в розмірі 45000 гривень та на придбання ліків в розмірі 213,10 гривень, відповідач дізнався лише після отримання позовної заяви з доданими документами, тобто 16 червня 2015 року (а.с.22). 22 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 45000 гривень, до якої додала відповідні документи на підтвердження цих витрат (а.с.115). Тому суд не може погодитись з доводами позивачки, що відповідач, починаючи з 19 листопада 2014 року і по травень 2015 року прострочив виконання зобовязань, встановлених договором страхування. За таких обставин у задоволенні вимог позивачки в частині стягнення 16635, 60 гривень та 45, 37 гривень (суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 19 листопада 2014 року і по травень 2015 року) належить відмовити. Частина 1 ст.60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не надано жодного належного доказу, який би підтвердив, що ліки на загальну суму 213,10 гривень (55,45 грн. + 157,65 грн. (а.с.11) були придбані нею за призначенням лікаря для лікування пошкоджених зубів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволення вимог позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на придбання ліків у загальній сумі 213 гривень 10 копійок . Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача НАСК «Оранта» на користь держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 450 гривень.

Outcome: partial