Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

30 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд за поширення недостовірної інформації у листі від 05.09.2013 року на ім'я директора Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів про вчинення ним аморального проступку в приміщенні дискотеки «Скорпіон» в смт Томашпіль 01.01.2013 року зобов'язати [PERSON] вибачитися перед ним публічно в присутності керівництва та трудового колективу Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів, стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а також покласти на останнього витрати, пов'язані з розглядом даної справи та юридичні послуги. Свої вимоги [PERSON] мотивує наступним. 1 січня 2013 року біля 04-00 години в приміщенні дискотеки «Скорпіон» [PERSON] навмисно наніс йому удар кулаком в область носа, в результаті чого позивачу були спричинені тілесні ушкодження у виді відкритого перелому кісток носа зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в області спинки носа і нижньої повіки лівого ока, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 344 від 06.02.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я. Дана інформація про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України була внесена 01.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201391029000002, після чого було розпочато досудове розслідування. В ході розслідування у зазначеному кримінальному провадженні слідчим Щербатим А.В. було винесено постанову, яким [PERSON], було визнано потерпілим. Також позивач вказує, що у кримінальному провадженні № 1201391029000003 за заявою [PERSON] відносно [PERSON], кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. [PERSON], бажаючи очорнити [PERSON] перед керівництвом Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів, де останній працює на посаді вчителя фізичного виховання, а також перед трудовим колективом школи, звернувся з листом від 05.09.2013 року, в якому зазначив, що позивач з'явився на дискотеку в стані алкогольного сп'яніння і вчинив бійку, що є аморальним проступком, а тому просив прийняти до [PERSON] необхідні міри щодо звільнення з посади вчителя відповідно до п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, тобто вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням цієї роботи. У своєму листі [PERSON] як на докази вини [PERSON] послався на матеріали кримінальних проваджень, хоча йому достовірно було відомо про закриття кримінального провадження відносно позивача та про наявність кримінального провадження відносно нього за ч.2 ст. 125 КК України. Позивач [PERSON] вважає зазначені [PERSON] факти у листі такими, що не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами вказаних вище кримінальних проваджень, зокрема, наданими копіями постанов слідчого Щербатого А.В. про визнання його потерпілим та про закриття кримінального провадження відносно позивача. Відомості, зазначені відповідачем у листі, позивач вважає такими, що очорняють його репутацію перед керівництвом та трудовим колективом школи, ганьблять його честь та гідність, підривають у людей довіру до нього. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що внаслідок зазначених вище дій [PERSON], йому заподіяні фізичні та моральні страждання, які полягають у тому, що він, ознайомившись під час проведення перевірки керівництвом відділу освіти з текстом листа, сильно перехвилювався, на роботі у нього виникли певні проблеми, колеги по роботі почали відноситися до нього зневажливо, засуджуючи його за дії, які він не вчиняв, у нього суттєво підвищився артеріальний тиск, виникли головні болі, які додалися до спричинених відповідачем тілесних ушкоджень, зокрема, ЗЧМТ-струсу головного мозку. До цього часу позивач не може вільно і повноцінно працювати, відчуває дискомфорт, у нього порушився сон і він не може жити повноцінним життям. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 5000 грн. 19 лютого 2014 року в попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON], витребувати з Томашпільського РВ УМВС України матеріали кримінального провадження, викликати в судове засідання свідків та стягнути з позивача понесені судові витрати по справі. Свої вимоги [PERSON] обгрунтував наступним. Частині 1 статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст.. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені. [PERSON] зазначає, що викладена ним в листі на ім'я дирекції Томашпільської ЗОШ інформація є достовірною, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, протоколами допиту свідків. Крім того, даний факт не заперечував і сам [PERSON], в своїх показаннях. [PERSON] вважає, що викладена ним інформація в листі, адресованому дирекції Томашпільської ЗОШ, є способом реалізації його конституційного права на звернення до відповідної посадової особи, передбачена ст. 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити в повному обсязі та доповнив, що фізичні та моральні страждання полягають у тому, що у нього виникли проблеми на роботі, колеги по роботі після вказаних вище подій почали зневажливо ставитись до нього, а саме запитують, чи завершилось вже розслідування по факту бійки, чи ні. Крім того, він не може повноцінно і вільно працювати, оскільки всі дивляться та ставляться на нього не так, як раніше, і через даний випадок на дискотеці і отриманий з цього приводу стрес у нього порушився сон, тобто він спить вночі лише кілька годин і то постійно прокидається. Через наведені обставини по теперішній час не може повноцінно жити. З приводу погіршення стану здоров'я в лікарню позивач не звертався, так як лікувала його мати в домашніх умовах, надававши необхідні таблетки. Крім того, зазначив, що відносно нього 23 травня 2013 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.. 125 ч 2 КК України. Про винесену постанову [PERSON] було відомо, після чого він 5 вересня 2013 року звернувся з вищезазначеним листом до директора школи. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, попросив їх задовольнити, оскільки факт розповсюдження [PERSON] неправдивих відомостей відносно [PERSON] у листі до директора школи доведений матеріалами справи та показами свідків Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву, попросив відмовити у задоволенні даного позову та доповнив, що він при написанні листа директору школи не мав умислу на розповсюдження неправдивої інформації відносно [PERSON] серед вчителів, учнів чи інших людей, а надіслав його лише директору школи для прийняття відповідних мір щодо [PERSON], оскільки відомості, викладені в лист, є правдиві. Крім того, йому не було відомо на момент написання листа до директора школи про постанову про закриття кримінального провадження від 23.05.2013 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що 01.01.2013 року вони були на дискотеці після святкування Нового року. На дискотеці також був [PERSON], який разом з ними на святкуванні вживав шампанське, однак в стані алкогольного сп'яніння не перебував і вів себе адекватно. Першим розпочав бійку [PERSON] Про лист, який був написаний [PERSON] до директора школи, їм стало відомо від самого [PERSON], а про наслідки розгляду того листа їм нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює в Томашпільському РВ УМВС і 01.01.2013 року перебував на дискотеці по охороні громадського порядку. Стверджує, що бачив, як першим розпочав бійку [PERSON], вдаривши [PERSON] Чи перебував [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння, сказати не може. Про звернення [PERSON]. з листом до директора школи йому стало відомо від [PERSON] Про наслідки розгляду вказаного листа йому нічого не відомо. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, оцінивши надані в справі докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Стаття 32 Конституції України кожному гарантує судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. При розгляді справ про захист ділової репутації юридичної особи, суди повинні точно та неухильно застосовувати положення Конституції України, ЦК України та інших законів. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплює право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Статтею34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття278 ЦК) тощо. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до п.15 вищезазначеної постанови, при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Згідно пункту 18 вказаної постанови, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно пункту 22 вказаної постанови, відповідно до частини другої статті 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань. Згідно зі статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, а також доводиться позивачем та визнається відповідачем, [PERSON] звернувся до директора Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів із листом-зверненням, в якому зазначив, що [PERSON], який працює вчителем в НВК Томашпільська ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназії, 1 січня 2013 року в приміщенні дискотеки «Скорпіон», перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив бійку. Підтвердження факту вчинення вищезазначеного аморального проступку [PERSON] підтверджується матеріалами кримінального провадження №12013010290000003 та № 12013010290000002. На думку відповідача, поява вчителя в громадському місці, яким безсумнівно є приміщення дискотеки, в стані алкогольного сп'яніння та вчинення ним там бійки є аморальним проступком, який не дає права [PERSON] виконувати трудові обов'язки вчителя, що потребують високої моральної чистоти і бездоганної поведінки, тому за вищевикладених обставин просив прийняти необхідні міри по звільненню [PERSON] з посади вчителя НВК Томашпільська ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназії, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 41 КЗППУ за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з провадженням цієї роботи. Вважаючи дані дії відповідача такими, що очорняють його репутацію перед керівництвом та трудовим колективом школи, ганьблять честь та гідність, підривають довіру до людей, позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Також судом встановлено, що 02.01.2013 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013010290000002 про те, що 01.01.2013 року біля 0-00 години в приміщенні дискотеки [PERSON] наніс тілесні ушкодження, а саме вдарив в область обличчя [PERSON], після чого пішов у невідомому напрямку. Також 02.01.2013 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013010290000003 про те, що 01.01.2013 року біля 04-00 години в приміщенні дискотеки [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON], після чого пішов у невідомому напрямку. За наслідками розслідування кримінального провадження №12013010290000003 слідчим Томашпільського РВ УМВС Щербатим А.В. 23 травня 2013 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження, в якій було встановлено, що 01.01.2013 року біля 04-00 години в приміщенні дискотеки «Скорпіон», що розташована в смт.Томашпіль, [PERSON] наніс легкі тілесні ушкодження [PERSON] Однак з тих підстав, що в ході проведення досудового розслідування будь-яких об'єктивних підстав вважати, що тілесні ушкодження спричинені [PERSON] міг нанести [PERSON], здобуто не було, тому постановлено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013010290000003 від 01.01.2013 року закрити у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Крім того, за наслідками розслідування кримінального провадження №12013010290000002 слідчим Томашпільського РВ УМВС Щербатим А.В. 28 лютого 2014 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження, в якій було встановлено, що 01.01.2013 року біля 04-00 години в приміщенні дискотеки «Скорпіон», що розташована в смт.Томашпіль, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, які, як він пояснив при допиті в якості потерпілого, йому наніс [PERSON] Однак з тих підстав, що достатніх доказів вини [PERSON] у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] слідством здобуто не було, тому було постановлено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№12013010290000002 за фактом отримання тілесних ушкоджень [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України, закрити в зв'язку з відсутністю складу вищевказаного злочину в діях [PERSON] Посилання [PERSON] на те, що відносно нього 23.05.2013 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.. 125 ч 2 КК України і [PERSON] після цього, знаючи про неї, написав до директора школи листа, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом встановлено і зазначено вище, в постанові від 23.05.2013 року лише зазначено про закриття кримінального провадження в зв'язку з відсутністю складу злочину передбаченого ст.. 125 ч 2 КК України, а відносно кого воно закрите, не вказано. Крім того, до суду не надано жодних доказів того, що [PERSON] було відомо про винесену постанову до того, як він написав листа директору школи і в матеріалах кримінального провадження відомості про вручення йому даної постанови чи отримання ним її копії відсутні. Факт вживання спиртних напоїв, а саме «Шампанського» [PERSON] під час святкування Нового року підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. На підставі викладеного, а також враховуючи, що [PERSON] при написанні листа про прийняття необхідних мір по звільненню [PERSON] з посади вчителя НВК Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназії за вчинення аморального проступку умислу на розповсюдження неправдивої інформації щодо [PERSON] та приниження його честі, гідності перед керівництвом школи та трудовим колективом не мав, лист від 5 вересня 2013 року [PERSON] був написаний та адресований лише директору Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів Антонишину П.В., який був відразу переданий начальнику відділу освіти Коритчуку Д., тобто до органу, який безпосередньо компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь. Вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки в такому випадку мала місце реалізація [PERSON] свого Конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. Позивач [PERSON] факт поширення недостовірної інформації відповідачем [PERSON], а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, суду не довів, тому суд вважає , що вимоги [PERSON] про захист честі і гідності задоволенню не підлягають. Крім того, суд не вправі зобов'язувати відповідача [PERSON] вибачатися перед позивачем [PERSON] публічно в присутності керівництва та трудового колективу Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї..., а також права на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода виражається у втратах немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних незаконними діями інших осіб. Згідно пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суду не доведено, а також не надано доказів про погіршення стану здоров'я позивача [PERSON] через неправомірні, як вважає останній, дії відповідача, зокрема, через те, що [PERSON] звернувся до дирекції Томашпільської ЗОШ з листом. Оцінюючи досліджені докази у відповідності до положень чинного законодавств, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, оскільки відсутні достовірні докази протиправних дій відповідача, якими порушені права позивача, принижена його честь та гідність, а тому суд вважає, що в частині позову, що стосується стягнення моральної шкоди, також необхідно відмовити. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача. На підставі наведенного,

Outcome: dismissed