Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про припинення спільної часткової власності та поділ домоволодіння між власниками, визначення порядку користування земельною ділянкою Вказував він є співвласником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та йому належить 28/50 частини будинку. Іншими співвласниками є [PERSON], [PERSON]. На даний час у нього виникла необхідність виділити в окремий об'єкт нерухомості належну йому частину із домоволодіння, але [PERSON] відмовилась від приватизації земельної ділянки у спільну сумісну власність, а тому він позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку. Змінивши свої позовні вимоги позивач остаточно просив визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудовані сарай літ. «Л» та сарай літ. «Л1» у [ADDRESS] Припинити право спільної часткової власності [PERSON]на 28/50 частини житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] виділивши та визнати право власності за [PERSON], як на об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю, з подальшою можливістю присвоїти окрему адресу без порушення його цільового призначення належну позивачу частину домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та складається з: частини житлового будинку літ. «А-1» до складу якого входять: сіни 2-1 площею 11,5 м2 ., кімната 2-2 площею 8,0 м2,коридор 2-3 площею 6,0 м2, коридор 2-3 площею 6,0 м2, кімнатою 2-4 площею 20,1 м2, кухня 2-5 площею 12,9 м2, загальною площею 58,5 м2, в тому числі житловою - 28,1 м2, літня кухня літ. «В», навіс літ. «в», навіс літ. «в1», вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Ж», гараж літ. «З», сарай літ. «Л», сарай літ. «Л-1», навіс літ. «л», огорожа №6, огорожа №9, хвіртка №10. Визначити порядок користування земельною ділянкою по вул. Військовій у м. Полтаві згідно варіанту №2 ( наближений до фактичного користування із забезпеченням належних умов експлуатації, можливістю проведення технічного огляду та ремонту) висновку №28 експертного будівельно - технічного дослідження житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] від 04.04.2018 року , виділивши [PERSON] в користування земельну ділянку площею 522 м2 або 0,0522 га.. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, про виділ частки із права спільної часткової власності. Посилалась на те, що їй належить на праві спільної часткової власності 11/50 частини домоволодіння [ADDRESS] Разом з нею співвласниками зазначеного домоволодіння є [PERSON].(28/50) та [PERSON].(11/50). Домоволодіння розташовано на земельній ділянці, яка надана їм для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0976 га. На даний час дана земельна ділянка перебуває у власності громади м. Полтави. У 2013 році всі співвласники мали бажання приватизувати земельну ділянку в спільну сумісну власність для подальшого поділу земельної ділянки та виділу частки домоволодіння в окремий об'єкт нерухомості. У 2013 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, але з того часу відсутня можливість приватизувати дану земельну ділянку, у зв'язку із непорозуміннями щодо меж користування земельною ділянкою кожного із користувачів. Уточнивши свої зустрічні позовні вимоги, остаточно просила суд в порядку поділу в натурі відповідно до Варіанту розподілу житлового будинку та надвірних будівель з відступом від ідеальної частки співвласників Висновку №29 експертного будівельно - технічного дослідження житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] від 04.04.2018 року виділити із спільної часткової власності частку у житловому будинку з господарськими будівлями, яка належить [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а саме: у будинку «А-1,а5»: кімната 1-1 площею 12,5 м2,кухня 1-2 площею 12,7 м2, кімната 1-3 площею 10,3 м2, санвузол 1-4 площею 2.9 м2. Загальна площа складає 38.4 м2, в т.ч.: житлова- 22.8 м2, надвірні будівлі : літня кухня літ. «Б1», вбиральня літ. « Д», навіс літ «ж», сарай літ. «М», навіс літ . «м», ? частини воріт огорожі , визнавши за [PERSON] право власності на 17/50 частини житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями, а також визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] згідно Варіанту №1 ( фактичне користування) висновку №29 експертно-будівельно-технічного дослідження житлового будинку літ. «А-1,а5» господарськими будівлями , що розташований по [ADDRESS] від 04.04.2018 року, виділивши [PERSON] в користування земельну ділянку [NUMBER], що складає площу 282 м2 або 0,0282 га.. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2018 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] прийнята до розгляду та вимоги зустрічної позовної заяви об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON]. [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, позовні вимоги [PERSON] він визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, позовні вимоги [PERSON] він визнав частково та зазначив,що підлягає задоволенню вимога щодо виділення із спільної часткової власності у домоволодінні в будинку літ. А-1 кімната 1-1 пл.12,5 кв.м, кухню 1-2 площею 12,7 кв.м, кімнату 1-3 площею 10,3 кв.м., санвузол 1-4 площею 2,9 кв.м., надвірні будівлі: навіс а4, сарай К, літня кухня Б1, вбиральня д, сарай М, навіс м, навіс ж,при умові залишення в спільному користуванні огорожі №8, воріт огорожі№11. Загалом земельна ділянка також розподілена, при наявності технічної можливості з урахуванням розташування об'єктів нерухомого майна, але не в якості окремої одиниці. Крім того, у випадку виділення [PERSON] частини спільного двору, який має вихід на вул. Військову, він був позбавлений єдиного виїзду та виходу з двору, що суттєво обмежує його право володіння та користування нерухомим майном. У відзиві, який надійшов до суду 26.06.2018 року, [PERSON] вказав, він не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на самочинно збудовані об'єкти - сараї літ. «Л,Л1» в домоволодінні по [ADDRESS] та виділу 28/50 частини житлового будинку в натурі у відповідності до позовної заяви. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині визначення порядку користування земельною ділянкою він заперечує, оскільки будуть порушені його права як користувача земельної ділянки. Також зазначив, що він не заперечує проти задоволення вимог щодо виділення із спільної часткової власності у домоволодінні в будинку літ. А-1 кімната 1-1 пл.12,5 кв.м, кухню 1-2 площею 12,7 кв.м, кімнату 1-3 площею 10,3 кв.м., санвузол 1-4 площею 2,9 кв.м., надвірні будівлі: навіс а4, сарай К, літня кухня Б1, вбиральня д, сарай М, навіс м, навіс ж,при умові залишення в спільному користуванні огорожі №8, воріт огорожі№11. В судовому засіданні представника позивача [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній та уточненій позовній заяві. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог не заперечував за умови визначення порядку користування земельною ділянко згідно варіанту №2 експертного дослідження. Відповідач [PERSON] та іі представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Зустрічну позовну заяву підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві та уточненнях до неї. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні та зустрічні вимоги визнала частково. Третя особа, належним чином повідомлена про день і час розгляду справи в судове засідання свого представника не направила, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 14/50 частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 квітня 2008 року та власником 14/50 даного домоволодіння на підставі договору купівлі - продажу від 20 квітня 2013 року. Власником 11/50 частини домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 березня 2006 року. Власником 11/50 частини домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 31 березня 1954 року. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10 квітня 2013 року, земельна ділянка за адресою [ADDRESS], розміром 0,0976 га є комунальною власністю міста. Також встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] збудовано самовільно сарай літ. «Л», сарай літ. «Л-1» та тераса літ. «а6», що відображено в технічному паспорті на домоволодіння від 30.03.2016 року.. Згідно повідомлення ПП ПБТІ «Інвентатизатор» від 23.12.2015 року №11854, будівництво сараю літ. Л, сараю літ.Л1 здійснене співвласником [PERSON], будівництво тераси а6 здійснене співвласником [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що будівництво сараю літ. Л, сараю літ.Л1 є самовільними, здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту . Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Як встановлено судом, сарай літ. Л, сарай літ.Л1, тераса а6, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], в експлуатацію не приймалися. При цьому обов»язковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших власників. Крім того, Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз»яснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача [PERSON] звертався до ДАБІ у Полтавській області з запитом та отримав відповідні роз»яснення, однак, відмова компетентного органу в прийнятті вищевказаних споруд в експлуатацію фактично відсутня. Крім того, звертаючись з відповідним позовом, позивачем не враховано норми ст. 186 ЦК України, яка регламентує головну річ і приналежність, зокрема те, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися відповідно до статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. N 750. А суд, здійснюючи правосуддя, суд не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. Тому суд, враховуючи положення норм ст. ст. 186, 376 ЦК України, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на самочинне будівництво та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про припинення спільної часткової власності та поділ домоволодіння між власниками та зустрічні позовні вимоги [PERSON] про виділ частки із права спільної часткової власності, суд виходить з наступного. Статтею 367 ЦК України передбачено право співвласників поділити в натурі між ними майно, що перебуває в спільній частковій власності. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Порядок виділення частини об'єкту нерухомого майна встановлений Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за №774/14041 (надалі в тексті рішення - Інструкція). Звертаючись до суду з позовом та зустрічним позовом про виділ частини жилого будинку з частиною надвірних побудов у складі наведених споруд та приміщень, позивачі не взяли до уваги наявність у спірному будинку самочинних споруд та самочинної прибудови. У встановленому законом порядку технічна інвентаризація самочинної прибудови - тераси а6, також на час розгляду справи судом сторонами не здійснена. Відповідно до п. 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Згідно пунктів 2.5. та 2.6 Інструкції при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб'єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об'єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. Після цього готується Висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1 до Інструкції), який містить такі дані: а) кому належить об'єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). Відповідний висновок, підготовлений згідно вимог даної інструкції позивач та позивачем за зустрічною позовною заявою також до справи не додано. Також, суд звертає увагу на те, що згідно висновку будівельно - технічного дослідження житлових будинків літ. А-1 з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 04.04.2018 року №28, 28/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], до складу якого входять приміщення : сіни 2-1 площею11,5 кв.м., кімната 2-2 площею 8.0 м.2, коридор 2-3 площею 6.0 м2, кімната 2-4 площею 20.1 м2, кухня 2-5 площею 12.9 м2, загальною площею 58.5 м2, в т.ч житловою 28.1м2, та також літня кухня літ. В, навіс літ. в, навіс літ. в1, вбиральня літ. Г, сарай літ. Ж, гараж літ. з, сарай літ. Л, сарай літ. Л-1, навіс літ. л, огорожа №6, огорожа №9, хвіртка №10 за технічними показниками є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, за умови визнання права власності на не зареєстрований в Департаменті ДАБІ у Полтавській області сарай літ. Л, Л1. Відповідно до висновку будівельно - технічного дослідження житлових будинків літ. А-1 з господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 04.04.2018 року№29, визначено, що [PERSON] володіє будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], що складає 17/50 частини, [PERSON] - 21/100 частини, [PERSON]- 179271/396775 частини. Тобто, експертом у висновку №29 запропоновано варіант розподілу житлового будинку та надвірних будівель з відступом від ідеальної частки співвласників. Однак, якщо фактичний порядок користування будинком та господарськими спорудами не відповідає ідеальним часткам співвласників, як мають відбутися розрахунки між співвласниками, в якому розмірі та ким зі співвласників має бути виплачена компенсація. Той факт, що існує технічна можливість виділити [PERSON] частину будинку та господарських споруд за фактичним користуванням, не є підставою для неврахування часток співвласників при вирішенні цього питання. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позову в частині позовних вимог про припинення спільної часткової власності та поділ домоволодіння між власниками Вирішуючи позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Сторони в судовому засіданні посилались на те, що земельна ділянка в розмірі 0,0976 га рішенням виконкому Полтавської міської ради №228 від 31.03.1954 року закріплена за адресою [ADDRESS], однак жодного правовстановлюючого документу не надали. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться в користуванні співвласників, державний акт на право власності чи користування не видавався. Право на земельну ділянку по [ADDRESS] співвласниками домоволодіння відповідно до норм Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не оформлено. Крім того, як вбачається з даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленому 30 березня 2016 року станом на 16 лютого 2006 року, загальна фактична площа земельної ділянки за даною адресою становить 1011 м2, з яких 36 м2 є лишками або самозахватом . Вищевикладені обставини є перешкодою для визначення порядку користування земельною ділянкою, тому приходить до висновку, про відмову в задоволенні в цій частині позовних та зустрічних позовних вимог. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог та зустрічних впозовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed