Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

20 травня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, що уточнювався 08.06.2015р., 18.08.2015р., 18.08.2015р., 20.01.2016р. у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить зобов'язати КП «Міське управління справами» провести розрахунки та сплатити заборгованість за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки за понад нормований робочий час за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки, зобов'язати КП «Міське управління справами» провести розрахунки та сплатити заборгованість згідно умов колективного договору про надбавку 50% до посадового окладу за 2013 рік у сумі 4004,82грн., зобов'язати КП «Міське управління справами» оплатити заборгованість згідно порушення кол. договору та ст.61 КЗоТ України у сумі 2718,00 грн., стягнути з КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 34315660) заборгованість за несплату за надурочні відпрацьовані часи у сумі 2172,00грн., стягнути з КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради заборгованість за зменшення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у сумі 3910,00грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача, 31.10.2014 року було звільнено з КП «Міське управління справами». Під час звільнення порушена ст.116 КЗпП. Позивач не був письмово повідомлений про нараховані суми, отримавши розрахунковий лист. 30.10.2014р., що не дало йому можливості визначити заборгованість по заробітній платі. Після звернення позивача до прокуратури Бабушкінського району міста Дніпропетровська Державною інспекцією України з питань праці в ході перевірки було встановлено порушення. З 2013 року, без будь-яких пояснень, порушуючи умови колективного договору надавати додатково надбавку до 50% посадового окладу, розмір надбавки зменшився, що і зафіксовано перевіркою. З 2006р. позивач працював черговим електромонтером по змінному графіку - доба/троє. Відповідно до колективного договору для електромонтерів встановлюється обліковий період при підсумковому обліку робочого часу. - 1 рік відповідно ст.61 КЗпП. З 2008 року по 2012 рік оплата за понад встановлений робочий час не здійснювалась, про що він дізнався в 2014 році. Позивач звернувся до директора КП щодо заборгованості. У відповіді від 26.05.2014 №30/189 йому повідомили про оплату за 2013 рік. На час звільнення оплату отримав тільки за 53 години. Оплату за попередні роки позивачу відмовили. Він звернувся до секретаря міської ради [PERSON] У відповіді за 15.07.2014 №30/262 зазначається про нарахування коштів за години відпрацьовані понад норму робочого часу. На час звільнення кошти позивач не отримав. Позивач у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON], 09.10.2006р. був прийнятий на роботу до КП Дніпропетровської міської ради «Будинки міської ради» на посаду електрик 6 розряду, що підтверджується наказом за № 60/к від 09.10.2006р. (а.с.30). 28.10.2014р. за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на [PERSON] трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно пункту З статті 40 Кодексу законів про працю України, позивач був звільнений із займаної посади 31 жовтня 2014 року, що підтверджується наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) за № 200/к від 28.10.2014р. (а.с.31). Відповідно до бухгалтерської довідки від 04.02.2015 № 30/39 розрахунок по заробітній платі у повному обсязі було зроблено 31.10.2014р. у сумі 1366,65грн. (а.с. 32). Згідно з актом про відмову електромонтера [PERSON] від отримання своєї трудової книжки від 31.10.2014р. [PERSON] категорично відмовився отримувати свою трудову книжку, не здавши зміну, покинув робоче місце (а.с. 36). Відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Будинки міської ради» від 30.11.2009р. № 05-21/31 за період з 01.01.2007 по 01.10.2009 заробітна плата нараховується за фактично відпрацьований час на підставі табелів обліку робочого часу, згідно з встановленими окладами, надбавками (а.с. 37-39). Як передбачено ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст.2 вищевказаного Закону визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат. Відповідно до ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору. Пунктами 2, 3\~ст.23 КЗпП передбачено можливість укладення трудового договору на визначений строк, що встановлюється за погодженням сторін, і на час виконання певної роботи. Такі трудові договори називаються строковими. Якщо є законні підстави, їх можна як укладати під час прийняття на роботу, так і переукладати згодом. При цьому закон не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії. Частиною першою\~ст.391 КЗпП України передбачено, що коли після закінчення строку трудового договору (п.2,3\~ст. 23 КЗпП) трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 2 "Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001р. № 260, укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом. Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. За змістом ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Проте, позивач звернувся до суду лише 20 травня 2015 року, не надав суду належних та допустимих доказів про поважність пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.233 КЗпП України. Виходячи з положень, закріплених у ст.ст.10-11 ЦПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності цивільного судочинства, якими передбачено рівні права сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення переконливості перед судом, доведеності обставин на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, розпорядження своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Враховуючи положення про загальні засади цивільного законодавства України, якими є справедливість, добросовісність та розумність, здійснення цивільних прав вільно, на власний розсуд в межах, що не допускають зловживання правом в інших формах, а також те що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заробітної плати за понаднормову роботу. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed