Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Турківського районного суду Львівської області із позовною заявою до Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди у порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . Їхній батько [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] - [INFO] . У батьків було лише двоє дітей - позивач та її покійний брат [PERSON] . Після смерті брата позивача залишилося спадкове майно - житловий будинок, будівля для худоби та окремо збудований погріб, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 56642 грн. Вищевказаний будинок було збудовано батьками позивача на законних підставах в 1965 році. Будівельний паспорт на вказаний житловий будинок не виготовлявся, оскільки не був передбачений на той час чинним законодавством, однак будинок був облікованим в погосподарських книгах Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області у відповідності до "Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року. Позивач [PERSON] являється спадкоємицею другої черги спадкування за законом після смерті свого брата, оскільки заповіту її брат не залишив. Спадкоємців першої черги спадкування немає, інших спадкоємців, в тому числі тих, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає, оскільки при житті брат був неодружений та не мав дітей. Вказаний житловий будинок належав її брату [PERSON] , оскільки після смерті їхнього батька, у володіння та управління спадковим майном в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року вступила їхня мати [PERSON] . Після смерті матері - [INFO] , брат позивача - [PERSON] , хоч і не оформив своїх спадкових прав, однак у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, тобто з їхньою матір`ю. В установленому законом порядку позивач звернулася з письмовою заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її брата, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки при житті батьки позивача та її брат вищевказаного свідоцтва не виготовили, позивач змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Хоча свідоцтво про право на спадщину позивачу не видали, фактично спадщину вона прийняла, постійно користується житловим будинком та господарськими спорудами, доглядає за ними, утримує їх в належному стані. Нікому іншому на праві приватної власності вказаний будинок не належить. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га під ОЖБ до дня смерті знаходилася в постійному користуванні брата позивача. Вказаний житловий будинок знаходиться в задовільному стані, придатний до експлуатації, відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації та чинним будівельним нормам і правилам. Спору щодо спадкового майна немає. Позивач просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорта на вказаний житловий будинок від 31.08.2017 року. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоч була належним чином судом повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у цивільній справі відповідно до закону. 15.10.2019 року позивач [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі, просить суд його задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі. У підготовче засідання представник відповідача Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області не з`явився, хоч був належним чином судом повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання у справі відповідно до закону. 15.10.2019 року на електронну пошту суду надійшов лист від сільського голови Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області Черепанина Б.М. про розгляд справи без його участі, позов визнає. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справа розглядається, на підставі ст.280 ЦПК України, заочно. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих суду. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в порядку спадкування за законом, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] після одруження з [PERSON] присвоєне прізвище " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про друження серії [NUMBER] від 06.02.1968 року. [INFO] помер рідний брат позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2017 року. Батьки позивача: [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2001 року та серії [NUMBER] від 22.01.2008 року відповідно. У батьків було лише двоє дітей - позивач та її покійний брат [PERSON] . Після смерті брата позивача залишилося спадкове майно - житловий будинок, будівля для худоби та окремо збудований погріб, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 56642 грн., що підтверджується технічним паспортом на (садибний) житловий будинок від 31.08.2017 року та довідкою про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна від 11.06.2018 року. Вищевказаний будинок було збудовано батьками позивача на законних підставах в 1965 році, що підтверджується записами в технічному паспорті, копією картки об`єкта погосподарського обліку, технічним звітом на вказаний житловий будинок, у висновку якого вказано, що житловий будинок 1965 року побудови і відповідає чинним будівельним нормам і правилам. Будівельний паспорт на вказаний житловий будинок не виготовлявся, оскільки не був передбачений на той час чинним законодавством, однак будинок був облікованим в погосподарських книгах Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області у відповідності до "Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року. Позивач [PERSON] являється спадкоємицею другої черги спадкування за законом після смерті свого брата, оскільки заповіту її брат не залишив. Спадкоємців першої черги спадкування немає, інших спадкоємців, в тому числі тих, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає, оскільки при житті брат був неодружений та не мав дітей. Вказаний житловий будинок належав її брату [PERSON] , оскільки після смерті її батька, у володіння та управління спадковим майном в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року вступила її мати [PERSON] . Після смерті матері - [INFO] , брат позивача - [PERSON] , хоч і не оформив своїх спадкових прав, однак у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, тобто з їхньою матір`ю, що підтверджується довідкою по формі спадкування №2084 від 07.11.2017 року. В установленому законом порядку позивач звернулася з письмовою заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її брата, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується постановою приватного нотаріуса Турківського нотаріального округу Федаша М.М. від 29.05.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки при житті батьки позивача та її брат вищевказаного свідоцтва не виготовили, позивач змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Хоча свідоцтво про право на спадщину позивачу не видали, фактично спадщину вона прийняла, постійно користується житловим будинком та господарськими спорудами, доглядає за ними, утримує їх в належному стані. Нікому іншому на праві приватної власності вказаний будинок не належить, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №125627928 від 30.05.2018 року. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га під ОЖБ до дня смерті знаходилася в постійному користуванні брата позивача, що підтверджується довідкою №1078 від 29.05.2018 року, виданою Верхньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області. Вказаний житловий будинок знаходиться в задовільному стані, придатний до експлуатації, відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації та чинним будівельним нормам і правилам, що підтверджується висновком у технічному звіті за результатами технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам житлового будинку на [ADDRESS] . Спору щодо спадкового майна немає. У відповідності до 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР від 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами у [ADDRESS] належав брату позивачу - [PERSON] , оскільки після смерті їхнього батька, у володіння та управління спадковим майном в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року вступила їхня мати [PERSON] . Після смерті матері - [INFO] , брат позивача - [PERSON] , хоч і не оформив своїх спадкових прав, однак у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, тобто з матір`ю, що підтверджується довідкою по формі спадкування №2084 від 07.11.2017 року. Враховуючи те, що вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстрований у Верхньовисоцькій сільській раді Турківського району Львівської області за батьком позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , то саме він являвся власником нерухомого майна за вищевказаною адресою, але при цьому не зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно в установленому законом порядку через те, що не виготовив до дня своєї смерті документи, які б підтверджувала належність йому зазначеного майна. Відповідно до ст.ст.1216, ч.1 ст.1222, ст.1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця) та позивач має право на визнання права власності в порядку спадкування за законом. Суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] фактично спадщину прийняла, вступила у володіння та управління вказаним нерухомим майном, постійно користується житловим будинком та господарськими будівлями та спорудами, доглядає за ними, утримує їх в належному стані, а тому її слід вважати такою, що спадщину прийняла та їй перейшло право власності на дане спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті брата, [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved