Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.06. 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та відповідачкою [PERSON] було укладено Кредитний договір № 849, за умовами якого, кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 145000 гривень, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 17.12. 2012 року, між первісним кредитором АКПІБ та ТзОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно якого ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, укладеними з АКПІБ. Первісний кредитор свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці кредит в сумі 145000 гривень. В свою чергу, відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов кредитного договору, в результаті чого, станом на 31.05. 2013 року, має заборгованість: за кредитом - 145000 гривень; по відсотках - 134960,20 гривень; пеня - 4990,08 гривень. У зв'язку з наведеним, просять суд стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість в сумі 284950,28 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 145000 гривень; заборгованість по відсотках - 134960,20 гривень; пеня - 4990,08 гривень. Просять стягнути з відповідачки на їх користь судовий збір в сумі 5699,01 гривень. Представник позивача Грицюк В.П., в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала. В своїх показах зазначила, що жодних грошових коштів від позичальника не отримувала, заяву про видачу їй готівки не підписувала, тому категорично заперечує свої будь-які грошові зобов'язання перед позичальником. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проаналізувавши вище наведені норми закону, суд констатує, що кредитний договір є укладеним з моменту надання кредитором та отримання позичальником кредитних коштів. У позовній заяві позивач посилається на те, що між АКПІБ, правонаступником якого є ТзОВ "Кредитні ініціативи" та відповідачкою [PERSON], 26.06.2008 року, було укладено Кредитний договір № 849, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 145000 гривень, зі сплатою відсотків, неустойки та інших платежів, у строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Підтвердженням надання первинним кредитором відповідачці коштів у сумі 145000 гривень, являється платіжне доручення про перерахування коштів відповідно до заяви відповідачки. Дані обставини, на які посилається позивач, заперечено відповідачкою з тих підстав, що жодних грошових коштів від позичальника вона не отримувала, заяву про видачу їй готівки не підписувала. На підтвердження неналежності їй підпису на заяві про видачу готівки від 27.06.2008 року, просила призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу. У відповідності до п.17 Постанови пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Враховуючи те, що для вирішення даного спору між сторонами були необхідні спеціальні знання, ухвалою суду від 01 квітня 2014 року було призначено судову судово - технічну та почеркознавчу експертизи на вирішення яких поставлено наступні питання: чи використовувалися фрагменти, а саме монтаж або відбитків печаті, підписи при ксерокопіюванні копії Заяви на видачу готівки №1 від 27 червня 2008 року; чи виконано підпис на заяві про видачу готівки від 27.06.2008 року [PERSON]; якщо підпис виконано [PERSON], то чи перебувала вона, виконуючи підпис на заяві, у незвичайному стані; чи виконано підпис [PERSON], на Заяві про видачу готівки у незвичайних умовах, під впливом збиваючих факторів; чи виконано підпис на заяві [PERSON], навмисно зміненим почерком. При цьому сторонам було роз'яснено положення ст.146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Для проведення експертиз, позивача ТзОВ «Кредитні ініціативи» було зобов'язано надати експерту оригінал заяви про видачу готівки від 27.06.2008 року № 1. Однак, дана ухвала про призначення експертизи, повернулась частково виконаною. Зокрема, згідно пункту ІІ висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиза №2488/2489 від 26 серпня 2014 року - [PERSON], питання, які стосуються встановлення особи виконавця підпису від імені [PERSON] та умов його виконання не вирішувались через відсутність оригіналу цього документа. Як встановлено, суд неодноразово звертався до позивача з письмовими вимогами, нагадуваннями про надання оригіналу вище вказаної заяви, однак такі залишилися без виконання. Позивачем проігноровано вимоги експерта про надання одного, з необхідних документів для проведення експертизи. У відповідності до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд: неподання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню, тощо. Судом достовірно встановлено, що ухвалу суду від 01.04. 2014 року, про призначення експертизи, позивач отримував, зміст клопотання експерта про необхідність надання оригіналу заяви про видачу готівки від 27.06.2008 року для проведення експертизи, позивачу відомий. З вище наведеного, суд констатує, що позивач ухилився від участі в експертизі та, таким чином, перешкодив проведенню у повному обсязі експертизи, не подавши необхідні експертам матеріали, що тягне негативні наслідки для нього як особи, що ухилилась від участі в експертизі. Враховуючи те, що позивач ухилився від участі в експертизі, суд у відповідності до ч.1 ст. 146 ЦПК України визнає той факт, що відповідачка [PERSON] не підписувала заяву про видачу готівки від 27.06.2008 року. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що відповідачка [PERSON] отримала від первинного кредитора кредит у сумі 145000 гривень, позивачем до позовної заяви не додано. Не здобуто таких доказів судом і під час розгляду справи в суді. Більше того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що первинний кредитор ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звертався до відповідачки [PERSON] з письмовими вимогами про повернення кредитних коштів. При розгляді даної цивільної справи суд керується положеннями статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved