Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, письмових пояснень позивача та пояснень його представника в судовому засіданні, в липні 2009 року працівники ПАТ КБ "Правекс-Банк" вивезли з орендованого приміщення за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, 3, що належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, все належне банку майно, крім сейфа невідомої марки. Оскільки в даному приміщенні необхідно було провести ремонт, позивач в липні 2009 року вивіз залишений сейф на зберігання. З приводу зникнення сейфу банк звернувся в міліцію, однак [PERSON] пояснив, що вивіз сейф на зберігання, оскільки він заважає робити ремонт, тому 24.07.2009 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, в якій зазначено про вказані обставини. Тому ще з липня 2009 року відповідачу було відомо, що сейф вивезений [PERSON] на зберігання. В подальшому про даний факт позивач повідомляв, коли банк пред'явив позов до господарського суду Хмельницької області про витребування майна у [PERSON] та у відзиві на апеляційну скаргу банку на рішення господарського суду Хмельницької області. Крім того, 07.08.2009 року [PERSON] направила на адресу ПАТ КБ "Правекс-Банк" лист, в якому повідомила про укладення нею 01.07.2009 року договору на зберігання сейфу з оплатою 200 гривень в місяць, а також запропонувала його забрати. Разом з тим, з метою зменшення витрат на зберіганню, вивезений сейф на зберігання ПП [PERSON] по укладеному договору не передавався, а був залишений на відповідальне зберігання ПП [PERSON], згідно укладеного договору на відповідальне зберігання майна від 15.07.2009 року з оплатою винагороди в меншому розмірі, а саме: в розмірі 150 гривень за місяць. В подальшому в липні 2015 року ПАТ КБ "Правекс-Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення сейфу і ході розгляду справи представник банку погодився на пропозицію представника позивача забрати сейф. Оскільки відповідач тривалий час не реагував на пропозицію повідомити інформацію про день та час приїзду за сейфом, не надав такої інформації і не направив належним чином уповноваженого представника для отримання сейфа із відповідального зберігання, позивач 24.11.2015 року змушений був звернутись із письмовим повідомленням до Голови Правління ПАТ КБ "Правекс-Банк". За час, що пройшов з моменту отримання повідомлення представник банку за сейфом так і не прибув. Разом з тим, щоб забезпечити можливість передачі сейфа без затримки, позивач 01.12.2015 року отримав його із відповідального зберігання. Фактично належний ПАТ КБ "Правекс-Банк" сейф знаходився на зберіганні ПП [PERSON] з 15.07.2009 року по 01.12.2015 року. У звязку із припиненням дії договору на відповідальне зберігання майна позивач здійснив оплату винагороди за весь період зберігання сейфу ПП [PERSON] з 15.07.2009 року по 01.12.2015 року в розмірі 11475 гривень. Представник позивача вважає, що [PERSON] був добросовісним володільцем належного відповідачу сейфу, оскільки з липня 2009 року банку було достовірно відомо про вивезення ним сейфу на зберігання, однак він жодного разу не звертався до нього, щоб забрати вказане майно і навіть не поцікавився умовами його зберігання. Крім того, представник зазначила, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки договором обумовлено, що оплата винагороди за зберігання сейфа здійснюється після його забрання та припинення зберігання. Так як позивач забрав сейф із зберігання 01.12.2015 року, а винагороду сплатив 04.12.2015 року, строк позовної давності слід рахувати з дня коли він поніс витрати на оплату винагороди. На підставі наведеного, посилаючись на норми ч.3 ст.390 ЦК України, представник позивача просить стягнути з ПАТ КБ "Правекс-Банк" на користь [PERSON] 11475 гривень витрат по оплаті винагороди за збереження сейфу за період з 15.07.2009 року по 01.12.2015 року, 114 гривень 75 копійок витрат по оплаті комісії за послуги банку по перерахуванню коштів, судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 2300 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що договір на відповідальне зберігання майна було укладено без дотримання вимог матеріального права, які є обов'язковими для чинності правочину. Так, [PERSON] всупереч волі банку, без погодження з ним та без жодних правових підстав розпорядився чужим майном - належним банку сейфом, уклавши договір на відповідальне зберігання майна. Однак банк не мав жодного наміру передавати належне йому майно на зберігання третім особам і така передача суперечить його волі. Воля банку полягала у отриманні майна та його використанні у своїй діяльності, про що свідчить зверненнями до господарського суду Хмельницької області та до Нетішинського міського суду Хмельницької області з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння. Представник вважає, що такі дії позивача є грубим порушенням ст.ст.316 - 321, 325 ЦК України, адже розпорядження та володіння майном банку здійснювалось третіми особами [PERSON] та ФОП [PERSON], а не його власником. Таке розпорядження та володіння сейфом суперечило волі власника майна та завдало збитків, оскільки позбавило можливості використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Ніяких повідомлень від [PERSON] до банку за весь період з 2009 року про намір повернути майно або про намір укласти договір зберігання майна не надходило. Отже, позивач незаконно забрав майно банку і без жодних правових підстав передав іншій особі на зберігання, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, представник відповідача просив застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки останній просить стягнути витрати по оплаті винагороди за збереження сейфа за період з 15.07.2009 року, тобто з порушенням загального трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, 21.12.2005 року між субєктом підприємницької діяльності [PERSON] та акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Правекс-Банк", було укладено договір оренди нежилого приміщення, що розташоване за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, 3 Хмельницької області, для розміщення та роботи відділення. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15.01.2009 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19.05.2009 року, вказаний договір визнано недійсним та зобовязано банк звільнити займане приміщення. Після звільнення ПАТ КБ "Правекс-Банк" орендованого приміщення 23.06.2009 року, банк залишив ньому металевий сейф, що також не заперечується представниками сторін. Належність сейфа відповідачу підтверджується даними видаткової накладної № ПК-0000341 від 13.03.2006 року та не оспорюється представниками сторін. Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.07.2009 року, за результатами перевірки проведеної за зверненням представника відповідача встановлено, що належний банку металевий сейф [PERSON] вивіз з приміщення за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, 3 на гараж, оскільки він заважав йому робити ремонт у вказаному приміщенні. Також встановлено, що діях [PERSON] відсутні ознаки злочину передбаченого ст.185 КК України. Як вбачається з листа від 07.08.2009 року, адресованого голові правління АКБ "Правекс-Банк", [PERSON] повідомила банк про те, що у зв'язку з необхідністю виконати роботи по демонтажу покриття підлоги та стелажів вона змушена була укласти договір на зберігання належного банку сейфа, що залишили працівники АКБ "Правекс-Банк" після звільнення належного їй та її чоловіку приміщення за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, 3. Крім того, з метою зменшення витрат по зберіганню сейфа [PERSON] запропонувала банку терміново його забрати. До вказаного листа вона долучила копію договору на зберігання майна від 01.07.2009 року. Направлення листа на адресу банку підтверджується квитанцією Укрпошти від 07.08.2009 року. Позивач та [PERSON] неодноразово повідомляли про те, що належний банку сейф був вивезений [PERSON] на зберігання з приміщення за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, 3, що підтверджується даними заяв позивача та [PERSON] адресованих господарському суду Хмельницької області в межах розгляду справи за позовом ПАТ КБ "Правекс-Банк" до фізичної особи - підприємця [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.09.2012 року встановлено, що після звільнення орендованого приміщення [PERSON] вивіз з нього на зберігання належний банку сейф. З наведеного вбачається, що відповідачу ще з липня 2009 року було відомо про те, що з приміщення за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, 3 [PERSON] вивіз на зберігання належний банку сейф. Наведені факти та обставини спростовують твердження представника відповідача про те, що банку не було відомо про місцезнаходження сейфа, а також про відсутність повідомлень про намір повернути майно. 15.07.2009 року між [PERSON] та ПП [PERSON] було укладено договір на відповідальне зберігання майна, згідно умов якого позивач передав на зберігання, а ПП [PERSON] прийняв на зберігання належний АКБ "Правек-Банк" металевий сейф, вивезений з приміщення, що розташоване в м.Нетішин проп.Курчатова, буд.3, яке орендувалось АКБ "Правек-Банк", згідно із договором оренди укладеним з ПП [PERSON] Відповідно до п.п.3, 4 вказаного договору [PERSON] зобовязався оплатити ПП [PERSON] винагороду за збереження сейфу із розрахунку 150 гривень за кожний повний місяць збереження після 15.07.2009 року безготівково на рахунок останнього в день припинення зберігання сейфа ПП [PERSON] у випадку передачі сейфа [PERSON]; на рахунок вказаний ПП [PERSON] протягом трьох днів у випадку припинення зберігання сейфа в зв'язку з його передачею представнику АКБ "Правек-Банк". Зазначено, що договір діє до оплати винагороди, узгодженої сторонами в п.4 договору. Як вбачається з даних квитанції № 14735068 від 04.12.2015 року, [PERSON] сплатив ПП [PERSON] винагороду за зберігання сейфа згідно договору від 15.07.2009 року - за весь період зберігання в розмірі 11475 гривень. Як вбачається з повідомлення від 24.11.2015 року, вимоги від 14.12.2015 року та квитанцій Украпошти про їх направлення банку, [PERSON] звертався до відповідача з пропозиціями забрати належний банку сейф та завчасно повідомити про день та час прибуття уповноваженого представника, однак уповноважений представник відповідача забрав сейф у [PERSON] лише 22.02.2016 року, що підтверджується актом прийому-передачі від 22.02.2016 року. Згідно ч.3 ст.390 ЦК України, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] був добросовісним набувачем належного банку сейфу, оскільки відповідач з липня 2009 року достовірно знаючи про те, що сейф вивезений позивачем на зберігання, жодного разу не звертався до нього з вимогою повернути сейф, а подав позов до суду про витребування майна з чужого незаконного володіння лише в липні 2015 року. Крім того, на неодноразові пропозиції позивача забрати сейф вже під час розгляду вказаного позову в суді, відповідач зробив це лише 22.02.2016 року. Оскільки позивач як добросовісний набувач належного відповідачу сейфа поніс витрати на його збереження за період з 15.07.2009 року по 01.12.2015 року в розмірі 11475 гривень, згідно договору на відповідальне зберігання майна від 15.07.2009 року, суд вважає, що вказану суму коштів слід стягнути з ПАТ КБ "Правекс-Банк" на користь [PERSON] Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення витрат по оплаті комісії за послуги банку по перерахуванню вище зазначених коштів в розмірі 114 гривень 75 копійок, оскільки останні не є витратами на зберігання майна. Що стосується строку позовної давності, на застосуванні якого наполягає представник відповідача, то суд вважає, що такий позивачем не пропущений, оскільки п.4 договору на відповідальне зберігання майна від 15.07.2009 року обумовлено внесення [PERSON] винагороди за зберігання після 15.09.2009 року безготівково на рахунок ПП [PERSON] в день припинення зберігання сейфа у випадку передачі його позивачу. [PERSON] припинив зберігання сейфа 01.12.2015 року, забравши його. Після цього, 04.12.2015 року він сплатив ПП [PERSON] винагороду за зберігання сейфа, тому на думку суду, саме з наступного дня після цієї дати почався перебіг строку позовної давності, за правилом встановленим ст.253 ЦК України. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.09.2015 року визначено мінімальний розмір заробітної плати - 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 551 гривня 20 копійок. Як вбачається з договору про надання правової допомоги № 45 від 12.09.2015 року, квитанцій до прибуткового касового ордера № 44 від 12.09.2015 року, № 6 від 26.02.2016 року, довідки про об'єм та витрачений час на надання правової допомоги до договору № 45 від 12.09.2015 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги від адвоката [PERSON] в сумі 2300 гривень, з яких: 12.09.2015 року - 20 хв. ознайомлення з позовною заявою, розяснення законодавства, що регулює правовідносини, спір щодо яких порушено в суді, 20.09.2015 року 20 хв. - ознайомлення з матеріалами справи, 27.10.2015 року - 30 хв. підготовка заперечень на позов, 29.10.2015 року 1 год. 10 хв. підготовка зустрічного позову, 29.10.2015 року - 15 хв. ознайомлення з запереченнями та додатковими поясненнями позивача, 29.10.2015 року - 25 хв. - участь в судовому засіданні, 24.11.2015 року, 08.12.2015 року - 25 хв. підготовка повідомлення про можливість передачі сейфа, 08.12.2015 року - участь в судовому засіданні, 20.01.2016 року - 20 хв. - ознайомлення з додатковими документами, 26.02.2016 року, 18.03.2016 року - участь в судових засіданнях. Згідно журналів судових засідань, адвокат брала участь в судових засіданнях 2 год. 03 хв. (29.10.2015 року - 20 хв.; 26.02.2016 року - 1 год., 18.03.2016 року - 43 хв.). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача знайомилася з матеріалами справи та готувала документи зазначені в довідці, тому витрати на правову допомогу [PERSON] сплачені з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені на 99%, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2277 гривень (2300 грн.х99:100). Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 482 гривні 33 копійки (487,2 грн.х99:100).

Outcome: approved