Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

12 березня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 004-01030-12032013, згідно якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відкрило позивачу кредитну лінію в сумі 15 тисяч гривень строком на 364 календарних дні. Під час дії кредитного договору позивачем жодного разу не були допущені затримки з погашення відсотків, комісії та основної суми боргу. 30 вересня 2013 року позивач зателефонував на «гарячу лінію» ПАТ «Дельта Банк» та дізнався, що його залишок до повного закриття кредиту складає 2817 гривень. Цього ж числа через касу відділення ПАТ «Дельта Банк», що знаходиться у м. Вінниця по вул. Першотравневій, 43, позивач сплатив кошти в сумі 2817 гривень. Проте, 03 жовтня 2013 року Банком [PERSON] нараховано платіж в сумі 975 гривень, 27 листопада 2013 року - у сумі 783 гривні. Вважаючи, що нарахування плати за обслуговування кредитного ліміту є безпідставними, позивач звернувся до суду та просить визнати його зобов'язання перед ПАТ «Дельта Банк» виконаними в повному обсязі 30 вересня 2013 року, визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» щодо здійснення внутрішньобанківських нарахувань за договором від 12 березня 2013 року з 30 вересня 2013 року та зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» видати довідку про одержання в повному обсязі виконання зобов'язання за договором від 12 березня 2013 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовну вимогу із підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання на 08 січня 2014 року та в це судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причину неявки, не направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Кожного разу відповідача було належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду справи (а.с.29, 30). Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому, справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з врахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Згідно з ст.ст. 47 і 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Так, судом встановлено, що 12 березня 2013 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 004-01030-12032013, згідно якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відкрило [PERSON] рахунок № [NUMBER] (картка Visa International та/або MasterCard Worldwide та/або ВОПС Дельта) з кредитним лімітом у сумі 15 тисяч гривень зі строком дії на 364 календарних дні (а.с. 6). Відповідно до тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Нова готівочка», затвердженого Рішенням Тарифного комітету АТ «Дельта Банк» протокол № 395 від 08 листопада 2011 року (а.с 7), що є невід'ємною складовою Договору між сторонами, держатель зобов'язувався щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, що складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, плати за обслуговування, овердрафту та процентів за овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованості минулих періодів. Із пояснень позивача в судовому засіданні та поданих ним квитанцій (а.с. 11-14) слідує, що [PERSON] з моменту укладення кредитного договору, жодного разу не допускав затримки з погашення відсотків, комісії та основної суми боргу, або інших порушень умов договору. Такий факт також не заперечується і Банком, що слідує із направленого позивачу листа № 05-1618957 від 22.10.2013 року (а.с. 9) та виписки по рахунку клієнта [PERSON] (а.с. 10). Квитанцією № 26909129 від 30 вересня 2013 року (а.с. 14) стверджуються пояснення позивача про те, що він через касу відділення ПАТ «Дельта Банк» сплатив кошти на картковий рахунок № [NUMBER] згідно договору № 004-01030-12032013 від 12.03.2013 року в сумі 2 817 гривень. Відповідач не заперечує такий факт (а.с. 9). 03 жовтня 2013 року позивачу від Банку направлено СМС-повідомлення про нарахування за договором № 004-01030-12032013 платежу в сумі 975 гривень (а.с.31). Не погоджуючись із таким нарахуванням, позивач 17 жовтня 2013 року звернувся із заявою до голови Ради Директорів АТ «Дельта Банк», у якій просив переглянути питання, щодо нарахованих відсотків 30.09.2013 року у зв'язку з тим, що попередньо він дізнався залишок до повного закриття кредиту і ним було сплачено через касу «Дельта Банку» всю названу суму готівкою (а.с. 8). Із відповіді начальника управління з розвитку комунікацій та післяпродажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки Брилова Н.М. від 22 жовтня 2013 року № 05-1618957 (а.с. 9, 10) слідує, що сплачений позивачем платіж 30.09.2013 року через касу Банку в розмірі 2817 гривень був перерахований лише 01.10.2013 року згідно внутрішньобанківського Регламенту зарахування коштів при поповненні платіжних карток та зарахований на рахунок позивача 01.10.2013 року. В зв'язку з цим, оскільки, станом на останній робочий день вересня 2013 року заборгованість не була погашена в повному обсязі, відбулися внутрішньобанківські нарахування згідно умов Договору та Тарифного пакету «Нова Готівочка». 27 листопада 2013 року позивачеві знову було нараховано платіж у сумі 783 гривні та до повного погашення кредиту позивачеві необхідно було сплатити 1335 гривень 39 копійок (а.с. 32). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу ( ст.1050 ЦК України). Відповідно до пункту 2.9. Постанови Правління Національного Банку України № 174 від 01.06.2011 року затвердженої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» Банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до п. 1.5 Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифного пакету "Нова Готівочка" затверджених Рішенням Тарифного комітету АТ "Дельта Банк" протокол № 395 від 08.11.2011 року, плата за обслуговування кредитного ліміту нараховується щомісячно, в останній робочий день поточного місяця від суми кредитного ліміту та у разі наявності заборгованості за рахунком станом на день нарахування (а.с. 7). Частина друга статті 1068 ЦК України встановлює, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Статтею 8, пунктами 8.1. та 8.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також передбачено обов'язок Банку виконати доручення клієнта, що містяться в розрахунковому документі чи документі на переказ готівки, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Як вбачається із квитанції ПАТ «Дельта Банк» № 26909129, [PERSON] вніс кошти в сумі 2817 гривень 30 вересня 2013 року, тобто в останній день строку, передбаченого кредитним договором, о 12-ій годині 07 хвилин, тобто в межах операційного дня банку. Будь-яких інших обставин відповідачем не доведено. Посилання відповідача у своєму листі (а.с. 9) на дотримання строків здійснення внутрішньобанківських переказів, передбачених п. 8.4. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не відповідають положенням п.п. 8.1. та 8.2. цієї статті, а також не узгоджуються з положеннями про засади справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у ст. 3 ЦК України. Таким чином, дії банку щодо строків здійснення внутрішньобанківських нарахувань є неправомірними, оскільки, як слідує із матеріалів справи та пояснень позивача, [PERSON] повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором та повністю погасив суму кредиту 30.09. 2013 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Відповідно до норм ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 1 ст. 531 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено, договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Таким чином і вимога про зобов'язання видати довідку про повне виконання зобов'язання є обґрунтованою, правомірною, а тому такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та п. 3 ст. 22 Закону України про "Захист прав споживачів" від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами що пов'язані з порушенням їх прав. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому підпунктом ч. 1, п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" станом на момент звернення позивача до суду.

Outcome: approved