Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

21.10.2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту батьківська та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що на початку 2005 року у нею склалися стосунки з відповідачем. З того часу і по початок жовтня 2019 року, вони спільно проживала з відповідачем, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу. [INFO] , позивач народила сина - [PERSON] , відомості про батька якого записані зі слів матері, згідно ч.1 ст.135 СК України. З часу вагітності та народження сина, відповідач визнавав себе батьком дитини, займався її доглядом та вихованням, приймав активну участь у розвитку та утриманні дитини, забезпечував її всім необхідним, дбав про її добробут, комфортні умови проживання, освіту. Але на початку жовтня місяця 2019 року, стосунки між ними погіршилися. Відповідач перестав надавати кошти на утримання сина, переїхав жити до своєї матері у село Солоне Вільнянського району. У добровільному порядку - питання про визнання свого батьківства у відношенні сина, відповідач вирішувати відмовляється, хоча до жовтня 2019 року - він завжди визнавав своє батьківство та добровільно надавав кошти на утримання. Виходячи з вище зазначеного, позивач вважає за необхідне, з метою захисту законних права та інтересів сина, звернутися до суду з даним позовом та просити суд встановити факт батьківства та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Ухвалою суду від 27.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.12.2019. Позивач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги уточнила в частині вимог про стягнення аліментів і просила суд стягнути з відповідача аліменти, починаючи з 01.01.2020 року, з підстав того, що відповідачем на теперішній погашено заборгованість за аліментами, просила суд уточненні позовні задовольнити, встановити факт батьківства [PERSON] стосовно сина [PERSON] та стягувати з нього на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.01.2020 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав заяву в якій позовні вимоги про встановлення факту батьківства і стягнення аліментів визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Зазначив, що з часу вагітності та народження сина, він визнавав себе батьком дитини, займався її доглядом та вихованням, приймав активну участь у розвитку та утриманні дитини, забезпечував її всім необхідним, дбав про її добробут, комфортні умови проживання, освіту, оскільки [PERSON] є його сином. Проти стягнення аліментів не заперечує, оскільки він має дохід і його обов`язком є утримання сина, а тому в цій частині позов також визнає. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причину відсутності суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, судом було ухвалено провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у близьких відносинах, перебували у фактичних сімейних відносинах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. З моменту народження дитини - [PERSON] [PERSON] визнавав себе батьком, утримував її та спільно з [PERSON] займалися її вихованням, хоча у свідоцтві про народження [PERSON] не вказаний батьком [PERSON] і дану обставину останні не оспорюють. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів, які підтверджують те, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , а тому позовна заява в частині визнання батьківства є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Будь-яких інших доказів, які б спростували встановлені під час розгляду даної справи обставини в судовому засіданні суду надані не були. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане 27 травня 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, вбачається , що [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжя. У графі " мати " зазначено - « [PERSON] », тобто позивач по справі. У графі "батько" - зазначено [PERSON] . Як пояснила позивач даний запис № 331 було зроблено у відповідності до вимог ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Як вище зазначено, державна реєстрація народження дитини, здійснена відповідно до частини першої ст. 135 СК України. В судовому засіданні відповідач визнав батьківство повністю та вважає, що [PERSON] дійсно є його рідним сином та пояснив, що з дня народження [PERSON] він виховує його, надає матеріальну допомогу. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач визнає себе батьком [PERSON] , [INFO] , визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині слід задовільнити, встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , громадянина України стосовно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Враховуючи матеріальне становище позивача з якою проживає дитина та відповідача, суд вважає, що розмір аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання його дитини щомісячно, відповідатиме вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони. З урахуванням тих обставин, що позов відповідач визнав і просить стягувати аліменти з 01.01.2020 року і у судовому засіданні позивач також просить про стягнення аліментів з 01.01.2020 року, з підстав сплати аліментів відповідачем до 01.01.2020 року, однак чинне законодавство не передбачає задоволення вимог на майбутнє, а тому суд вважає за необхідне визначити початком стягнення дату постановлення рішення, тобто 19.12.2019 року. Разом із тим, зазначені обставини, а саме відсутність боргу відповідача перед позивачем по сплаті аліментів станом на 01.01.2020 року, які визнані сторонами, можуть бути врегульовані під час виконавчого провадження. З урахуванням зазначеного позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved