Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

21 травня 2015 року позивачка звернулась в Верховинський районний суду із вище зазначеним позовом до відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.08.2010 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від спільного проживання у них дітей немає. Ще до реєстрації шлюбу, вони з [PERSON] з липня 2009 року проживали у фактичних шлюбних відносинах. Однак на протязі останнього року чоловік змінив своє ставлення до неї і на даний час в провадженні Верховинського районного суду знаходиться цивільна справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що вони фактично припинили шлюбні відносини, вона бажає провести поділ спільно нажитого в період шлюбу майна. За час шлюбу вони придбали, автомобіль марки "Шкода Фабіа", д.н.з. [NUMBER], який зареєстрований на її імя, орієнтованою вартістю - 200 000 грн. У звязку з тим, що вказаний автомобіль знаходиться в користуванні та володінні відповідача і він відмовляється передати їй документи на автомобіль, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, вона бажає отримати при поділі грошову компенсацію в сумі 100 000 грн. за 1/2 вартості автомобіля. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі суду пояснила, що її довірителька, перебуваючи у шлюбі із відповідачем з 28.08.2010 року до травня 2015 року, підчас шлюбу 05.07.2013 року із відповідачем придбала спільно спірний автомобіль, яким на даний час користується відповідач. До моменту придбання автомобіля відповідач керував спільним автомобілем на підставі генеральної довіреності яку видав [PERSON] 26.06.2008 року з правом зняття її із обліку, продажу та розпоряджатися автомобілем на свій розсуд.. Тому вважає, що автомобіль є їх спільним майном придбаним у шлюбу і підлягає поділу. Також вважає, що в звязку із тим, що відповідач користується автомобілем та має його в своєму розпорядження, просить стягнути із відповідача половину вартості автомобіля в розмірі 63691 грн та понесені нею судові витрати по справі. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення, суду пояснив, що в 2008 році ще до шлюбу із позивачкою він придбав автомобіль у [PERSON] за що оплатив кошти в розмірі 8000 дол. США, однак отримав довіреність на право керування транспортним засобом який він придбав. В 2013 році він перереєстрував автомобіль на позивачку так як в нього були кредити, тому вважає, що позивачка автомобілем заволоділа в нього шляхом обману, просить в позові відмовити Свідок [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні ствердили, проте, що дійсно відповідач [PERSON] користувався автомобілем давно, однак на яких умовах їм невідомо, Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши надані по справі докази, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року. Рішенням Верховинського районного суду від 21 травня 2015 року шлюб між ними розірвано. До реєстрації шлюбу спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] який в свою чергу уповноважив [PERSON] 26.06.2008 року управляти та розпоряджатися, в т.ч. з правом продажу за встановленим законом порядком, належний йому вище зазначеним транспортним засобом (а.с. 17). Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєестрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Особливість догоовору купівлі-продажу транспортного засобу встановлена ст. 34 ЗУ "Про дорожний рух" від 30.06.1993 року, "Порядком державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, ..." затвердженим постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року. Згідно вказаного "Порядку" відчуження автомобіля передбачає зняття його органами ВРЕР ДАЇ з обліку за попереднім власником та реєстрацію його на підставі заяви набувача документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу ( та супутніх документів) за новим власником (набувачем). Відповідно до пунктів 7,8 "Порядку" власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Суд вважає, що спірний автомобіль [PERSON] до реєстрації шлюбу із позивачкою [PERSON] не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за [PERSON] і заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась. Крім того, встановлено, що договір купівлі-продажу даного автомобіля в письмовому вигляді не укладався, а тому суд вважає, що [PERSON] не доведено придбання ним у встановленому законом порядку спірного автомобіля до одруження із позивачкою. В 2013 році в законному порядку спірний автомобіль згідно довіреності відповідачем знятий із обліку та зареєстрований на позивачку в передбаченому законом порядку. За час перебування у шлюбі сторони по справі придбали автомобіль марки "Шкода Фабіа", д.н.з. [NUMBER], який зареєстрований на імя позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.21). Згідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі, набувши під час шлюбу у спільну сумісну власність нерухоме майно будь-якої домовленості щодо його володіння і розпорядження не укладали. Це майно за їх взаємною згодою було оформлено та зареєстровано на позивачку. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку проведеної судової авто-товарознавчої експертизи від 03.07.2015 року загальна вартість автомобіля на день огляду складає 127 382 (сто двадцять сім тисяч триста вісімдесят дві) грн. (а.с.38-56). Таким чином, суд вважає, що вказане нерухоме майно підлягає поділу між позивачкою та відповідачем у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судові витрати понесені позивачкою підлягають стягненню із відповідача на її користь. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved