Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У позовній заяві вказав, що за наказом №85-ос від 15 травня 2019 року її було звільнено з посади контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за ст. 40 п.1 КЗпП України за скороченням чисельності та штату. Вважає звільнення незаконним з урахуванням того, що звільнення проводилось без консультації з профспілковим комітетом, а скорочення штату фактично не відбулось. Окрім того відсутня згода профспілкового комітету на її звільнення. Її повідомили про вакантні посади, разом із тим вони її не задовольняють через нерівноцінність. Просить поновити на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"та стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 146424,96 грн. Окрім вказаного просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У відзиві проти задоволення позовних вимог заперечують, пояснили, що скорочення штату проведено на підставі наказу №17/14 від 05 лютого 2019 року. Обґрунтованість скорочення визначена за результатами економічних досліджень. Також пояснили про наявність рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2019 року у справі №500\\3187/18 за позовом первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Міністерства інфраструктури України про скасування окремого доручення, яким дії з укладення договору, що потягло за собою скорочення штату контролерів визнані такими, що укладені без порушення чинного законодавства. Сповіщення працівників, посади яких скорочуються, проведено в належний термін, позивачеві були запропоновані вакантні посади, від яких позивач відмовилась. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту в судове засідання не з?явилась, повідомлена про дату, час і місце судового засідання, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У відзиві на позов вказала, що визнає позовні вимоги обгрунтованими з посиланням на те, що звільнення проведено без належних консультацій з професійним комітетом, який відмовив у наданні згоди на звільнення позивача. Вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. Долученою до матеріалів справи трудовою книжкою доведено, що за наказом №85-ос від 15 травня 2019 року позивач звільнений з посади контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за ст. 40 п.1 КЗпП України за скороченням чисельності та штату. Суд звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. Відповідно до роз?яснень п.19 постанови №9 пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами "Про практику розгляду судами трудових спорів", а також чинним законодавством визначено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Стосовно до правил п.1 ст.40 КЗпП може бути розірвано трудовий договір при відмові працівника укласти договір про повну матеріальну відповідальність з поважних причин, або коли раніше виконання обов`язків за трудовим договором не вимагало укладення договору про повну матеріальну відповідальність), а також з особою, що приймалась для заміщення відсутнього працівника, але пропрацювала більше чотирьох місяців, при поверненні цього працівника на роботу, якщо відсутня можливість переведення з її згоди на іншу роботу. В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. Долучена до матеріалів справи документація визначає створення у структурі Одеської філії ДП «АМПУ» відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про морські порти України» службу морської безпеки, до складу якої входить загін охорони морського порту, функції якого відповідають вимогам Порядку організації охорони морських та річкових портів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України за №198 від 27 березня 2013 року. Окрім того, ДП «АМПУ» забезпечує підтримку режиму перебування в морському порті із залученням сторонніх охоронних послуг на договірних засадах, що відповідає вимогам частини третьої статті 10 Закону України «Про морські порти України». Відповідно до вимог п.6.1.3 статуту підприємства воно має право за погодження з Уповноваженим органом управління відповідно до законодавства України створювати, реорганізовувати та ліквідовувати філії «адміністрації морських портів), які не мають статуту юридичної особи, наділяться майном підприємства, можуть мати окремий баланс та діють на підставі положень, які затверджуються уповноваженим органом управління, яким відповідно до вимог п.1.1 статуту визначено Міністерство інфраструктури України та який у порядку, визначеному п.9.1 вказаного статуту погоджує здійснення підприємницької діяльності філії. За наказом №298 від 11 жовтня 2017 року по Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» з метою удосконалення процесу надання охоронних послуг по охороні морських портів створено робочу групу, до складу якого увійшов представник Ізмаїльської філії. Упродовж часу роботи робочої групи прийнято висновок, який затверджено головою робочої групи 02 листопада 2017 року та погоджено виконуючим обов?язки голови ДП «АМПУ» 03 листопада 2017 року, на підставі чого винесено окреме доручення за № 69 від 04 грудня 2017 року в частині опрацювання питань та заходів щодо оптимізації чисельності та штату працівників охорони та пом?якшення несприятливих наслідків реформування у колективах служби морської безпеки. Вказаним окремим доручення визначено опрацювання проектів меморандумів щодо забезпечення відносно працівників, які підлягають вивільненню переважного права на укладення трудового договору з майбутнім переможцем закупівлі, що у свою чергу є наслідком для здійснення заходів щодо письмового інформування відповідних профспілкових організацій. Окрім вказаного, рішенням Ізмаїльского міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2019 року у справі №500\\3187/18 за позовом первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Міністерства інфраструктури України про скасування окремого доручення визначено, що в судовому засіданні сторони пояснили про знаходження в іншому суді провадження, предметом якого є визнання незаконним договору, що укладений за процедурою закупівлі послуг з підтримання режиму перебування в морському порту. Вказану обставину сторони визнавали доведеною, що у порядку, передбаченому ст. 82 ч.1 ЦПК України не підлягало доказуванню. Між тим, з часу ухвалення вказаного рішення до матеріалів справи не долучені докази про визнання договору недійсним або про його скасування. Вказаний договір 4-В-13Ф-19 від 25 січня 2019 року передбачає скорочення штату контролерів на контрольно-пропускному пункті. Вказані обставини визначають те, що реорганізація структурного підрозділу є предметом дослідження господарської діяльності порту, що у свою чергу перевірено фахівцями профільного інституту ДП «УкрНДІМФ» щодо проведення оптимізаційних заходів для підтримання режиму перебування в морському порту із залученням сторонніх охоронних послуг, про що надано висновок, який затверджений керівником ДП «УкрНДІМФ» та висновком експертного дослідження №1/05-18 від 18 червня 2018 року із визначенням наявного економічного ефекту у разі, з урахуванням предмета позову, закупівлі послуг з підтримання режиму перебування в морському порту. Наявність скорочення контролерів на контрольно-пропускному пункті підтверджено витягом із штатного розпису, введеного в дію з 16 травня 2019 року у порівнянні з витягом із штатного розпису веденого в дію з 15 травня 2019 року. Вказані обставини відсутності посади контролера на контрольно-пропускному пункті, а також відсутність переваг на залишенні на роботі позивача представник позивача в судовому засіданні визнав доведеними. Таким чином суд визнає обгрунтованим посилання відповідача про наявність скорочення штату контролерів на контрольно-пропускному пункті, з посади яких звільнено позивача. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Посилання представника третьої особи, яка не заявляє смостійнх вимог щодо предмета спору первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту на вимоги Законів України " Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та "Про зайнятість населення" про обов?язок адміністрації підприємства ініціювати проведення консультацій з профспілковим комітетом суд вважає необґрунтованим з оглядом на дії керівництва державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за наказом № 298 від 11 жовтня 2017 року про заходи з удосконалення процесу надання охоронних послуг у 1018 році в ДП "АМПУ", в якому передбачений план заходів на скорочення чисельності та штату контролерів на КПП СМБ ФІ ДП "АМПУ"(Адміністрація Ізмаїльського порту), Відповідно до п.2.1.8, 2.1.9, 2.1.10 колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"(Адміністрація Ізмаїльського морського порту) передбачені дії адміністрації порту в разі скорочень. Довідкою за № ПК-111 від 04 червня 2019 року підтверджені обставини звернення адміністрації порту до первинної профспілкової організації щодо сповіщення про членство позивача. За поданням адміністрації порту від 11 квітня 2019 року до первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту про надання згоди на звільнення профспілковим органом прийнято рішення за № 56 від 23 квітня 2019 року про відмову у наданні згоди на звільнення 15 травня 2019 року за скороченням чисельності та штату за ст. 40 п.1 КЗпП України контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки, в переліку яких вказана позивач. Підставою для відмови профспілкового комітету первинної профспілкової організації у протоколі № 56 від 23 квітня 2019 року визначені обставини, які пов?язані з порушенням ст. 10 Закону України "Про морські порти України", п. 1.3, 2.7 Галузевої угоди між міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України і спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту на 2013-2015 роки, п. 2.22 Галузевої Угоди, ст. 6 Закону України "Про охоронну діяльність, Порядку визначення переліку окремих особливо важливих об?єктів права державної власності, охорона яких здійснюється виключно державними підприємствами та організаціями та постанови Кабінету Міністрів України за № 937 від 11 листопада 2015 року "Перелік об?єктів державної та інших форм власності, охорона нерухомого майна яких здійснюється виключно органами поліції охорони на договірних засадах. Окрім вказаного визначено, що вищезазначена процедура скорочення відбувається в тому числі на підставі окремого доручення ДП "АМПУ" №29 від 04 травня 2018 року, законність якого профспілкова організація оскаржує у судовому порядку і рішення по справі судом ще не прийняте. Між тим вказані обставини досліджені судом, за результатами чого ухвалено рішення Ізмаїльского міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2019 року у справі №500\\3187/18 за позовом первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору Міністерства інфраструктури України про скасування окремого доручення. Вказаним рішенням суд визнав доведеним наявність у порядку, передбаченому законодавством України реформування загону охорони морського порту служби морської безпеки, про що Ізмаїльська філія ДП «АМПУ» листом від 08 грудня 2017 року за №2074/19/10/17 повідомила голову профспілкового організації Ізмаїльського порту з урахуванням протоколу №24 від 23 березня 2018 року спільної наради керівництва ДП «АМПУ» з представниками профспілкових організацій щодо обговорення заходів з реалізації комплексу дій, направлених на пом?якшення наслідків, пов?язаних із залученням сторонніх охоронних послуг в Одеській, Іллічівській, Ізмаїльській філіях ДП «АМПУ». З урахуванням вказаного суд визнає доведеним посилання представника відповідача про те, що звільнення відбулось через відсутність обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, у зв?язку із чим відповідач на законних підставах мав право звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Окремим дорученням за №29 від 04 травня 2018 року виконуючого обов?язки голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» доручено, зокрема начальнику Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» провести процедуру закупівлі послуг з підтримання режиму перебування в морському порту згідно ч.3 ст.10 Закону України «Про морські порти» та з урахуванням постанови кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року за №937 «Питання забезпечення охорони об?єктів державної та інших форм власності», виходячи з потреб відокремленого підрозділу. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що відповідач діє на підставі статуту та є юридичною особою державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство та у свою чергу входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Відповідно до вимог п. 2.1.13 колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на 2013-2015 роки, дії якого пролонговані на період розгляду справи в суді обов?язком адміністрації підприємства є прийняття рішення про зміни в організації виробництва та праці, скорочення чисельності працівників, ліквідації, реорганізації окремих структурних підрозділів або філії в цілому тільки за попереднім узгодженням профкому не пізніше, ніж за 3 місяці до здійснення цих заходів. Долученою до матеріалів справи документацією безумовно визначено, що скорочення штату проведено на підставі наказу №17/14 від 05 лютого 2019 року, про що позивач сповіщений. Попередження про звільнення 15 травня 2019 року визначено 05 лютого 2019 року, ознайомлення з ним позивач не оскаржує. Посилання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту на порушення з боку відповідача пунктів 2,3,4 меморандуму про взаємопорозуміння щодо працевлаштування осіб, посади яких скорочуються, суд вважає необґрунтованим у зв?язку із діями, які проведені відповідачем та не оскаржені позивачем в частині пропозиції на вакантні посади. Матеріалами справи підтверджено надання позивачеві з боку підприємства пропозицій на працевлаштування в межах підприємства та філій, від чого відповідач відмовився. Долучений до матеріалів справи акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману праці за № ОД242/1593/АВ від 01 березня 2019 року підтверджує анкетування осіб, посади яких підлягають скороченню, для визначення можливого наступного працевлаштування, що також підтверджене протоколом №1 робочої зустрічі керівництва Адміністрації Ізмаїльського морського порту та Ізмаїльського міськрайонного центра зайнятості від 13 березня 2019 року. Вказані обставини підтверджені долученими до матеріалів справи актами про відмову позивача від надання інформації та заповнення анкети від 01 лютого 2019 року та пропозиціями про переведення на посаду у період з 08 лютого 2019 року по 19 березня 2019 року, здійснення яких за ініціативою відповідача позивачем не оскаржуються. Таким чином суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог щодо поновлення на роботі, що автоматично є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати, що з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог є підставою для відмови у стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed