Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], яка настала 10.03.2018 року у м. Донецьк Донецької області, допустити негайне виконання рішення у справі. В заяві зазначила, що вона є дружиною померлого [PERSON], який помер 10.03.2018 року у м. Донецьку Донецької області, яке на даний час не підконтрольне українській владі та на якій не діють державні установи та органи влади України. Після смерті були видані довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть № 173 від 12.03.2018 року. У звязку з тим, що отримати свідоцтво про смерть у відділ державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті заявнику необхідно для вступу у спадщину та виплат повязаних із похованням. Заявник у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав, просить суд її задовольнити. Дослідивши заяву [PERSON] та матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справа про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1 "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ч.1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що 10.03.2018 року [PERSON], [INFO], помер в м. Донецьку Донецької області, факт смерті вказаної особи був зареєстрований «государственное учреждение «Центр первичной медико-санитарной помощи № 4 г. Донецка» Донецкой Народной Республики» (вказано в копії документа) 12.03.2018 року, на підставі чого видано «свідоцтво про смерть ДНР № 088007». [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 16.08.1974 року Палацом щастя м. Донецька, актовий запис № 2719. Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, свідоцтво про смерть ДНР № 088007 від 12.03.2018 року є недійсним на території України. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обовязковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі обєкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки", згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Крім того, заявником [PERSON] надано суду письмові показання свідка [PERSON], яка є дочкою заявника та померлого [PERSON] яка підтвердила факт смерті свого батька в м. Донецьку і те що він дійсно похований на кладовищі в Київському районі м. Донецька. За цих обставин, суд вважає надані заявником медичні документи як доказ смерті [PERSON], не дивлячись на те, що медична установа, яка видала ці документи, знаходиться на території м. Донецька, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. А тому, враховуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд вважає заявлені заявником вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved