Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, від шлюбу з відповідачем в них є двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Син на даний час повнолітній та навчається на денній, платній формі навчання в Тернопільському національному економічному університеті. 29.04.2016 року позивачка вийшла на роботу з декретної відпустки, але отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для забезпечення належного рівня життя дітей, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а також для забезпечення повноцінного навчання, харчування та проживання сина. Тому їй необхідна матеріальна допомога відповідача, який спроможний її надавати, оскільки є працездатним, має постійне місце роботи та стабільний заробіток. Позивачка зазначила, що вона змушена постійно просити кошти у відповідача на утримання спільних дітей, однак наданих ним коштів не вистачає, оскільки в основному заплату він витрачає на свої потреби, тому бажає, щоб аліменти стягувались по виконавчому листу. На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що за рахунок своїх доходів повністю утримує дітей, по потребі надає дружині необхідні для них кошти, купує продукти харчування, платить за навчання сина і за дитячий садок для дочки, оплачує комунальні послуги. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно свідоцтв про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно студентського квитка серії ТЕ № 10515269 та пояснень сторін, [PERSON] є студентом ІІІ курсу денної форми навчання факультету компютерних інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету. Навчається на платній основі. Термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. Як вбачається з довідки ТОВ "Епас" № 15 від 02.08.2016 року, позивачка [PERSON] щомісячно отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 1450 грн. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на допомогу припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно роз'яснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 16.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, в судовому засіданні встановлено, що на утриманні позивачки знаходиться малолітня дочка [PERSON] та повнолітній син [PERSON], який з 01.09.2014 року навчається на денній формі та платній основі у Тернопільському національному економічному університеті, самостійних доходів немає, тому позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дітей, а відповідач добровільно такої допомоги в необхідному розмірі не надає, хоча має таку можливість, працює, отримує стабільний дохід, інших аліментних зобов'язань не має. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він повністю і в необхідному обсязі утримує дітей, оскільки жодних доказів в підтвердження вказаних обставин він не надав. На підставі вищевикладеного, враховуючи обов'язок обох батьків утримувати малолітню доньку та повнолітнього сина, який продовжує навчання, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Правила розподілу судових витрат, встановлені ст.88 ЦПК України, застосовуються навіть у тому випадку, коли сума судового збору визначена за мінімальною ставкою. В силу пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про стягнення аліментів судовий збір справляється за мінімальною ставкою в розмірі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 66%, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 363 гривні 79 копійок (551,20 грн. х 66:100).

Outcome: approved