Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2016 року по 01.11.2018року . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та здійснює оплату за комунальні послуги за дану квартиру . Позивач вважає, що його права, як споживача житлово- комунальних послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води порушені відповідачем, оскільки у період з 01.05.2016 по 01.11.2018 року ціна (тариф) на ці послуги була значно завищена за рахунок включення до їхньої собівартості незаконної, економічно необґрунтованої і також завищеної ціни на природний газ.Вважав, що, йому як споживачу житлово-комунальних послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води вказані послуги в період із 01.05.2016 року по 01.11.2018 року надавалися за вартістю, до складу яких входили витрати на придбання природного газу, за ціною, визнаною рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № 826/9665/16, незаконною та економічно необґрунтованою. Ухвалою судді від 29 жовтня 2019 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін була направлена позивачу та відповідачу. 31 жовтня 2019 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі від 29 жовтня 2019 року. 19.11.2019 року у встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно частини 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, що діяв у спірний період, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Органом державного регулювання у сфері комунальних послуг відповідно до статті 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, як зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках. КП «Харківські теплові мережі" є суб`єктом природних монополій у сфері транспортування теплової енергії і суб`єктом господарювання на суміжних ринках виробництва та постачання теплової енергії. Тому тарифи на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для КП "Харківські теплові мережі'' відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" встановлює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Найбільшою складовою тарифів на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є вартість природного газу, постачання якого у зазначений у позовній заяві період перерахунку з 01.05.2016 по 01.11.2018 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, від 22.03.2017 № 187, від 19.10.2018 № 867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" здійснювала Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315 були внесені зміни у постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, у зв`язку з чим пункт 16 постанови № 758 викладений у редакції: «16. НАК "Нафтогаз України" у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів". Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № (№826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Тобто зазначеними судовими рішеннями визнана економічна необґрунтованість ціни на природний газ для виробників теплової енергії, в тому числі для КП "Харківські теплові мережі", з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, що діяла у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року. З 1 квітня 2017 року діяла ціна на природний газ, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу". Вартість природного газу, що розрахована за ціною, встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315, є складовою тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які діяли у період з 1 липня 2016 року по 30 грудня 2017 року. Ці тарифи були встановлені постановою НКРЕКП від 09.06.2016 № 1101 "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171" (період дії тарифів, встановлених постановою, з 01.07.2016 по 01.12.2016) та постановою НКРЕКП від 07.11.2016 № 1945 "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171 (Період дії тарифів, встановлених постановою, з 02.12.2016 по 30.12.2017). Тобто на момент отримання та споживання з 1 липня 2016 року по 30 грудня 2017 року позивачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ціна цих послуг була визначена за діючими тарифами, які на теперішній час не скасовані і постанови НКРЕКП про їх встановлення не визнані протиправними та нечинними ні рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року, ні будь-яким іншим судовим рішенням або нормативним актом. Позовні вимоги по справі № 641/8734/19 базуються на судовому рішенні по адміністративній справі № 826/9665/16, яким визнана протиправною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315, якою встановлена ціна на природний газ для виробників теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів. Однак даним судовим рішенням не вирішується питання визнання протиправними та нечинними постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якими встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, складовою яких є вартість природного газу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315. Визнання постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315 протиправною та нечинною з 27.04.2016 року автоматично не тягне за собою визнання протиправними та нечинними постанов НКРЕКП від 09.06.2016 № 1101 та від 07.11.2016 № 1945, якими встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, складовою яких є вартість природного газу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315. Посилання позивача на висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 757/31606/15-ц, як на підставу перерахунку вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є некоректним та помилковим, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315, якою за висновком суду встановлена економічно необґрунтована ціна на природний газ, а не тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. КП "Харківські теплові мережі" як суб`єкт господарювання при здійсненні господарської діяльності діє в межах норм чинного законодавства, в тому числі з «одержанням вимог Закону України "Про захист прав споживачів". Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води підприємство надає на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розробленого на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за тарифами, що встановлені відповідно до чинного законодавства. Для здійснення перерахунків за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у зв`язку з визнанням рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 по справі № 826/6965/16 протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 необхідно встановлення уповноваженим органом тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з урахуванням даного судового рішення та перерахунку вартості газу, придбаного КП "Харківські теплові мережі" у НАК "Нафтогаз України" за ціною, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № з 15. Після встановлення НКРЕКП тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з урахуванням меншої ціни на природний газ, ніж встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315, та перерахунку вартості газу, придбаного виробниками теплової енергії за ціною 4942 гривні за 1000 куб.м у КП "Харківські теплові мережі" будуть підстави для здійснення перерахунку вартості послуг всім споживачам м. Харкова та частини Харківської області, у тому числі і позивачу, у зв`язку з чим в позовні вимоги позивача вважали безпідставними та просили в їх задоволенні відмовити. Одночасно з відзивом на позовну заяву представник відповідача надав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій клопотав здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.11.2019 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання та в цей же день копія ухвали була направлена позивачу та відповідачу. 08.01.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив представника відповідача, в якій позивач повністю заперечує проти тверджень відповідача, висловлених у відзиві, посилаючись на те, що зміни, внесені до постанови КМУ № 758 від 01.10.2015 року постановою № 15 від 27.04.2016 року діяли в період часу з 30.04.2016 року по 01.11.2018 року. Протягом вказаного періоду, незважаючи на прийняття КМУ інших нормативно-правових актів у сфері регулювання відносин на ринку природного газу, у тому числі й згаданої відповідачем у відзиві постанови КМУ № 187 від 22.03.2017 року, гранична роздрібна ціна на газ для побутових споживачів, встановлена протиправною постановою № 315 та регульована ціна, за якою НАК «Навтогаз України» постачав природний газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню ( на рівні 4942 гривні за 1000 куб.м), не змінювалася. Постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 втратила чинність лише 01.11.2018 року у зв`язку з прийняття Урядом постанови № 867 від 19.10.2018 року. прийняття Кабінетом Міністрів України згаданої у відзиві відповідачем постанови № 187 не спричинило втрату чинності, призупинення дії та зміни змісту постанови № 315 від 27.04.2016 року. З урахуванням цього, не зважаючи на постанову № 187 від 22.03.2017 року, в період із травня 2016 року по листопад 2018 року побутовим споживачам, в тому числі і йому, природний газ поставлявся за граничною роздрібною ціною, встановленою протиправною та не чинною постановою № 315. Так само і вартість житлово-комунальной послуги з централізованого опалення у вказаний вище період розраховувалася з урахуванням ціни на газ, також визнаною судами економічно необґрунтованою. Стосовно не врегулювання ситуації з перерахунком побутовим споживачам сплачених ними сум зазначив, що не прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акту в зв`язку з ухваленням Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 04.03.2019 року та Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 08.07.2019 року по справі № 826/9665/16 не позбавляє відповідача КП «Харківські теплові мережі» від безумовного, імперативного обов`язку виконувати ці судові рішення. Також,зазначив, те що, між ним як споживачем і КП « Харківські теплові мережі» існують договірні відносини. Судами встановлено, що ціна газу, яку використовував відповідач в період дії постанови КМУ № 315,і яка сплачувалася ним, є економічно необґрунтованою. Це, на його думку, означає, що у вказаний період ним на рахунок КП « Харківські теплові мережі» здійснена значна переплата, а тому є всі підстави для здійснення перерахунку сплачених ним сум між ним та Кабінетом Міністрів України. Окрім цього, зазначив, що внаслідок прийняття КМУ постанови № 135 від 27.04.2016 року та, відповідно, необхідності здійснення перерахунку ( шляхом повернення споживачам чи зарахування сум в рахунок майбутніх періодів) сплачених споживачами сум КП « Харківські теплові мережі» завдані збитки, останні не позбавлені можливості стягувати їх в судовому порядку з Уряду. Ухвалою суду від 14.01.2020 року задоволено клопотання представника відповідача, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України», закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи. 07.02.2020 року надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України» з яких вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758 було затверджено положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Відповідно до пункту 16 постанови № 758 (в редакції, чинній на момент укладення договору та протягом строку його виконання в частині постачання, зі змінами внесеними на підставі постанови КМУ № 315 від 27.04.2016) НАК «Нафтогаз України» у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій -в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів. До змін, внесених постановою КМУ № 315 від 27.04.2016 року до постанови № 758 від 01.10.2015 року, ціна на природний газ, який постачався виробниками теплової енергії для надання послуг з централізованого опалення населенню складала 1770,74 грн. за 1000 куб.м. Між третьою особою та відповідачем в договорі ніколи не погоджувалася ціна на природний газ в розмірі 1770,74 грн. за 1000 куб.м., що фактично спростовує твердження позивача про нібито наявність підстав для застосування такої ціни до правовідносин, що фактично склались між третьою особою та відповідачем. В свою чергу рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року по справі № 826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову КМУ від 27.04.2016 року № 315. Рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року. Верховним судом відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами Кабінету Міністрів України, НАК « Нафтогаз України», Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року по справі № 826/9665/16. Окружний адміністративний суд м. Києва вказаним рішенням не зобов`язав учасників ринку природного газу здійснювати будь-які перерахунки чи вносити зміни до договорів. Договір між компанією та відповідачем був укладений відповідно до чинного на той час законодавства України. На момент укладання договору сторони узгодили його істотні умови, в тому числі й ціну. Всі зміни до договору також вносились виключно в двосторонньому порядку за наявності згоди позивача. На даний час договір виконаний та припинив свою дію в частині поставки газу. Окрім цього, зазначили, що постановою КМУ від 01.10.2015 року № 758 в редакції станом на 30.03.2016 року чітко визначено, що ціни на природний газ для побутових споживачів та виробників теплової енергії в період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року мають встановлюватись окремим рішенням КМУ. На даний час таке рішення відсутнє, що не дає підстав для застосування цін на природний газ, які діяли до 1 травня 2016 року. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не з,явився. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Положенням ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади; Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та здійснює оплату за комунальні послуги. Договір між позивачем та відповідачем про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відсутній. 07 серпня 2019 року позивач звернувся до КП «ХТМ» з заявою про здійснення перерахунку сплачених сум за централізоване опалення квартири де він мешкає , і є споживачем комунальних послуг - централізованого опалення . Як вбачається з відповіді КП «ХТМ» від 27.08.2019 року позивача повідомлено , що для здійснення перерахунку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води , необхідно встановлення уповноваженим органом тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням судового рішення по справі №826/6965/16 та перерахунку вартості газу, придбаного КП «ХТМ» у НАК «Нафтогаз Україна» за ціною передбаченою постановою КМУ від 27.04.2016 року №315. Після прийняття відповідних нормативних актів та перерахунку вартості газу,будуть підстави для здійснення перерахунку вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період дії ціни на природний газ для виробників теплової енергії , встановленої Постановою КМУ від 27.04.2016 року №315. Згідно листа НАК «Нафтогаз України» надісланого на адресу КП «ХТМ» зазначено , що Окружний адміністративний суд м Києва рішенням по справі №826/9665/16 визнав протиправним та нечинним нормативний акт Уряду , але не зобов,язав учасників ринку газу здійснювати будь-які перерахунки чи вносити зміни до договорів. Постановою КМУ від 01.10.2015 року №758 в редакції станом на 30.03.2016 року чітко визначено , що ціни на природний газ про побутових споживачів та виробників теплової енергії в період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року мають встановлюватися окремим рішенням Уряду. На цей час таке рішення відсутнє,що не дає підстав для застосування цін на природний газ , які діяли до 01 травня 2016 року. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги`споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Судом враховується, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно із ч. 3ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги`споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 32 «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 4 ст. 5 «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у в сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є державним колегіальним органом, що здійснює регулювання діяльності у сфері теплопостачання (крім діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні або поновлювані джерела енергії), централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів для об`єктів, які обслуговують населені пункти з чисельністю населення понад 100 тисяч осіб, та об`єктів з потужністю перероблення чи захоронення понад 50 тисяч тонн або 200 тисяч метрів кубічних побутових відходів на рік. Постановою НКРЕКП № 377 від 24.03.2016 року було затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок). Згідно з п. 1.2 Порядку, він застосовується під час установлення НКРЕКП тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у п. 1.1 цього розділу, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів. Тарифом на надання послуг з централізованого опалення є вартість надання одиниці послуги з централізованого опалення відповідної якості, розрахована на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням витрат на покриття витрат, планового прибутку, врахованого у тарифі на теплову енергію, які встановлюються НКРЕКП з урахуванням податку на додану вартість. Таким чином, ціна на паливно-енергетичні ресурси є складовою прямих матеріальних витрат, які включаються до складу планової виробничої собівартості, що входить до структури тарифу на послуги з централізованого опалення. Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 року було затверджене Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період). Пунктом 5 цієї постанови визначено, що ця постанова діє з 01.10.2015 року по 01.04.2017 року. Згідно п. 3.4 цього Положення (у редакції станом на 31.03.2016 року), ним покладається, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та в порядку, що визначені п.п. 15-17 цього Положення. Так, п. 16, зокрема, визначено, що НАК Нафтогаз України постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 01.10.2015 року по 30.04.2016 року включно визначається для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до магістральних газопроводів, - в розмірі 1843,28 грн. за 1000 куб.м.; для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення для всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 грн. за 1000 куб.м. Постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року до вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 758 внесено зміни. Так, п. 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) викладено у новій редакції, за змістом якої, зокрема, ПАТ «НАК «Нафтогаз України у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною з метою надання послуг з опалення населенню в розмірі 4942 грн. за 1000 куб.м. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі № 826/9665/16,постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року. Зазначене рішення Окружного адміністративного суду м. Києва набуло законної сили 08.07.2019 року після прийняття постанови Шостим апеляційним адміністративним судом від 08.07.2019 року про залишення рішення Окружного адміністративного суду м. Києва без змін. Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 року затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Ця постанова чинна у період з 01.04.2017 року по 01.11.2018 року (п. 3 постанови). Пунктом 3.4 зазначеного Положення визначено, зокрема, обов`язок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору). За змістом п. 12 Положення постачання природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється за цінами, визначеними відповідно до пункту 13 цього Положення. Згідно п. 13 Положення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з 01.04.2017 року здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 10-12 цього Положення для виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення населенню за ціною, що становить 4942 грн. за 1000 куб. метрів (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов`язковій оплаті відповідно до умов договорів розподілу природного газу та величини торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, максимальний рівень якої визначений п. 14 цього Положення). Слід зазначити, що ця постанова Кабінету Міністрів не оскаржувалась, відомостей про її скасування немає, і вона була чинна у період з 01.04.2017 року по 01.11.2018 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду № 757/31606/15-ц викладено висновок, що в разі відміни судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок, однак, станом на теперішній час постанови НКРЕКП, якими встановлені тарифи за період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року судом не скасовані. В той же час судом скасовано Постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року, на виконання якої були підвищені тарифи на послугу з централізованого опалення шляхом внесення змін до постанови НКРЕКП, якою встановлені тарифи. Згідно із ст. 15 ЗУ «Про теплопостачання» державне регулювання у сфері теплопостачання здійснюється Кабінетом Міністрів України та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень Кабінету Міністрів України належить затвердження порядку формування тарифів на комунальні послуги, що встановлюються органами місцевого самоврядування. Так, розрахунки тарифів на теплову енергію та послуги виконані з дотриманням вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 21 вищевказаного порядку витрати на придбання палива формуються відповідно до діючих цін на паливно-енергетичні ресурси. Підтвердженням діючої ціни і підставою її застосування у розрахунку витрат на паливо є укладений договір з постачальником природного газу. Тому, перерахунок та затвердження нового тарифу на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води можливе лише після укладення відповідного договору постачання природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», який має враховувати зниження ціни на природний газ. Враховуючи вищевикладене, суб`єктами відносин відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні-послуги» та ЗУ «Про теплопостачання» виступають Кабінет Міністрів України, НКРЕКП, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та органи місцевого самоврядування, що унеможливлює прийняття відповідних рішень про перерахунок коштів кінцевим їх постачальником КП «Харківські теплові мережі», оскільки такий надає послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виключно в межах затверджених тарифів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц). Суд зазначає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості поставленого природного газу фактично спрямована на визнання юридичного факту (встановлення нової ціни на природний газ) та внесення змін до Договору у спосіб, не передбачений Цивільним кодексом України. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Разом з тим, обраний позивачем спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті ст. 13 Конвенції через відсутність механізму відновлення, поновлення порушеного, на думку позивача, права. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку стосовно неналежності обраного позивачем способу захисту вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості поставленого природного газу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] , а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог стаття 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки позивача на підставіст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним віднести їх за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed