Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом з вимогою про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він проживає за адресою: [ADDRESS] та являється фізичною особою-підприємцем, має у власності дві пекарні під назвою « [INFO] », що знаходяться в [ADDRESS] та магазин під назвою « [INFO] » в [ADDRESS]. В с. Кумари, Первомайського району, Миколаївської області проживає громадянка [PERSON] , яка [INFO] в соціальній мережі Facebook опублікувала допис, в якому повідомила про те, що позивач, начебто, регулярно приймає неофіційно на роботу працівників жінок, а через місяць роботи без причини звільняє їх без оплати праці. А саме такого змісту: «Очень печальная история. Моя очень хорошая знакомая рассказала мне о некой процветающей пекарни в г. Первомайск, Николаевской обл. Название ниже на фото и директора этой пекарни…[PERSON] молодой и успешный предприниматель, имеет в городе две пекарни и еще открывает в Южноукраинске одну, так вот я хочу поделится этим постом и информацией об этом безчеловечным бизнесменом. Он набирает молодых девушек, женщин на работу неофициально, обещает хорошую зарплату и т.д. Но по окончанию месяца перед зарплатой он их уволняет без причины и находит кучу проблем и претензий к этому человеку чтобы не заплатить. При этом каждый месяц меняются рабочие. Люди проработав на него месяц идут домой нисчем!! К подчиненным обращается грубо и вульгарно, обижает морально, обзывает рабочих нецензурными словами. В течении месяца наносит штрафы рабочим которые сам и придумал. Все знают какие нынче времена, как тяжело выжить в наше время! Человек идет на работу с надеждой и рассчитывает на зарплату, а тут раз и вышвырнули его как ненужную больше вещь! Таким образом [PERSON] процветает и в жизни и в бизнесе на человеческих слезах.. [PERSON]! А вы не боитесь Бога ??? Ведь каждая девушка или женщина вами выброшена с работы без зарплаты плачет, проклинает вас так как ей неначто хлеба купить! Ниже есть три фото женщин которых он обидел и оставил без зарплаты. Думаю что люди которые там побывали откликнуться Я хочу чтобы наш город непорочили такие не люди! Надеюсь что женщины это прочитают как предупреждение и не поведутся на его обещания и будут эти пекарни обходить стороной. Сколько же можно так издеватся над людьми!? Девушки и женщины! Будьте бдительны! Внимательно посмотрите на его фото и запомните: Не ходите к нему на работу!!! … А вы зайдите туда где они сохраняют выпечку. Там полная антисанитария! Выпечка в ящиках на полу лежит рядом около туалета. Продукция может и вкусная, но это не повод так обижать людей! Заметьте, Тема идет не о качестве выпечки и т.д. а о том как этот человек обходится с людьми! Санэпидемстанцию туда надо срочно!!! И поверьте мы им неконкуренты! Если люди обиженные и хотят его прославить за такие подлые поступки, то это не значит конкуренты! Мы народ простой.». При цьому використовуючи власні та сімейні фото з особистої сторінки позивача в мережі «Фейсбук». Крім того, [PERSON] акцентувала увагу на тому, що [PERSON] ставиться до працівників грубо, вульгарно та висловлюється стосовно них в нецензурній формі. Також, Відповідачем було зазначено, що продукція, яку виготовляють в його пекарнях, зберігається в умовах антисанітарії. Вищезазначені доводи відповідачки спростовуються Актом санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта від 09.10.2020 року та Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю серії МК № 15072/433/АВ від 13.10.2020 року, копії яких додаються до позову. Також свідки в суді зможуть підтвердити факт поширення відповідачем недостовірної інформації, яка порочить честь та гідність позивача, також ділову інформацію. З приводу неправомірних дій відповідачки сім`я позивача зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується листом Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, який додається до позову. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 297, ст. 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також недоторканності своєї честі, гідності та ділової репутації. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно положень ч. 1 ст. 277 ЦК України та роз`яснень, які містяться п. 19 Постанови № 1, фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до п. 15 Постанови № 1 при розгляді справ зазначеної категорії, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Інформація щодо позивача була поширена відповідачем в публічній формі в соціальній мережі Facebook, якою користуються його клієнти та потенційні працівники. Внаслідок чого, інформація про те, що він, начебто, регулярно приймає неофіційно на роботу працівників жінок, а через місяць роботи без причини звільняє їх без оплати праці, що він ставиться до працівників грубо, вульгарно та висловлюється стосовно них в нецензурній формі, що продукція, яку виготовляють в його пекарнях, зберігається в умовах антисанітарії, погіршується його власна репутація та репутація його закладів. Обставини поширення Відповідачем зазначеної інформації про [PERSON] буде підтверджена копіями публікації та коментарів соціальній мережі Facebook. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Позивач ніколи не ставився і не ставиться до працівників у грубій формі, та офіційно працевлаштовує робітників. Продукція його пекарень зберігається в належних умовах відповідно до санітарних вимог. Як передбачено ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно абз. 5, 6 п. 15 Постанови № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Тобто, для визнання інформації негативною, а відтак недостовірною, та покладення на відповідача обов`язку довести протилежне, достатньо щоб позивач вважав, що інформація порушує його немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи є оціночним судженням. Згідно абз. 1 п. 1 Постанови №1 - суди при вирішенні зазначених справ повинні застосовувати, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною, та рішення Європейського суду з прав людини, як джерело права. Статтею 10 Конвенції передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року по справі Лінгенс проти Австрії зазначено, що суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а справедливість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Зважаючи на вищезазначене, інформація, поширювана щодо позивача відповідачкою, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, що призвело до безпідставного осуду його особистості з боку сторонніх (невідомих) осіб прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та такою, що, на переконання позивача, порушує його майнові та немайнові права, по-друге не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Беззаперечно, що поширення окресленої інформації порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. У відповідності до п. 4 Постанови № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки робота директора в пекарі передбачає безперервну роботу з робітниками та клієнтами. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України визначено спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена. Згідно роз`яснення Верховного Суду України, викладені в п. 5 та п. 24 Постанови № 1, в саме: при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила; задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Разом з цим, внаслідок окреслених порушень його прав, в порядку ст. 23 ЦК України, позивач вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» приниження честі та гідності й ділової репутації фізичної особи внаслідок протиправних дій саме по собі є моральною шкодою. Разом з тим вважає, що сума у 20000 грн. є мінімальною для відшкодування його душевних страждань, відтак розумною та справедливою. У відповідності до п. 3, п. 5 Постанови № 1 вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. При цьому суди повинні враховувати, що при спростуванні, поширена інформація визнається недостовірною. Неправомірними діями відповідачки [PERSON] завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 20000 грн., яка виражається в тому, що він втратив сон і спокій, а також постійних клієнтів, значно змінився уклад його життя, також стали напруженими стосунки в колективі та проблеми з пошуком кадрів. На підставі викладеного, просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканності ділової репутації, вищевказану інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в соціальній мережі Facebook та зобов`язати її спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом опублікування допису [PERSON] в соціальній мережі Facebook протягом трьох днів після набрання судовим рішенням законної сили в даній справі, також просить стягнути на його користь з відповідачки моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та сплачений судовий збір. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. [PERSON] один раз отримала судовий виклик, та двічі відмовилась отримувати судові виклики в судові засідання, про що свідчать відмітки в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзив на позов до суду не надходив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем відзиву та не прийняття участі у розгляді справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами заслухавши доводи сторони позивача, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими равами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Виключення становить надане в статті 2 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III (2121-14) "Про банки і банківську діяльність" поняття ділової репутації, яка изначається як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" (2657-12) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК (435-15) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР ). Так, в силу роз`яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Відповідач [PERSON] [INFO] опублікувала інформацію, яку позивач вважає такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook, що підтверджується відповідними роздруківками, а тому суд вважає, що саме [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Судом досліджено письмові докази, а саме: роздруківку сторінки відповідачки [PERSON] в соціальній мережі Facebook, Акт санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта від 09.10.2020 року, Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю серії МК № 15072/433/АВ від 13.10.2020 року, протокол про адміністративне правопорушення серії МК № 15072/433/АВ/ПР/ПТ за ч. 1 ст. 41 КУпАП та постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.11.2020 року за наслідками розгляду наведеного протоколу, якою провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Дослідивши вищенаведені письмові матеріали суд вважає, що інформація, викладена відповідачкою [INFO] на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook, про те, що підприємець [PERSON] приймає неофіційно на роботу працівників жінок, а через місяць роботи без причини звільняє їх без оплати праці, ставиться до працівників грубо, вульгарно та висловлюється стосовно них в нецензурній формі, що продукція, яку виготовляють в його пекарнях, зберігається в умовах антисанітарії не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а її достовірність не доведена відповідачем. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , працівниця належної позивачу пекарні, та [PERSON] , колишня працівниця, також спростували в судовому засіданні викладену відповідачкою в мережі інтернет інформацію. Зазначена інформація, на переконання суду, є фактичним твердженням, розповсюдженим відповідачем у мережі інтернет, і не є оціночним судженням. Приймаючи до уваги те, що достовірність фактичних тверджень відповідача судом не встановлена, таку інформацію слід визнати недостовірною. Враховуючи те, що позивач [PERSON] , як вбачається з наданого ним витягу з реєстру юридичних осіб, є фізичною особою підприємцем, який займається виробництвом хліба та хлібобулочних виробів, виробництвом борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання та роздрібною торгівлею цими виробами через мережу власних магазинів, що розташовані у м. Первомайську Миколаївської області, суд вважає, що викладена відповідачкою [PERSON] [INFO] на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook недостовірна інформація, яка з огляду на велику кількість коментарів читачів була розповсюджена необмеженому колу осіб, завдала шкоду діловій репутації позивача, як фізичної особи підприємця. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (v0004700-95) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) (v0005700-01). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Суд вважає, що в даному випадку, вимога позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди в грошовому розмірі не достатньо обґрунтована, а сама шкода, завдана діловій репутації позивача, як моральна шкода, може бути в достатній мірі компенсована фактом встановлення судом недостовірності оприлюдненої відповідачем інформації та зобов`язанням відповідача спростувати її. Отже слід задовольнити позов частково, визнавши недостовірною та такою, що порушує право [PERSON] на недоторканність ділової репутації, зазначену у мотивувальній частині рішення інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в соціальній мережі Facebook та зобов`язавши відповідачку спростувати цю недостовірну інформацію шляхом опублікування на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook повідомлення про недостовірність такої інформації, з посиланням на встановлення цього факту даним рішенням суду, протягом місяця після набрання судовим рішенням в даній справі законної сили. В частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Виходячи з викладеного з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати при сплаті судового збору.

Outcome: partial