Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідача [PERSON]про позбавлення останнього батьківських прав, мотивуючи наступним. Малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Батьками цієї дитини є громадяни [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які в шлюбі не перебувають. Відповідача було визнано батьком дитини, на підставі чого видане повторне свідоцтво про народження малолітнього [PERSON] Оскільки при реєстрації народження дитини відомості про батька були записані на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2014 (провадження 2/331/273/14) малолітнього [PERSON], [INFO], було відібрано у батьків [PERSON] і [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, хлопчика влаштовано на повне державне утримання до ЗОСБД "Сонечко", з батьків стягнуто аліменти на утримання сина. Відібрання дитини відбулося у зв'язку з тим, що поведінка батьків і несприятлива психологічна обстановка в родині становили потенційну небезпеку життю і здоров'ю малолітнього - мати [PERSON] є інвалідом через психічне захворювання, внаслідок чого в періоди загострення хвороби неналежним чином виконувала батьківські обов'язки по догляду за дитиною; батько [PERSON] зловживав спиртними напоями, ухилявся від виконання обов'язків щодо дитини, був схильний до агресивної поведінки і насильства в сім'ї. Статтею 170 Сімейного кодексу України визначено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, яка була відібрана рішенням суду. Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, визначено «якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав». Батьку [PERSON] неодноразово роз'яснювались вимоги законодавства щодо можливості повернення дитини в сім'ю, однак ініціативи в даному питанні громадянин не проявляв. В січні 2015 р. відділом по Жовтневому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] було надіслано лист з повідомленням про необхідність визначитися зі ставленням до подальшої долі малолітнього сина [PERSON] і вжити передбачені законодавством заходи для судового розгляду питання про можливість повернення дитини на виховання в сім'ю. Лише після цього у квітні 2015 р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом про повернення малолітнього сина йому на виховання і визначення місця проживання дитини за адресою реєстрації батька: [ADDRESS] На виконання ухвали суду 25.06.2015 р. службою у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області підготовлено висновок, згідно якого повернення малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] є недоцільним, оскільки фактично громадянин за адресою реєстрації не проживає, в його будинку відсутні електро- і газопостачання, питна вода, запас пічного палива, будинок потребує ремонту, подвір'я і присадибна ділянка занедбані. Крім того, [PERSON] не виконує рекомендації фахівця з соціальної роботи Томаківського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді щодо створення належних умов для проживання дитини. Зважаючи на наявні обставини, на виконання ухвали суду районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району 03.07.2015 р. суду надано висновок органу опіки та піклування про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] для виховання та спільного проживання до батька [PERSON] Рішенням Жовтневого суду м. Запоріжжя від 03.07.2015 (провадження 2/331/874/15, рішення набрало законної сили 24.07.2015) відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про повернення йому на виховання сина [PERSON], оскільки судом встановлено, що причини, які стали підставою для відібрання дитини у батька, не відпали. Крім вказаних вище негативних обставин про неналежні умови проживання в будинку за місцем реєстрації [PERSON], з'ясовано також і те, що за інформацією Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, [PERSON] з моменту відібрання дитини зі спеціалістами центру не співпрацював. Зі слів сусідів матері дитини [PERSON], [PERSON] інколи приходив до неї, але виглядав брудним, знаходився під впливом алкоголю чи наркотичних речовин. У теплу пору року він ночував у дворі просто неба чи на підлозі в коридорі загального користування. Інформація ЗОСБД «Сонечко» свідчить про те, що [PERSON] відвідував сина в даній установі, однак на зустрічі до дитини приходив брудний, неохайний. Під час відвідування батько особливої зацікавленості зустріччю з дитиною не проявляв. [PERSON] рішення суду в частині сплати аліментів не виконує, аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачує. Адміністрація ЗОСБД «Сонечко» звернулась до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ з запитом про надання розрахунку заборгованості та прийняття встановлених законодавством заходів примусового стягнення аліментів. Згідно висновку ЗОСБД "Сонечко" від 26.01.2015 про стан здоров'я [PERSON], дитині встановлено клінічний діагноз: пупкова кіла, стан після операції; пролапс мітрального клапану 1 ступеня; туб.інфіціювання; кіфотична осанка; хлопчику встановлено групу здоров'я 3 і він потребує медико-соціальної та медико-педагогічної корекції. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки не забрали дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини, батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, зважаючи на вимоги законодавства України і на виконання норми Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, районна адміністрація як орган опіки та піклування вимушена порушити перед судом питання про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на повному державному утриманні в КЗ «ЗОСБД «Сонечко». Мати дитини [PERSON] має хронічний психічний розлад і, відповідно, не несе відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Тому питання про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав органом опіки та піклування не порушується. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Жовтневому району як органом опіки та піклування в грудні 2015 року був пред'явлений до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] Однак, ухвалою цього суду від 18.12.2015 провадження № 2/331/2351/15 позовну заяву повернуто для подання до належного суду за місцем реєстрації відповідача. Позивач у судове засідання не з'явився, але подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району. Третя особа - представник служби у справах дітей Томаківської райдержадміністрації в судовому засіданні просить суд ухвалити рішення щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього на розсуд суду, оскільки дана родина фактично не проживала на території Томаківського району. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними та суду пояснив, що у нього за останній час змінилися життєві обставини, а саме: покращилися житлові умови проживання за місцем реєстрації (вікна пофарбовано, шпалери поклеєні, придбав заслінку на котел, на підлогу постелив килима). Дитині придбав іграшки, одяг, білизну, комп'ютер, тобто створив дитині належні умови для проживання та розвитку. При цьому він зазначив, що ніколи не зловживав спиртними напоями, часто відвідував дитину в ЗОСБД «Сонечко» та йому до теперішнього часу не зрозуміло, з яких причин у нього відібрали дитину. На момент відібрання дитини 30.05.2015 року він знаходився в с.Володимирівка Томаківського району, в м.Запоріжжя його на той час не було. Коли він приїхав в Запоріжжя, а саме - 01.06.2015 року, від сусідів він дізнався, що сина відібрали працівники соціальної служби. На даний час він працює на ринку, але не офіційно. Також додав, що коли дитина у вказаному будинку отруїлася, то він особисто купував їй ліки, харчі та на підтвердження надав відповідні чеки. Відповідач додав, що він дуже любить свою дитину і хоче, щоб якнайшвидше йому повернули сина. В цьому році він хоче дитину влаштувати до школи, для цього він вже купив зошити та шкільний рюкзак. На підтвердження вказаних обставин надав суду відповідні докази. Третя особа - [PERSON] заперечує проти позовних вимог Третя особа - Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради подали до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, при цьому просять винести рішення на розсуд суду. Прокурор вважає можливим не позбавляти відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини та відмовити у задоволені вказаних позовних вимог, оскільки на протязі розгляду справи з'ясовано, що відповідач дійсно піклується про дитину, намагається створити належні умови для її проживання та розвитку, а також здійснює всі необхідні дії для того, щоб повернути малолітнього сина з дитячого будинку. Крім того, прокурор додав, що факт зловживання відповідачем спиртних напоїв в судовому засіданні нічим не підтверджено, а навпаки відповідачем додано довідки про те, що останній на обліку у нарколога не перебуває ні за місцем проживання, ні за місцем реєстрації. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, заслухавши представника третьої особи та відповідача, враховуючи думку прокурора, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції вбачається, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], записано: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. При цьому з'ясовано, що відомості про батька дитини у вказаному свідоцтві записано за вказівкою матері при реєстрації народження дитини відомості про батька спочатку були записані на підставі частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У липні 2012 р. [PERSON] та [PERSON] подали до Жовтневого ВДРАЦСу заяву про визнання [PERSON] батьком дитини, на підставі чого було видано вищевказане повторне свідоцтво про народження малолітнього [PERSON], у якому [PERSON] вже записаний як батько. Позивачем долучено до матеріалів справи копію рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2014 р. № 60/2 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON]», що було винесено в зв'язку з відібранням дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 09.01.2014 року № 331/9679/13-ц (2/331/273/14), при цьому малолітнього влаштовано на повне державне утримання до ЗОСБД "Сонечко", з батьків стягнуто аліменти на утримання сина, копію вказаного рішення також долучено до матеріалів справи. З матеріалів справи суд також вбачає, що на підставі ст. 170 СК України відповідач у даній справі звертався до суду з позовом про повернення та визначення місця проживання дитини - [PERSON], але рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.07.2015 року (справа № 331/2516/15-ц (2/331/874/15) у задоволенні позовних вимог останнього було відмовлено. Мати дитини [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] знаходиться на обліку у лікаря психіатра з приводу хронічного розладу та на теперішній час являється інвалідом ІІІ групи, тобто не несе відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків - згідно частини 3 статті 15 Сімейного кодексу України, при цьому зазначено, що особа, яка страждає на психічний розлад має права і свободи громадян, передбачених Конституцією України та законами України (в тому числі виховувати дитину , виконувати батьківські обов'язки) поки не буде доказано протилежне в судовому порядку, що підтверджується також інформацією головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР від 09.02.2015 р. за вих. № 685. Суду не доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідач у судовому засіданні довів про своє бажання виховувати свого сина, оскільки він створив дитині належні умови для проживання та розвитку, постійно відвідував дитину у будинку дитини «Сонечко», а також довів суду, що він не зловживає спиртними напоями. На підтвердження вказаних обставин відповідачем до матеріалів справи долучено наступні документи: повідомлення КУ Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» ЗОР від 05.03.2015 р. вих. № 340 про відвідування відповідачем сина [PERSON]; довідки про те, що [PERSON] на обліку у лікаря - нарколога не перебуває і за місцем проживання, і за місцем реєстрації / від 05.05.2016 р., 14.01.2014 р./; характеризуючий матеріал стосовно [PERSON], наданий за підписами сусідів відповідача і за місцем проживання, і за місцем реєстрації; довідка Томаківського району електричних мереж від 23.02.2016 р. про те, що [PERSON] повністю розрахувався за користування електричною енергією за адресою: с.Володимирівка, вул.Бардукова, 44 Томаківського району; повідомлення начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Запорізької області від 22.02.2016 р. № 19-р щодо розгляду звернення [PERSON] на неправомірні дії працівників органів опіки; довідки, видані виконкомом Володимирівської сільської ради Томаківського району від 21.02.2015 р. за вих.№ 1006, 1007 про те, що [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у власному будинку, за час проживання на території сільської ради скарг з боку односельців не надходило. З акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] від 11.04.2016 року, складеного за адресою: [ADDRESS], суд вбачає, що відсутні належні умови для проживання дитини, помешкання не обжите, але як зазначалося раніше відповідач довів суду, що за останній час його житлові умови проживання за місцем реєстрації покращилися (а саме зі слів відповідача: «вікна пофарбовано, шпалери поклеєні, придбав заслінку на котел, на підлогу постелив килима»). З акту вбачається, що будинок глинобитонний, обкладений цеглою, дві житлові кімнати, коридор, є два дивани, стоїть котел під дрова, їжа готується на електроплиті. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Зазначені позивачем фактори, як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. По результатам розгляду справи судом не отримано достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує позбавлення батьківських прав, виходячи з вимог ст.164 СК України, а саме того, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, судом враховуються дані про особу відповідача, який не бажає відмовлятися від виховання малолітньої дитини, а навпаки прикладає всі зусилля, щоб якнайшвидше повернути дитину. Суд додатково звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, але аналіз наданих суду доказів у їх сукупності свідчить про наявність у відповідача доброго батьківського ставлення до дитини, бажання виконувати свої батьківські обов'язки, що на думку суду узгоджується з інтересами дитини. Тому враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки він не знайшов своє повне підтвердження в ході судового засідання. Однак, суд вважає за необхідне застосувати до відповідача заходи попередження та попередити останнього про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, та у разі ухилення від участі у її вихованні він може бути позбавлений батьківських прав. Частиною 4 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed