Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовною заявою та просить розірвати шлюб, укладений 12 липня 2007 року, в якому народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки шлюб має формальний характер. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що після одруження відповідач офіційно не працював та їздив на заробітки закордон. За час спільного проживання відповідач любив часто зловживати алкогольними напоями, не допомагав їй по господарству, не займався вихованням дітей, а останні роки почав зраджувати її. Нещодавно відповідач по телефону повідомив її, що в нього є інша жінка, з якою проживає та запропонував її, щоб вона звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. З січня 2021 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, оскільки у відповідача змінилось відношення як до не, так і до їхніх дітей. А тому, прийшла до переконання, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечитиме її інтересам та інтересам їхніх дітей, що згубно впливає на їх виховання. 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, термін на примирення просить не давати (а.с.21). Такі дії позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, підтвердивши, що шлюб дійсно розпався, він проживає з іншою жінкою, з якою має намір узаконити свої стосунки. Одночасно подав заперечення щодо розміру судових витрат, вважаючи їх завищеними. Заслухавши вступне слово відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовільнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону та визнаний відповідачем. Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу. Встановлено, що сторони уклали шлюб 12 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Болехівського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 26 (а.с.7) та подружжя обрало носити після одруження спільне прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10), які проживають з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.11). Перебуваючи у шлюбі, між сторонами склалися неприязні стосунки, вони не змогли створити міцної сім`ї, з січня 2021 року не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом, а тому їх сім`я розпалася. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім"ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення як позивача так і відповідача щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дітей порушені не будуть, суд вважає за доцільне позовну заяву про розірвання шлюбу задоволити. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їхніх дітей, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати, а неповнолітніх дітей залишити на проживанні з матір`ю. Бажання позивача залишитись на прізвищі, яке вона обрала при укладенні шлюбу, не суперечить вимогам ст. 113 СК України, де зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, за бажанням позивача суд залишає їй прізвище - [PERSON] . Позивач, окрім того, просить стягнути з відповідача на її користь 2108 грн. судових витрат, в тому числі : за складання позовної заяви у розмірі 1200 грн. та сплати судового збору - 908 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення не співмірності таких витрат. У даній справі таке клопотання заявлено, оскільки відповідач висловив свої позиції щодо судових витрат. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що позивач додала до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату 1200 грн. за підготовку і складання позову (а.с.4). Однак, з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на 2 сторінках, до суду подано незначну кількість копій документів (5 копій), підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1508 грн. (600 грн. - витрати за підготовку і складання позову + 908 грн.- судового збору). На підставі наведеного, ст.110-112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved