Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вказує, що на підставі договору дарування від 04.08.1997 року є власником житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS]. В 1998 році виникла необхідність у реконструкції житлового будинку та у будівництві деяких господарських споруд. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі належить їй на праві власності згідно виданого 05.05.2009 року державного акту серії [NUMBER]. В період з 1998 року по 2000 рік нею реконструйовано житловий будинок загальною площею 124,80кв.м.. та збудовано господарські будівлі: гараж, дві літні кухні та три сараї. Архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми при будівництві були дотримані. Вартість будівництва становить 185365 гривень. Будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також є безпечним для експлуатації, тому просила позов задовольнити. Позивач позов підтримала, представник сільської ради заявлені вимоги визнав, звернувшись до суду з відповідними заявами, і суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З вищезазначених правових норм убачається, що чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору. Згідно з вимогами ст.ст.212-214 ЦПК України, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суди повинні перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві, реконструкції та прийняті в експлуатацію будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво, а саме документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав та законних інтересів власників, землеволодільців, землекористувачів та орендарів. Встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 04.08.1997 року є власником житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі належить їй на праві власності згідно виданого 05.05.2009 року державного акту серії [NUMBER]. В період з 1998 року по 2000 рік позивачем реконструйовано житловий будинок загальною площею 124,80кв.м.. та збудовано господарські будівлі: гараж, дві літні кухні та три сараї. Архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми при будівництві були дотримані. Вартість будівництва становить 185365 гривень. Будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також є безпечним для експлуатації. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 р. питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 р. "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", в яких, зокрема, було визначено умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі № 6-137цс13). Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва(створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. До 01.01.2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року за № 1243, , яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерела фінансування їх будівництва; з 01.01.2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів установлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.10.2008 року за № 923. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.376 ЦК України (в редакції на 05.12.2007р.) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв"зку з визнанням заявлених вимог відповідачем, оскільки це не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Враховуючи наведене, ст. ст. 328, 376, 392 ЦК України, ст.ст. 15, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

Outcome: approved