Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що до органу опіки та піклування райдержадміністрації 16.05.2019 року надійшло звернення гр. [PERSON] , про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено перевірку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] , в ході якої встановлено, що мати дітей гр. [PERSON] , [INFO] померла. Відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що гр. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає жодної участі у житті дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не переймається їх долею та потребами, не виявляє бажання спілкуватися з ними та не приймає участь у їх вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач зазначає, що 30.08.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської районної державної адміністрації відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 813/03-31 від 19.09.2019 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вказав на те, що не має змоги піклуватися про власних дітей . Представник третьої особи: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з визнанням позову відповідачем [PERSON] , суд ухвалив рішення у підготовчому засіданні. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовували-ся. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що до органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації 16.09.2019 року надійшло звернення гр. [PERSON] , про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження від 28.07.2011 року ( копія долучена до матеріалів справи) , виданого Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 17, [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження виданого повторно 16.01.2018 року ( копія долучена до матеріалів справи) , Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 06, [PERSON] народилася [INFO] . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про смерть від 01.11.2016 року ( копія долучена до матеріалів справи) , виданого Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 43, [PERSON] померла [INFO] . Як встановлено судом, малолітніми дітьми : [PERSON] та [PERSON] опікується тітка [PERSON] . Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації було питання виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації № 813/03-31 від 19.09.2019 року враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не виявляє бажання спілкуватися з ними, а також не надає матеріальну допомогу на їх утримання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує, хоча діти за своїм віком потребують цього. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за вихо-вання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідач впродовж тривалого часу вихованням малолітніх дітей не займається, не виявляє інтересу до їх життя, не виявляє бажання до спілкування з ними. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своїх дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав та у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх дітей, а тому, з метою захисту прав та інтересів малолітніх , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що відповідачем визнано позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved