Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

28.01.2013 року до Бахчисарайського районного суду АК надійшла позовна заява [PERSON] до виконавчого комітету Скалістівської сільської ради Бахчисарайського району АРК про визнання права власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1995 року проживає у спірному будинку, у 1961 році матері позивача була виділена земельна ділянка рід забудову, у 1961 році був побудований спірний будинок, відповідно до довідки Скалістівської сільської ради Бахчисарайського району власником спірного будинку був батько позивача, але за рішенням суду 1977 року спірний будинок був поділений між батьками позивача, матір позивача продала свою частку спірного будинку у вигляді квартири № [NUMBER], у 1995 році батько позивача помер, будинок не був оформлений у БТІ, тому квартиру № [NUMBER] зазначеного будинку бажає оформити на праві власності в порядку набувальної давності, оскільки 19 років проживає за зазначеною адресою, проводить ремонт, сплачує комунальні платежі. Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 28.01.2014 року відкрито провадження у цивільній справі №103/494/14-ц. У судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягав, додатково зазначив, що із заявою про оформлення спадщини на спірне нерухоме майно звертався ще у 2006 році, але нотаріусом було відмовлено з посиланням на відсутність реєстрації спірного нерухомого майна у БТІ, із заявою про оскарження дій нотаріуса, про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування не звертався за відсутністю у позивача грошових коштів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю за наявними матеріалами справи. Заслухавши позивач, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволені позову, виходячи з наступного. [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 23.09.1944, у якому батьком зазначений [PERSON], матір - [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 21.04.1979 року розірваний шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19.08.1995 року (а.с. 6). Зі змісту архівного витягу з Протоколу № 11 засідання правління колгоспу "Чапаєва" від 01.08.1960 року Бахчисарайської районної державної адміністрації АРК № Ж-2 від 28.03.13 року слідує, що заява [PERSON] Щодо нарізання земельної ділянки під забудову у розмірі 0.12 га (а.с. 7). Зі змісту витягу з погосподарської книги Скалістівської сільської ради народних депутатів № 734 від 15.09.97 року слідує, що [PERSON] Має у власності домоволодіння в [ADDRESS] відповідно до погосподарської книги Скалістівської сільської ради № 17 особистого рахунку [NUMBER] ст. 32 (а.с. 8). Відповідно до рішення народного суду Бахчисарайського району Кримської області від 26.05.1977 у справі № 2-422 проведений розділ домоволодіння, розташованого у селі Трудолюбовка, Бахчисарайського району [PERSON] Та [PERSON] (а.с. 18). Позивач прописаний у будинку [ADDRESS] з 26 березня 1995 року (а.с. 13-17). Зі змісту технічного паспорту на присадебний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], від 15.09.2005 вбачається, що технічно будинок поділений на квартиру № [NUMBER], квартиру № [NUMBER] (а.с. 9-12). Листом № 115 від 28.01.06 Державний нотаріус Бахчисарайської нотаріальної контори повідомило про необхідність надання позивачем переліку документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 39). Судом також досліджені договір про надання населеннюЮ що проживає у власних житлових та багатоквартирних будинках послуг з використання житла, комунальних послуг водопостачання від 11.05.2012, укладеного між КП "Ком-бит" та [PERSON] (а.с. 19), договір про надання населенню послуг з газопостачання № 21730 від 19.04.2008 (а.с. 20), договір страхування будівель, що належать громадянам № 340324 від 27.09.2002 року (а.с. 21), договір страхування будівель, що належить громадянам № 459065 від 25.09.2004 року (а.с. 22), квітанції щодо сплати послуг за електроенергію, газ, водопостачання (а.с. 23-29). Частиною другою та третьою статті 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до частини 1 пункту 1 статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. ст. 321 та 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставі, що не заборонена законом. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно, володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом зазначеної норми для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно, як-то із правочину чи як безхазяйна річ. Крім того, при розгляді даної цивільної справи, суд бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Згідно ч.8 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто які виникли після 01.01.2001р. Відповідно до пункту 6 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав, оприлюдненого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ інформаційним листом № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 р., суд має врахувати добросовісність позивача саме на момент передачі йому майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати, зокрема, наступне: Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Зазначені висновки викладені й в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку набувальної давності є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Позивач, приймаючи до уваги наявність запису у погосподарській книзі Скалістівської сільської ради про право власності його померлого батька на спірне нерухоме майно, має підстави для оформлення права власності на спірне майно саме в порядку спадкування з урахуванням нотаріусом чинного на час виникнення спірних правовідносин, відкриття спадщини законодавства України, зокрема Інструкції "Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР", затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 р. за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 р., що втратила чинність на підставі наказу Держитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56. Зазначене право позивача на отримання свідоцтва про право власності на спадщину після смерті батька станом на час розгляду справи, як вбачається з його самого позивача та матеріалів справи, не реалізоване. Повний текст рішення складений відповідно до приписів ч. 3 ст. 209 ЦПК України 28.02.2014 року. За змістом приписів ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: dismissed