Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач КП „Водоканал" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, в обґрунтування позову вказавши наступне. Відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП „Водоканал", але оплату за послуги підприємства в повному обсязі не вносять, у зв`язку з чим, за період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року за ними утворилася заборгованість по оплаті за надані позивачем послуги у розмірі 2 931,29 гривень. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь КП „Водоканал" заборгованість за центральне водопостачання та водовідведення у розмірі 2 931,29 гривень та стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою суду від 10.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явилася, суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність та відзиву на позов не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 - 14). Згідно з довідкою КП „Водоканал" (а.с. 6) та розрахунком заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 4-5), за період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року позивачем нараховано заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , загальним розміром 2 931,29 гривень. Як встановлено, за вказаний період часу по особовому рахунку № [NUMBER] надійшло сплат на суму 3 130,70 гривень, однак, як зазначає позивач в своєму розрахунку заборгованості, доданому до позову, з них за оплату поточних платежів за вказаний період сплачено 0 грн., а вищевказана сума сплат в розмірі 3 130,70 грн. була зарахована в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду № 2-1064/10 за період 01.04.2000 року по 30.09.2009 року та частково за рішенням суду № 2-н/335/541/2013 за період часу з 01.10.2009 року по 31.12.2012 року. Тому, згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості, станом на 30.11.2020 року заборгованість відповідачів за період часу з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року не сплачена ними у повному обсязі та становить 2 931,29 гривень. Так, з поданого розрахунку вбачається, що за період 01.12.2017 року по 30.11.2020 року відповідачами періодично вносилася оплата за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, загальний розмір яких за вказаний період склав 3 130,70 гривень, що перевищує розмір нарахованих сум, які підлягали сплаті, та відповідачем визначено у якості заборгованості. При цьому суд вважає, що позивачем неправомірно зарахована добровільно сплачена відповідачами сума поточних платежів за вказаний період у розмірі 3 130,70 гривень в рахунок погашення заборгованості за судовими рішеннями, оскільки це можливо виключно з ініціативи боржника, про що зазначається в квитанції про оплату, на підтвердження того, що відповідний платіж проводиться в рахунок погашення відповідної заборгованості, однак позивачем не надано доказів того, що ці суми зараховані за минулий період за бажанням відповідачів. Тобто, не враховуючи вказану суму сплат в рахунок погашення поточних платежів, а зараховуючи її в рахунок погашення минулої заборгованості та повторно виставляючи її в суму нової заборгованості, позивач фактично здійснює з відповідачів подвійне стягнення. Отже, на теперішній час, з урахуванням здійснених відповідачем поточних сплат у розмірі 3 130,70 гривень, які суд вважає за необхідне зарахувати саме у спірний період часу з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року, оскільки платежі було здійснено саме в цей період, та розмір яких перевищує розмір нарахованої до сплати суми у розмірі 2 931,29 гривень, суд приходить до висновку, що заборгованість за надані КП „Водоканал" послугами за відповідачами відсутня, оскільки вбачається переплата за них у розмірі 199,41 грн. (3 130,70 грн. - 2 931,29 грн.). Обов`язок відповідачів сплатити борг за надані послуги ґрунтується на вимогах ст.ст.322, 509, 525, 526 Цивільного Кодексу України, та нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст.32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано Комунальному підприємству „Водоканал". Згідно зі ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі у спірний період не ухилялися від належного виконання своїх зобов`язань по оплаті наданих позивачем послуг. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими, оскільки у спірний період відповідачі здійснювали відповідні сплати та заборгованості не мають, переплата становить 199,41 грн. При цьому, суд констатує, що позивачем не було надано доказів того, що вищезазначені суми платежів, зараховані за минулий період, ніж той, про який нараховано заборгованість, саме за бажанням відповідачів та їх згодою, та не надано у якості доказів відповідних платіжних документів або інших даних на підтвердження цих обставин. З огляду на положення Закону України „Про житлово-комунальні послуги", яким передбачені житлово-комунальні послуги, залежно від функціонального їх призначення, оплата за які здійснюється за їх фактичне надання та споживання на підставі тарифів, встановлених у порядку передбаченому законом, оскільки, саме споживач визначає, за який період він здійснює черговий платіж, суд вважає безпідставним зарахування внесених відповідачами платежів за минулий період, відмінний від того, у який здійснено оплату. Крім того, сплата комунальних послуг передбачена внесенням щомісячних платежів, у зв`язку із чим споживачі сплачують саме нарахований поточний платіж, та передбачених законом підстав для зарахування щомісячних платежів на погашення боргу, що стягнутий за рішенням суду за минулі періоди, по справі не встановлено. З цього приводу слід керуватись, насамперед, умовами договору та спеціальним законом, та у випадку неврегульованості правовідносин, загальними правилами законодавства. Суд зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення зі споживача заборгованості за послуги за минулі періоди відносини між позивачем як стягувачем та відповідачем як боржником переходять у сферу виконання судового рішення, яка регулюється іншим законодавством, згідно з яким і слід проводити погашення стягнутої судом заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed