Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного сторонами 10.08.1996 року, під час якого у них [INFO] року народилася донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON], мотивуючи свої вимоги щодо розірвання шлюбу пияцтвом чоловіка та постійними сімейними сварками, в зв"язку з чим сторони на даний час не підтримують подружніх відносин, а також про стягнення на її користь аліментів в розмірі 1/3 частини доходів відповідача на утримання вказаних дітей. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені в заяві обставини справи, вказавши, що сторони тривалий час проживають окремо, вона не має наміру поновлювати подружні відносини, а відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей у передбаченому законом розмірі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Отже, відповідно до ст. ст. 24,110 СК України шлюб являється вільним союзом чоловіка та жінки і кожен із подружжя вправі ставити питання про його розірвання, якщо виниклі між подружжям відносини не задовольняють інтереси тієї чи іншої сторони. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 10.08.1996 року, під час якого у них [INFO] року народилася донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON], які на даний час проживають з матір"ю, що підтверджується довідкою П"ятківської сільської ради від 02.12.2014 року № 877. Судом встановлено, що на даний час сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Між позивачкою та відповідачем склалися відносини, які перешкоджають збереженню сім"ї, і позивачка категорично настоює на розлученні, не бажаючи поновлювати подружні відносини та втративши почуття поваги та любові до чоловіка. Встановлений судом термін для можливого примирення подружжя позитивного результату не дав. При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а тому не бачить причин для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на позицію позивачки, після розірвання шлюбу її прізвище слід залишити шлюбне "[PERSON]". Зважаючи на проживання з матір"ю неповнолітніх дітей, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.. Водночас, позивачкою заявлені вимоги щодо стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України обоє батьків зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положеннями статей 18, 181 СК України, роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідач являється батьком двох малолітніх дітей згідно свідоцтв про їх народження, що є в матеріалах справи. Діти проживають разом із матір"ю, перебуваючи на її утриманні, а ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а згідно ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і стягнення з відповідача, який являється працездатним, відповідно 1/3 частини його доходів до досягнення дітьми повноліття є, на думку суду, прийнятним і обгрунтованим. При досягненні донькою [PERSON] повноліття з відповідача слід продовжувати стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у передбаченому ст. 183 ч. 3 СК України розмірі. З огляду на задоволення позову щодо стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved