Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 05.04.2021 року звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з теплопостачання до квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований та проживає споживач [PERSON] . Між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом офіційно опублікування 01.102017 на сайті www.tke.if.ua, та в газеті «Західний кур`єр» №40 (1613) від 05.10.2017 року, договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (договір приєднання). Відповідно до п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється відповідно до вимог п.21 Правил, тобто згідно з установленими нармативами (нормами) споживання. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання, як споживач, виконує неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 01.03.2021 утворилась заборгованість з оплати за послуги теплопостачання у розмірі 80062,76 грн., яку просить стягнути з відповідача. 29.04.2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву у якому зазначено, що він не укладав із ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Публічний договір від 01.10.2017 р. на який посилається позивач не відповідає ст. 26 та ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як договору між ними укладено не було, і, відповідно, жодних договірних відносин не настало. Крім того зауважує, що навіть в частині позовних вимог стосовно суми боргу, включений період до дати, опублікування публічного договору, на який посилається позивач. Також, за весь період вказаний у позовній заяві, йому, як власнику квартири, ні сам договір, а ні жодних документів, які б свідчили про виконання договірних умов, а саме актів виконаних робіт, наданих послуг, рахунків по оплаті або претензій про їх несплату, жодного разу не надавалися, і він їх не отримував. Крім того зазначає, що частина боргу нарахована за межами трьохрічного строку позовної давності, а тому, як альтернативу, просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Зокрема, саме на цій підставі судовий наказ по даному боргу був скасований. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача Чупірчук Б. В. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, суду додатково пояснив, що інформація про необхідність впорядкування договірних відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води) була розміщена позивачем у ЗМІ. Окрім того, працівниками товариства доставлялися відповідні повідомлення споживачам. Однак відповідного реагування зі сторони відповідача щодо наміру на укладення договору так і не було. Вважає, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за фактично отримані послуги (ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Нарахування за послугу з централізованого опалення здійснювалось позивачем згідно тарифів. Звертає увагу суду на те, що в перехідний період, від моменту введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги, тобто з 01.05.2019 р., до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг, пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. При цьому пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), встановлених Кабінетом Міністрів України, співвласники багатоквартирних будинків, незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком, зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин із виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги, згідно з ч.1 ст.14 Закону, а виконавці комунальних послуг повинні укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин. Таким чином законом відтерміновано укладення індивідуальних договорів про надання комунальних послуг на невизначений період. Оскільки зазначений публічний договір не визнавався недійсним в судовому порядку, а також не існує закону, яким би прямо була встановлена його недійсність, то договір є правомірним. Щодо твердження відповідача про закінчення строку позовної давності зазначає, що висновок відповідача про скасування раніше виданого судового наказу з підстав пропуску строку позовної давності є хибним, оскільки заява відповідача про скасування судового наказу доводила, що існує спір про право, і саме це було підставою для скасування судового наказу. Строк позовної давності ними не порушений, оскільки раніше було подано заяву про видачу судового наказу по даній заборгованості у відповідача, що перериває перебіг строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві, суду додатково пояснив, що дуже рідко буває в цій квартирі, а тому не може підтвердити факт надання послуг. За необхідності в нього є електричні радіатори, які здатні обігріти квартиру, а тому необхідності в послугах позивача немає. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання. Встановлено, що Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" є виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення. Відповідач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок забезпечується тепловою енергією, наданою позивачем, отже позивач надавав послуги з теплопостачання відповідачу. Між позивачем та відповідачем не було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак 01.10.2017 року ДМП «ІФТКЕ» оприлюднило договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (офіційно опублікований на сайті www.tke.if.ua та в газеті «Західний кур`єр» №40 (1613) від 05.10.2017 року). Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Статтями 20, 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, які він отримував у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Відповідно до довідки про розрахунок боргу за теплоенергію між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» та [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] з 01.03.18 р. п 01.03.2021 р. існує заборгованість у сумі 80062.76 грн. (а.с.4). Відповідно до п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно пункту 10 "Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30 грудня 1997 року за № 1497 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, хоча і без договору, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані до будинку послуги. Суд звертає увагу на те, що доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з централізованого опалення щодо квартири відповідача, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано. Щодо застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В даній справі відповідач подав відзив у якому заявив про застосування строку позовної давності. Представник позивача зазначає, що вони вже подавали заяву про видачу судового наказу, і строк позовної давності перервався, оскільки такий судовий наказ був скасований. Однак суд не бере до уваги твердження представника позивача з даного приводу, оскільки звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою. Переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою. Відповідну правову позицію висловлено ВП ВС у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за послуги теплопостачання за період з березня 2018 року - по березень 2021 року, відповідач має заборгованість у сумі 80062.76 грн. Розрахунок послуг здійснений на підставі тарифу та відповідно до опалювальної площі квартири (а.с.4). Враховуючи, що з позовом до суду позивач звернувся лише 05 квітня 2021 року, слід застосувати наслідки спливу позовної давності щодо боргу який виник до квітня 2018 року. А тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання в межах трьох річного строку позовної давності, за період з травня 2018 року по березень 2021 року в сумі 78275.76 грн. (80062,76 - 1324,30 - 216,32 - 145,43 - 100,95). Відповідно до ч. 1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відсоток задоволених позовних вимог становить 97,768 (78275,76 / 80062,76% Х 100). Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2219 грн., що відповідає пропорційності розміру задоволених позовних вимог (2270.00 Х 97,768%). На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630,

Outcome: partial