Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ "Рада 2") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позов обґрунтований такими обставинами, відповідач є власником квартири [ADDRESS], а ТОВ "Рада 2" є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує зазначений будинок. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV в ред. від 18 листопада 2012 року споживач зобов'язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. На виконання вимог чинного законодавства України з метою врегулювання відносин між ТОВ «РАДА 2» та боржником було укладено договір про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 15 червня 2012 року, який фактично є договором про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 6 договору боржник взяв на себе зобов'язання вносити передбачену договором плату за послуги не пізніше 20 числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Зобов'язання, передбачене зазначеним положенням договору, боржником не виконується належним чином. Між ТОВ «РАДА 2» та ТОВ «ЄВРОРЕКОНСТРУКЦІЯ» був укладений договір на постачання теплої енергії у гарячій воді №450413 від 02 липня 2012 року. Згідно з п. 1.1 договору енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю ТОВ «РАДА2» теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01 липня 2012 року по 30 червня 2013 року у кількості 3967,384 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 1,808 Гкал/год. Так на підставі зазначеного договору позивач купив теплову енергію, а в подальшому передав її частково кінцевому споживачу - відповідачу. Станом на березень 2016 року в результаті несплати за належним чином надані послуги, передбачені Договором, за боржником утворився борг в розмірі 3 741 гривню 66 копійок. Отже відповідач, як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі договору та положень статті 625 ЦК України зобов'язаний сплатити зазначену суму основного боргу - 3 741 гривню 66 копійок, інфляційної складової боргу - 1 695 гривень 91 копійка, 3% річних - 171 гривню 23 копійки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до умов договору від 24 червня 2004 року №1875-ІV в ред. від 18 листопада 2012 року відповідач зобов'язався вносити плату за житлово-комунальні послуги не пізніше 20 числа наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" з квітня 2014 року викладено наступним чином: "Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)". Обумовлені спірним договором послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання у контексті спірних правовідносин сторін наразі слід прирівнювати до послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води. Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції зі змінами від 26.04.2014 р. договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Виходячи з постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії" від 10.08.2012 № 278 вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню. Як встановлено судом, позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та, відповідно, не є виконавцем цих послуг, а здійснює обслуговування власників житлових і нежитлових приміщень, шляхом управління житловим і нежитловим фондом, організовує забезпечення потреб мешканців будинку, власників і орендарів приміщень у житлово-комунальних послугах. Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 централізоване водовідведення, централізоване постачання холодної та гарячої води, централізоване опалення надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем. Листом від 24 липня 14 року № 101-5359/02 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація повідомила позивача про те, що теплопостачальною організацією будинку за адресою [ADDRESS] є ТОВ «Єврореконструкція». Отже, з 26 квітня 2016 року позивач не міг купувати теплову енергію, а тому позивач не має право стягувати вартість теплової енергії з зазначеної дати з споживачів-мешканців будинку, який забезпечується тепловою енергією (м. Київ, [ADDRESS]) ТОВ «Єврореконструкція». До такої позиції дійшли і суди по справам № 910/13132/15: «Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (№ 1198-18 від 10.04.2014). Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), та частиною 5, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Так само, було доповнено статтю 29 відповідного закону частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», питне водопостачання - діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання; централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом. Згідно з п.п. 28, 29 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають централізоване водопостачання та водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом; виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом. Як встановлено судом, позивач не здійснює діяльність з виробництва і постачання теплової енергії, водопостачання та водовідведення, не має необхідних дозвільних документів на провадження діяльності у відповідних сферах (ліцензії) та, відповідно, не може бути виконавцем цих послуг з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії". Відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. При цьому суд зазначає, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона чи обмеження певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв'язку з набранням чинності з 26.04.2014 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", у позивача, Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дарницького району м. Києва, починаючи з 26.04.2014 відсутні правові підстави надавати житлово-комунальні послуги, а отже і вимагати оплати за їх споживання. Тобто, прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" та набрання ним чинності є саме тією обставиною, за яку не відповідає ні відповідач, ні позивач, та яка є підставою для припинення зобов'язання, яке виникло на підставі Договору від 02.04.2014. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 26.04.2014 позивач не є виконавцем житлово-комунальних послуг, так як не є виробником таких послуг (теплопостачальною організацією або суб'єктом господарювання, який проводить діяльність з централізованого водопостачання і водовідведення), у зв'язку з чим у відповідача відсутній обов'язок оплачувати вказані послуги на користь позивача; натомість вказані послуги (централізоване опалення, постачання гарячої води, постачання холодної води і послуги водовідведення) повинні оплачуватись на користь їх виробників (зокрема, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»). Отже, позивач не має права виставляти рахунки та нараховувати заборгованість, штрафи в період після 26 квітня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed