Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Територіальної громади в особі Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 86,9 кв. м., які розташовані в [ADDRESS] та визнати за нею право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку, розміром 0,65 га, яка розташована в [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач зверталася до нотаріуса, однак їй було рекомендовано питання щодо визнання права власності на майно вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не заперечує проти їх задоволення, а треті особі заперечень щодо заявленних позовних вимог не мають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 травня 2014 року підтверджується, що [INFO] у віці 86 років, в с. Уланів Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], про що 19 травня 2014 року складено відповідний актовий запис № 39. Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будинок літ. А., загальною площею 86, 9 кв. м., житловою площею 41, 8 кв. м., веранда літ. а., ганок з навісом, фундамент літ. Ф., сарай літ. Б., яма для кормів літ. В., убиральня з банею літ. Г., сарай літ. Д., погріб, шия погріба літ. П/Д, ш/п., гараж з сараєм літ. Е., літня кухня з сараєм літ. Ж., погріб літ. П/Ж., сарай літ. Ж1, огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2., ворота з хвірткою № 3, огорожа № 4., які розташовані в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про належність житлового будинку № 314 від 06 лютого 2015 року виданою Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області. - право на земельну ділянку розміром 0,65 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,40 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Уланів Хмільницького району Вінницької області, що належало [PERSON], відповідно рішення від 17 липня 2012 року 13 сесії 6 скликання Уланівської сільської ради „Про надання земельних ділянок у приватну власність,,, яка розташована в [ADDRESS]. Право на спадкування за заповітом, відповідно до ст. 1223 ЦК України, після смерті [PERSON], виникло в позивача по справі - [PERSON], так як 17 липня 2013 року в Уланівській сільській раді був посвідчений заповіт та зареєстрований в реєстрі за № 129, відповідно якого [PERSON] зробив особисте розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, а також все те що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з відповідними господарчими будівлями в [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку заповів - [PERSON]. Окрім спадкування за заповітом, позивач по справі, має право на спадкування за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується юридичними фактами, а саме: свідоцтвом про її народження [NUMBER], та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. Право на спадкування за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, виникло в сина спадкодавця - [PERSON], який заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Реалізовуючи право на спадкування за заповітом, позивач по справі, прийняла спадщину після смерті батька, шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини (відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України та подання заяви про прийняття спадщини в встановлений законом строк, (відповідно до ст. ст. 1269 - 1270 ЦК України), до Хмільницької державної районної нотаріальної контори, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 38869889. Отримати в нотаріальній конторі, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] та на земельну ділянку розташовану за даною адресою, в [PERSON] не представляється можливим, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на дане нерухоме майно. Неможливість отримання даного свідоцтва в нотаріальній конторі, підтверджується довідкою завідуючої Хмільницькою районною державною нотаріальною конторою Горщинською Ю. П., від 21 листопада 2014 року за № 934/02-17. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин пов'язаних із набуттям спадкодавцем права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS], належав на праві власності спадкодавцю. На підставі абз. 2 п 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509- VI). Тобто, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації про що свідчить відповідне рішення сесії сільської ради, однак її не закінчив у зв'язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки та отримання свідоцтва про право власності на землю. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved