Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

22.05.2019 [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті [INFO] у м. Антрацит Луганської області її рідної тітки, громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка народилася у с.\~Ворсобіно Ізносковського району Калузької області. На обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що вона з 12.06.1992 постійно проживала в м. Антрацит Луганської області. За час проживання вона була зареєстрована за різними адресами: у період з 12.06.1992 по 09.04.2001 за адресою: [ADDRESS] ; у період з 10.04.2001 по 14.09.2007 за адресою: [ADDRESS] ; у період з 14.09.2007 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Однак, весь час вона фактично проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в зазначеній квартирі фактично проживали, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки наступні особи: її мати [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у цій же квартирі з 13.06.1990; рідна сестра її матері та її рідна тітка - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оригінали свідоцтва про народження тітки [PERSON] та свідоцтва про її шлюб було втрачено під час військових дій 2014 року. Тітка [PERSON] була одинокою, її чоловік [PERSON] помер [INFO] в м. Рига Латвійської Республіки. Дітей у тітки ніколи не було. Крім того, 26.10.1996 [PERSON] подарувала їй свою квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в якій вона значиться зареєстрованою з часу її придбання за договором купівлі-продажу від 06.04.1996, реєстр № 1845. З 2014 року м. Антрацит Луганської області є тимчасово не підконтрольною територією. 08.12.2014 вона Управлінням соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та була зареєстрована за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Її тітка [PERSON] 02.02.2015 Управлінням соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та була зареєстрована за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Не дивлячись на різні адреси фактичної реєстрації, вона та тітка [PERSON] до березня 2017 року фактично проживали разом за адресою: [ADDRESS] . У березні 2017 року тітка [PERSON] поїхала за місцем своєї реєстрації у м. Антрацит Луганської області, шоб навідати квартиру, яку вона їй подарувала, та своє майно, що знаходиться в цій квартирі. Перебуваючи в м. Антрацит Луганської області тітка [PERSON] зламала шийку правого стегна, після чого не могла самостійно рухатись, обслуговувати себе та потребувала сторонньої допомоги. З вказаного часу її мати [PERSON] доглядала за [PERSON] 27.03.2019 [PERSON] померла і була похована у м. Антрациті Луганської області. Згідно лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № [NUMBER] від 28.03.2019, виданого Антрацитівською центральною міською багатопрофільною лікарнею 28.03.2019, остання померла внаслідок хронічної серцевої недостатності II\~Б - III, атеросклеротичного кардіосклерозу, ішемічної хвороби серця. 02.04.2019 відділом запису актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції була зареєстрована смерть [PERSON] , актовий запис № 343 та видано свідоцтво про її смерть, яке не є дійсним в україні, тому вона 21.05.2019 звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , однак в проведенні державної реєстрації смерті останньої їй було відмовлено. У письмовій відмові Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 21.05.2019 № 1703-15.13-04-04 зазначено, що державна реєстрація смерті [PERSON] неможлива, оскільки нею, для підтвердження факту смерті [PERSON] був пред`явлений документ, форма якого не відповідає формі, визначеної наказом Міністерства Охорони здоров`я України за №\~545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Встановлення факту смерті тітки [PERSON] необхідне для зняття померлої з реєстрації, припинення пенсійних виплат, оформлення спадкових прав. Для проведення державної реєстрації факту смерті тітки [PERSON] наявні об`єктивні перешкоди. Для захисту прав та свобод встановлення факту смерті [PERSON] є єдиним засобом отримати свідоцтво про її смерть, що буде видано державним органом України. На даний час вона фактично, тимчасово, без реєстрації проживає в [ADDRESS] , а тому вважає за необхідне звернутись за встановленням факту смерті тітки [PERSON] саме до Зміївського районного суду Харківської області. 22.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 23.05.2019. 22.05.2019 заявник [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні своєї заяви з підстав, викладених у ній. 22.05.2019 представник заінтересованої особи - [PERSON] подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу, відзиву на заяву не надала. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абз. другого ч. 1, ч. ч. 2, 4, 5 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Постановою Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 1, ч. ч. 2-4 ст. 9, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим … реалізації прав і свобод людини і громадянина. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Частинами 1, 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті …. проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до ст. ст.\~ 3,\~ 8, \~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів". Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відомостями, що містяться у свідоцтвах про народження Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] , у свідоцтвах про шлюб Серія [NUMBER] , Серія [NUMBER] в цілому підтверджується, що [PERSON] дійсно є племінницею [PERSON] (а. с. 10-13). Чоловік [PERSON] помер [INFO] в м. Рига Латвійської Республіки, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а. с. 16). Згідно договору дарування квартири від 26.10.1996 [PERSON] подарувала [PERSON] свою квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в якій вона значиться зареєстрованою з часу її придбання за договором купівлі-продажу від 06.04.1996, реєстр № 1845 (а. с. 14, 15). Даними копії паспорта громадянина України Серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , підтверджується, що вона мала зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] (а. с. 9). До заяви про встановлення факту смерті рідної тітки [PERSON] заявник [PERSON] додала копії лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] 144 та довідки про причину смерті № 144, виданих 28.03.2019 виданих Антрацитівською центральною міською багатопрофільною лікарнею так званої ЛНР 28.03.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в квартирі [ADDRESS] , причиною смерті стала хронічна серцева недостатність II Б - III ст., атеросклеротичного кардіосклерозу, ішемічної хвороби серця (а. с. 19, 20). Також, заявником надано копію свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , у якому зазначено, що воно видане відділом запису актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції так званої ЛНР 02.04.2019,\~та з\~якого вбачається,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~\~померла [INFO] \~в м.\~Антрациті (а. с. 23). Крім того, заявником надано копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 1899, квитанцію № 1899 від 28.03.2019, з яких вбачається, що [PERSON] похована на цвинтарі м. Антрацит (ш-га 3-4) (а. с. 21, 22). Зі змісту відмови [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті від 21.05.2019 №1703-15.13-04.04 вбачається, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Антрациті Луганської області, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а. с. 24). Таким чином, заявником [PERSON] доведено, що вона є громадянином України, має зареєстроване постійне місце проживання на території України (а. с. 17); її рідна тітка [PERSON] , [INFO] , була громадянкою України, але померла [INFO] на території, яку визнано тимчасово окупованою територією; факт смерті та обставини поховання [PERSON] підтверджується відомостями документів, які не є дійсним в Україні; вказані обставини унеможливлюють отримання племінницею померлої свідоцтва про смерть тітки в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів громадянина України [PERSON] належить задовольнити подану нею заяву та встановити факт смерті її рідної тітки [PERSON] , що заявникові необхідно для реєстрації смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану України та подальшої реалізації права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved