Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, неодноразово уточнюючи вимоги просить суд : зняти арешт з майна, яке належить ФОП [PERSON] і описане в актах опису і арешту майна від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року складених державним виконавцем Городничою А.В.; виключити з цих актів майно на загальну суму 183510 грн.; зобов'язати ДВС Шосткинського МРУЮ повернути це майно ФОП [PERSON] та визнати право власності за ФОП [PERSON] на все майно перераховане в актах опису майна від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року мотивуючи тим, що він є фізичною особою-підприємцем, займається роздрібною торгівлею на ринку з лотка, що є єдиним джерелом існування, сплачує податок за спрощеною системою оподаткування. 12.03.2011 року був визнаний Шосткинським міськрайсудом винним у вчиненні злочину за ст. 286 ч.2 КК України. Рішенням цього ж суду, як з фізичної особи, на користь потерпілих було стягнуто майнову та моральну шкоду і після звернення до ВДВС Шосткинського МРУЮ стягувачів, відповідачів по справі, рішення суду виконується примусово. 02 липня 2014 року та 03 липня 2014 року державним виконавцем Городничою А.В. на робочому місці, на ринку по вул.Прорізна 4 м.Шостка було складено акти опису і арештоване майно, яке належало йому як фізичній особі-підприємцю, майно не оцінили, не вказали ні розмір описаного одягу, ні з якого матеріалу виготовлений одяг, яка вартість одного екземпляру одягу, забрали ключі від контейнера де знаходилось майно, опечатали його. Вважає дії виконавця неправомірними, оскільки : акти опису майна складено не на майно боржника [PERSON], а на майно фізичної особи-підприємця [PERSON]; вказані акти складені у відсутність постанови про накладення арешту на майно суб'єкта підприємницької діяльності - ФОП [PERSON]; арешт незаконно накладено на майно ФОП [PERSON] оскільки не існує рішення суду про накладення арешту на майно ФОП [PERSON] і відповідного виконавчого листа, судом стягнуто майнову та моральну шкоду як з фізичної особи і завдана шкода не пов'язана з підприємницькою діяльністю; понятим був працівник виконавчої служби; майно описане та арештоване незважаючи на часткове погашення шкоди, не приймаються заходи щодо арештованого автомобіля боржника. Підтвердив, що 10.06.2015 року майно описане і арештоване згідно актів від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року повернуто йому державним виконавцем, будь яких претензій до ВДВС Шосткинського МРУЮ з приводу повернутого майна не має. Відповідач [PERSON] позов не визнав, в судовому засіданні вказав, що він не є належним відповідачем, оскільки позовні вимоги до нього ніякого відношення не мають, мають відношення до дій державного виконавця. Але зауважив, що дії державного виконавця направлені на відшкодування шкоди завданої позивачем в наслідок вчинення ним злочину. Рішення суду не виконане, шкода не відшкодована, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] просить слухати справу у його відсутність, покладається на думку відповідача [PERSON], про що надав заяву та довіреність. Третя особа орган опіки та піклування Шосткинської міської ради вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки будуть порушені права дитини позбавленої батьківського піклування. В наступному просить справу розглядати в їх відсутність, про що надали заяву. Третя особа ВДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції позов не визнали, в судовому засіданні вказали, що їх дії відповідають вимогам діючого законодавства, діяли під час опису та арешту майна в межах наданих законом повноважень. Крім того, описане і арештоване згідно актів від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року майно повернуто позивачеві, претензій з приводу повернутого майна не має. Щодо вимог про визнання майна власністю фізичної особи-підприємця, вважають, що ці вимоги задоволенню не підлягають. Просять в задоволенні позову відмовити. Третя особа Шосткинський міжрайпрокурор позов не визнав, також вважає, що дії виконавця відповідають вимогам діючого законодавства, виконавець діяв під час виконання рішення суду, опису та арешту майна в межах наданих законом повноважень. Крім того, описане і арештоване згідно актів від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року майно повернуто позивачеві, претензій з приводу повернутого майна не має. Щодо вимог про визнання майна власністю фізичної особи-підприємця, ці вимоги задоволенню не підлягають зважаючи на те, що позивачем не надано суду жодних доказів з приводу належності майна як фізичній особі-підприємцю. Вислухавши сторони, представника, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Свідок [PERSON] вказала, що зі слів позивача виконавці під час проведення опису та арешту майна вели себе зухвало і грубо, описували і арештовували майно, яке належало позивачу як фізичній особі-підприємцю, майно не оцінили, не вказали ні розмір описаного одягу, ні з якого матеріалу виготовлений одяг, яка вартість одного екземпляру одягу, забрали ключі від контейнера де знаходилось майно, опечатали його, позбавили єдиного джерела існування сім'ї. Дії виконавців оскаржували, але скарги позитивних наслідків не дали. В силу ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ст. 27 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Відповідно ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є : 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Згідно ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються; на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Відповідно ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В судовому засіданні встановлено, що актами державного виконавця ВДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року описане накладено арешт на майно боржника (т.1,а.с.23-27,30-34) при примусовому виконанні виконавчих листів (т.1,а.с.37-39,108-110) за низкою рішень судів різних ланок (т.1,а.с.6-20,т.2,а.с.38-40). Проведено оцінку описаного та арештованого майна (т.1,а.с.106-107), з оцінкою якого боржник, в дійсному випадку позивач, згоден (т.1,а.с.113). Відповідно актів від 10.06.2015 року та 11.06.2015 року (т.2,а.с.80-83), майно описане та вилучене згідно актів від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року повернуто позивачеві і, виходячи з пояснень позивача під час розгляду справи, претензій до виконавців щодо повернутого майна у нього не має. Таким чином суд приходить до висновку, що в діях державного виконавця відсутні дії, які б свідчили про неправомірність прийнятих ним рішень, а сукупність дій та заходів, здійснені у межах наданих повноважень з використанням наданих їм прав, що направлені на реальне виконання рішення суду з метою захисту інтересів стягувача. Тобто дії державного виконавця не суперечать положенням Закону України "Про виконавче провадження" і цей висновок відповідає встановленим обставинам та вимогам закону виходячи з наступного. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закону України "Про виконавче провадження". Ст. 11 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника регламентовано статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження". Частиною першою цієї статті Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації і відповідає положенням ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, позивач не надав суду жодних підтверджуючих доказів, які б свідчили про те, що майно належить йому не як фізичній особі, а як фізичній особі-підприємцю. Таким чином, державний виконавець описуючи та накладаючи арешт на майно боржника, діяв в межах своїх повноважень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи й те, що майно описане та вилучене згідно актів від 02 липня 2014 року та від 03 липня 2014 року повернуто позивачеві, який претензій до виконавців щодо повернутого майна не має. Отже виходячи з наведеного, в задоволені позову має бути відмовлено. Судові витрати підлягають розподілу відповідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved