Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] , з участю третьої особи Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області про захист прав споживача. Позов мотивує тим, що 16 травня 2018 року за прибутковим ордером №264 вона сплатила відповідачу 15128,00 грн. - вартість дверей та їх встановлення в будинку, що знаходиться в с.Ковері в садовому кооперативі " [INFO] ". 13.08.2018 року вона звернулась до відповідача з заявою повернути їй кошти, сплачені за двері та їх встановлення, оскільки такі деформувались за короткий термін їх експлуатації, а відтак не відповідають споживчій потребі. Окрім цього, зазначає, що у відповідь на її заяву-претензію відповідач надав їй лист без дати та вихідного номеру, у якому зазначив що придбаний нею товар є належної якості, такий відповідає технічному опису дверних блоків "Арте", а причиною деформації стало зокрема і порушення правил експлуатації продукції, нанесення будівельних матеріалів на поверхню дверного полотна. Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає, що відповідач доставив їй товар, який не відповідає критеріям закону та заперечує права споживача, зазначені у ст.4 Закону щодо права на належну якість продукції та її обслуговування, на необхідну, достовірну та своєчасну інформацію, відтак просить стягнути з ФОП [PERSON] 15128,00 грн. понесенихна придбання та встановлення дверей та зобов`язати відповідача розпорядитись його майном. Не погоджуючись з позов, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволенні вищевказаного позову. Мотивує такий тим, шо позивач механічно пошкодив майно, нанісши на нього будівельні матеріали і представляє це як істотний недолік. Щодо твердження позивача про відмову позивача від проведення експертизи відповідач зазначає, що підставою для проведення експертизи є письмова згода споживача, яку в даному випадку споживач не надавав, а лише вимагав повернення грошових коштів у своїй заяві-претензії від 15.08.2018 року. Окрім цього, відповідач вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених вимог. Сторони в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, причин неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №264 від 16.05.2018 року на підставі замовлення покупця №23150 від 16 травня прийнято від [PERSON] 9000,00 гривень. Як вбачається з відповіді №7113/7627 від 04.09.2018 року, наданої [PERSON] ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, такій роз`яснено право проведення експертизи продукції, а також право звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 14.08.2018 року [PERSON] направило компанії "Door & floor" заяву-претензію, в якій вимагала повернути їй оплачену вартість дверей, придбаних згідно квитанції №264 від 16.05.2018 року, а також їх встановлення, в десятиденний термін. Відповідно до відповіді на заяву-претензію [PERSON] від 20.08.2018 року, представником магазину "Door & floor" повідомлено позивача, що нею було придбано товар належної якості зі складом згідно технічної характеристики, а причиною деформації може стати безліч чинників, в тому числі порушення правил експлуатації продукції, нанесення будівельних матеріалів на поверхню дверного полотна. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-158цс12. У відповідності до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII ). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг. Відповідно до п. 7, 8 ст. 1 цього Закону визначено, що договір це - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару. Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачкою не долучено до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею позовні вимоги.

Outcome: dismissed