Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

27 квітня 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним (ціна позову 200000 грн.) посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Позивачка є спадкоємицею за законом після смерті матері, яка прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори . З заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON] більше ніхто не звертався. Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та земельна ділянка розміром 0,1696 га, яка призначення для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд, будинок та земельна ділянка,які знаходяться в [ADDRESS]. Позивачка звернулася до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що позивачка не надала нотаріусу наступні документи: оригінал правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок, що виданий відповідним уповноваженим органом на ім'я померлої за її життя з відміткою про державну реєстрацію права власності за життя померлої; витяг з РПВН про реєстрацію права власності на нерухоме майно; оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я померлої за її життя з відміткою про державну реєстрацію права власності за життя померлої; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Рішенням №73 Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області від 30 вересня 2011 року вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] [PERSON] та Дунаєвецькому МКП «Інвентарбюро» видати свідоцтво про право власності на зазначений будинок, однак за життя [PERSON] свідоцтва про вправо власності не отримала, оскільки [INFO] року померла. Свідоцтво про право власності будинок матері не видавалося, що підтверджується довідкою Дунаєвецького КП "Інвентарбюро". Також матері, відповідно до рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2011 року №2-550, 22 грудня 2011 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розміром 0,1696 га, тобто після її смерті, яка сталася [INFO] року. А тому позивачка завернулася з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача: Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак надав суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представника, не заперечив проти задоволення позову. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, як дочка померлої, яка прийняла спадщину на піставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.12.2013 року, яке набрало законної сили 08.01.2014 року, довідкою №574 від 20.02.2017 року, виданою Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, копією спадкової справи №2/2012, заведеної 12 січня 2012 року за заявою [PERSON] після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року. До маси спадкового майна, після смерті [PERSON], входить житловий будинок площею 62,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня площею 49,7кв.м., сарай 10,4 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] вартістю 170120 грн., що підтверджується зведеним актом вартості будівель і споруд, технічним паспортом на житловий будинок та довідками Дунаєвецької міської ради. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2011 року, яке набрало законної сили 19.09.2011 року, визнано право власності за [PERSON] на нерухоме майно -жилий будинок загальною площею 37,8 кв.м., у тому числі жилою площею -30 кв.м., згідно плану "А-1" розташованого в [ADDRESS] з послідуючою реєстрацією в МКП "Інвентарбюро". Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення №73 Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області «Про оформлення права власності на житловий будинок в с.Чаньків [PERSON].» вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] Дунаєвецького району Хмельницької області, [PERSON], а також вирішено Дунаєвецькомц МКП «Інвентарбюро» видати свідоцтво про право власності згідного цього рішення. Згідно повідомлення від 01.11.2013 року №267/02-14 «Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом» приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу Кушпиль С.М. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки позивачка не надала нотаріусу наступні документи: оригінал правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок, що виданий відповідним уповноваженим органом на ім'я померлої за її життя з відміткою про державну реєстрацію права власності за життя померлої; витяг з РПВН про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з довідкою Дунаєвецького КП "Інвентарбюро" №47 від 12 квітня 2017 року видно, що в [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано домоволодіння в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно відповідно до рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2011 року, справа №2-550/2011. З вищезазначеного випливає, що за [PERSON], відповідно до рішення суду від 06.09.2011 року, було визнаного право власності на домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями, однак остання за своє життя не встигла зареєструвати своє право власності на дане майно та померла. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). В той же час, здійснення державної реєстрації права власності в порядку, передбаченому цим законом, є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спадкодавцеві [PERSON] належало на праві власності домоволодіння з належними до нього господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] яке переходить позивачці у спадщину за законом. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1696 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована вс.[ADDRESS] Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на земельну ділянку у зв'язку з тим, що у позивачки відсутній оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я померлої за її життя з відміткою про державну реєстрацію права власності за життя померлої. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2011 року справа №2-550, яке набрало законної сили 19.09.2011 року, визнано право власності за [PERSON] на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 0,17 га, розташовану в [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер [NUMBER]) з послідуючою реєстрацією в Управлінні земельних ресурсів у Дунаєвецькому районі на її ім'я. 30 грудня 2011 року [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення суду видано Чаньківською сільською радою державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,1696 га, яка розташована в [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), акт зареєстровано в Книзі записів записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №682188951000674. Вартість вищезазначеної земельної ділянки станом на 27.04.2017 р. становить - 50785,04 грн., що витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий [PERSON], 30 грудня 2011 року на підставі рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2011 року, справа №2-550, порушує права позивачки, оскільки не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсними та скасувати його реєстрацію. Позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право на земельну ділянку. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що позивачка, прийнявши у спадщину спадкове майно, відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку площею 0,1696 га, яка розташована [ADDRESS] її право на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивачки, а тому вимоги обгрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved