Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

06 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява в якій позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право на середню земельну частку (пай) у розмірі 3,80 га. сільськогосподарських угідь, з яких 3,40 га. рілля, що розташована на території Сілецької сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, за рахунок земель резервного фонду цієї сільської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона була прийнята на роботу в колгосп "Росія" заступником головного бухгалтера і одночасно була прийняти в члени цього колгоспу. В подальшому, у звязку із ліквідацією колгоспу вона працювала у спілці власників селянських господарств "Сілець", яка була створена на базі майна колгоспу "Росія". Звільнилась вона 08.08.1994р. За час її роботи на підприємстві відбулась процедура роздержавлення і приватизації земель спілки "Сілець", в результаті якої громадяни, в т.ч. всі працюючі працівники спілки отримали право на середню земельну частку (пай). Вказує, що вона не отримала такого права, по тій причині, що помилково не була включена до списку таких осіб через перебування у відпустці по догляду за дітьми, що на її думку є протиправним. В судове засідання позивачка не прибула, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с. 27). Представник відповідача в судове засідання також не зявився, однак на адресу суду подав заяву, в якій не заперечив проти розгляду справи без його участі (а.с. 26). Представник третьої особи також подав суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 28). Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Позивачка [PERSON], 01.08.1987р. була прийнята на роботу в колгосп "Росія" заступником головного бухгалтера. Одночасно, вона була прийнята в члени колгоспу "Росія" Камянка-Бузького району Львівської області відповідно до Протоколу зборів №8 від 01.08.1987р., про що зроблено відповідний запис у її трудовій книжці (а.с. 7). 10.02.1992р. позивачка [PERSON] у звязку із ліквідацією колгоспу "Росія" була звільнена з роботи, а вже 18.02.1992р. прийнята на роботу у спілку власників селянських господарств "Сілець", яка була створена на базі майна колгоспу "Росія", що доводиться записами у її трудовій книжці. 08.08.1994р. [PERSON] була звільнена із спілки власників селянських господарств "Сілець" за власним бажанням, що також відображено у її трудовій книжці. З описаних обставин справи судом встановлено, що позивачка працювала у спілці власників селянських господарств "Сілець" в період з 18.02.1992р. по 08.08.1994р. Відповідно до Завдання на складання проекту роздержавлення і приватизації земель, який затверджено 28.06.1994р. Головою державної адміністрації Камянка-Бузького району, загальна площа земель спілки "Сілець" становила 1836,4 га., площа земель, переданих до земель запасу становила 359,0 га., загальна кількість осіб, які мали право на середню земельну частку 427 чоловік, з яких 192 працювали в господарстві і на яких припадала площа 78,2 га., у соціальній сфері 21 чоловік і на яких припадало 3,5 га., а також пенсіонери 18 чоловік, на яких припало 6,6 га. (а.с. 19) Рішенням сесії Сілецької сільської Ради народних депутатів від 23.12.1993р. затверджено Список осіб, які мають право на середню земельну частку по Сілецькій сільській Раді народних депутатів Камянка-Бузького району Львівської області, і кількість осіб, які працювали в господарстві становила 192 особи (а.с. 17). Протоколом засідання приватизаційної комісії Сілецької сільської Ради народних депутатів Камянка-Бузького району від 19.07.1994р. погоджено проект роздержавлення і приватизації земель Сілецької сільської Ради народних депутатів, яким передбачено у державній власності 2257,8 га., передати у колективну власність 1476,4 га., у приватну власність 381,6 га. Кількість осіб, які мають право на земельну частку складає 427 чоловік, з яких 21 працівник соціальної сфери, 192 працюючих у сільськогосподарському виробництві, 214 пенсіонерів. Цим протоколом також визначено, що середня земельна частка становить 3,80 га. с/г угідь, з яких 3,40га. рілля (а.с. 16). Протоколом загальних зборів засідання спілки власників селянських господарств "Сілець" Камянка-Бузького району Львівської області від 20.07.1994р. вирішено погодити проект роздержавлення і приватизації земель за аналогічними вищевказаними показниками (а.с. 15). 29.07.1994р. Головою сільської ради та землевпорядником підписано Висновок, яким погоджено проект роздержавлення і приватизації земель Спілки власників сільських господарств "Сілець" (а.с. 14). З вищенаведених доказів судом зроблено висновок, що в результаті таких дій по роздержавленню та приватизації земель сільської ради, громадяни, в тому числі і всі працюючі працівники спілки власників селянських господарств "Сілець" отримали право на середню земельну частку пай у розмірі 3,80 га. сільськогосподарські угіддя, з яких 3,40га. рілля. Разом з тим, суд погоджується із доводами позивачки, що вона хоч і була на той час працівником спілки власників селянських господарств "Сілець", проте до списку працівників, які отримали право на середню земельну частку пай не включена. Так, як видно із довідки ТзОВ "Сілець", позивачка дійсно працювала в господарстві з 01.08.1987р. по 08.08.1994р. на посаді головного бухгалтера, а з 20.02.1989р. по 08.08.1994р. перебувала у відпустці по догляду за дітьми (а.с. 9). А, як видно із свідоцтв про народження дітей, позивачка народила сина 20.02.1989р., а 31.07.1990р. дочку (а.с. 8). Відповідно до ст. 179 КзПП відпустка по догляду за дитиною може надаватися до досягнення дитиною трьох річного віку. Обставини справи свідчать, що позивачка не припиняла трудових відносин із підприємством, а отже на рівні із іншими працівниками користувалась всіма правами та гарантіями як працівник, в т.ч. й правом на отримання середньої земельної частки (пай). Відтак, суд дійшов до висновку, що такі обставини не могли послужити підставою для не включення позивачки до такого списку та відповідно обмеження її у праві на отримання середньої земельної частки. Вирішуючи даний спір, суд виходив також із наступних мотивів та положень законодавства, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 8 Концепції роздержавлення і приватизації підприємств, землі житлового фонду, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 31 жовтня 1991р., приватизація землі полягає у передачі громадянам України земельних ділянок у приватну, колективну власність або у довічне успадковуване використання. Для сільськогосподарського використання земельні ділянки встановленого розміру на повнолітнього члена сім'ї надаються громадянам безоплатно. Постановою Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" від 13.03.1992р. у п. 5 встановлено, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, провадиться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств і організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Згідно ст. 6 Земельного кодексу України 1990р., безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею. При обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Цією ж статтею визначено, що до числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Системний аналіз вищенаведених норм закону свідчить, що право на отримання середньої земельної частки мали всі працівники підприємств, організацій, установ, які були користувачами відповідної земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства. Таким чином, позивачка, як працівник спілки власників селянських господарств "Сілець", мала право бути включеною до списку осіб, які мають право на середню земельну частку, а в подальшому право на отримання такої на рівні із іншими працівниками. А тому суд погоджується із доводами позивачки про наявність її порушеного права, яке підлягає захисту. Як зазначено в Узагальненні судової практики Верховного Суду України від 01.09.2003р. "Практика розгляду судами земельних спорів", якщо суд визнав, що позивач безпосередньо або в порядку спадкування має право на земельну частку (пай), але свого часу його помилково не внесли до списків осіб, що додаються до державного акта на право власності на землю, то залежно від реальних можливостей на час розгляду справи суд у резолютивній частині рішення повинен зазначити, в який спосіб повинно бути реалізоване це право: … якщо місцева рада дала згоду на передачу колективу із резервного фонду землю для задоволення вимог осіб, які помилково не були внесені до згаданих списків, - за рахунок цих земель. Як видно із довідки Сілецької сільської радою Камянка-Бузького району від 10.10.2017р. №467, на території сільської ради наявні землі резервного фонду, з яких може бути надана земельна ділянка [PERSON] для ведення осг. Розмір середньої земельної частки (паю) на території сільської ради становить 3,80 га. сільськогосподарських угідь (в т.ч. 3,40 га. рілля) в умовних кадастрових гектарах. Відтак, суд вважає, що оскільки орган місцевого самоврядування має реальну можливість відновити порушене право позивачки за рахунок земель резервного фонду, то саме із цієї категорії земель позивачці слід забезпечити її право на середню земельну частку (пай). Причому за встановлених судом обставин, суд вбачає порушення прав та інтересів як сторін по справі, так і інших осіб. Отже, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення повністю, як законні та обґрунтовані.

Outcome: approved