Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

05 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що самостійно утримує неповнолітню дитину, батьком якої є відповідач у справі, а останній в добровільному порядку не надає коштів на утримання дитини. В судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Крім того, відповідач зазначив про визнання ним позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 25.08.2018. У шлюбі народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини встановлені на підставі копії свідоцтва про народження /а.с. 7/. Зі змісту довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27.09.2018 за № 2333 та від 21.11.2018 за № с-314 вбачається, що дитина [PERSON] проживає та зареєстрована з позивачем./а.с. 4, 8/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані приписи підлягають застосуванню незалежно від способу стягнення аліментів: в частці від доходу чи в твердій грошовій сумі. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються з дня пред`явлення позову. Законом України "Пpo Державний бюджeт на 2021 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років станом на день розгляду справи становить 2510 грн. (з 01.07.2021). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом.

Outcome: approved