Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до суду з вказаною позовною заявою мотивуючи тим, що 11.10.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1277/ФКВ-07, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 93 000 доларів США, на строк до 10.10.2022 року, зі сплатою за користування ним 14.5% річних. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором 11.10.2007 року між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір №1277/Zфквіп-07, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., зареєстрований в реєстрі за № 6720, згідно якого іпотекодавець передає банку в іпотеку нежиле приміщення в нежитловій будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 132.4 кв. м., і належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. На підставі протоколу електронного аукціону № UА-ЕА-2019-01-28-000021-b 12.04.2019 року між банком та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» були укладені договір №1286/К купівлі - продажу майнових прав за кредитним договором та Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. У зв`язку з уступкою права вимоги відбулась зміна кредитора за кредитними та похідними від них зобов`язаннями. Відповідачу було направлено повідомлення про зміну кредитора за кредитним та іпотечним договорами. На момент придбання права вимоги за кредитним договором у відповідача була наявна заборгованість в розмірі 88 593 доларів США 35 центів, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 52 699 доларів США 74 цента, заборгованості за несплаченими процентами - 35 893 доларів США 61 цент., та цей борг ідентичний станом на 16.09.2019 року. У зв`язку з чим, позивачем була направлена вимога відповідачу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в разі не задоволення вимог кредитора, однак, зазначена вимога була проігнорована, зобов`язання за кредитним договором не виконані. Оскільки відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору, на загальну суму 88 593 доларів США 35 центів, позивач вказує на своє право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань. Позивач визначає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до ст. 41 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, з огляду на численні порушення умов іпотечного договору з боку відповідача щодо належного збереження предмета іпотеки, позивач вказує на необхідність передачі предмета іпотеки в управління позивачу для належного збереження до моменту його реалізації та можливості отримання доходів для погашення заборгованості. Тому, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року в розмірі 88593 дол. 35 центів США, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №1277/Zфквіп-07 від 11.10.2007р., укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] , шляхом продажу на публічних торгах за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; передати нежитлове приміщення в нежитловій будівлі по [ADDRESS] , до його реалізації, в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач та її представник, адвокат Мелехова О.С., позов не визнали, подали відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали кредитної справи [PERSON] щодо кредитного договору №1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1277/ФКВ-07, згідно з умовами розділу 1 даного договору відповідачу було надано кредит у сумі 93 000 доларів США, на строк 180 місяців, з датою повернення кредиту до 10.10.2022 року, на поточні потреби, з розрахунку 14,5 % річних за користування кредитом. Також, встановлено, що 11.10.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір №1277/Zфквіп-07, для забезпечення виконання зобов`язань іпотекодержателя за кредитним договором №1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, за умовами якого останній зобов`язаний іпотекодержателю до 10.10.2022 року повернути кредит у розмірі 93 000 доларів США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 14,5 % річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках передбачених кредитним договором, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., зареєстрований в реєстрі за № 6720. Згідно п. 1.2 Іпотечного договору Іпотекодавець передає Банку в іпотеку нежиле приміщення в нежитловій будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 132.4 кв. м., і належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 31 травня 2007 року Білоцерківським управлінням житлово - комунального господарства, та зареєстрованого 31.05.2007 року у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 14747556, реєстраційний номер: 19056618, номер запису: 644, в книзі: 4. Сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки у 558 025,00 грн. (п. 1.3 іпотечного договору). Згідно п. 1.11 Кредитного Договору позичальник зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв`язку з укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які виникають у зв`язку з укладенням цього договору. Згідно п. 4.3.4 Кредитного договору банк має право при настанні будь-якого із випадків передбачених п. 6.2 цього договору призупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафів та інших платежів позичальника за цим договором. У випадку невиконання позичальником вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань у встановлений цим договором строк, банк має право стягнути примусово всю заборгованість за цим договором. Згідно п. 6.2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителем умов цього договору, а також договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції. Також, встановлено, що 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь «Дельта банку», відповідно до якого право вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. Також, встановленим є те, що 12.04.2019 року на підставі протоколу електронного аукціону № UА-ЕА-2019-01-28-000021-b 18.03.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» був укладений договір №1286/К купівлі-продажу майнових прав, згідно умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1до цього договору, зокрема за кредитним договором 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року та 12.04.2019 року був, також, укладений Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №1277/Zфквіп-07, укладений на підставі договору №1286/К купівлі-продажу майнових прав та протоколу електронного аукціону № UА-ЕА-2019-01-28-000021-b від 18.03.2019 року, боржником за якими є [PERSON] .. У зв`язку з уступкою права вимоги відбулась зміна Кредитора за кредитними та похідними від них зобов`язаннями. Позичальник [PERSON] умови кредитного договору не виконала та не погасила заборгованість по сплаті тіла кредиту і процентів, чим порушила підпункт 4.2.1 Кредитного Договору та станом на 16.09.2019 року розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 88 593 доларів США 35 центів, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням - 52 699 доларів США 74 цента, заборгованості за несплаченими процентами - 35 893 доларів США 61 цент. Судом встановлено, що другий кредитор, ПАТ «Дельта Банк», у 2015 році звертався до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року у справі №357/13943/15-ц, 2/357/164/16, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, - відмовлено, з підстав того, що 18.08.2015 року за вих..№ 31.4-08/7041/15 ПАТ «Дельта Банк» направив відповідний лист-вимогу [PERSON] , проте, не надав суду підтвердження про отримання іпотекодавцем даної вимоги, а 26.08.2015 року, в порушення вимог п.4.2 договору, без дотримання вимог щодо надання строку для виконання цієї вимоги, направив позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та позивач не надав доказів отримання згоди від Білоцерківської міської ради, оскільки згідно абз.3 п.1.2 Іпотечного договору містить застереження проте, що земельна ділянка, на якій розташоване нежитлове приміщення, передана іпотекодавцю в безстрокове платне користування, згідно договору оренди землі, укладеного між Білоцерківською міською радою та [PERSON] від 04.02.2005 року. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.05.2016 року, дане рішення залишено без змін та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.04.2017 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25.05.2016 року повернуто заявнику. Дане рішення набрало законної сили. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, у відзиві зазначила, що дійсно 11.10.2007 року між нею та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений кредитний договір №1277/ФКВ-07 та Іпотечний договір №1277/Zфквіп-07 від 11.10.2007 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитом, ПАТ «Дельта банк» набуло статус нового кредитора. 12.04.2019 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав №1286-К від 12.04.2019. Та новим іпотекодержателем вказаного майна, з 17.04.2019 року, є ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» із зазначенням підстави набуття права - Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором, від 12.04.2019. Відповідач оскаржувала право вимоги ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» за кредитним і іпотечним договором в судовому порядку з підстав того, що ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не є фінансовою установою та не може виступати кредитором за зобов`язаннями фізичної особи за споживчим кредитом та іпотекодержателем у забезпечення виконання зобов`язань споживчого кредиту. Однак, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2019 у справі №357/6925/19 у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. В судовому засіданні 16.09.2019 року, при розгляді вказаного спору, на вимогу суду представником ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» було надано для огляду оригінали всіх наявних документів по даній справі, серед яких було виявлено вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором № 08-05 (5) від 08.05.2019 (яка відрізняється від вимоги, що долучена до позовної заяви, оскільки остання не містить ані номеру, ані дати). До даної вимоги було приєднано докази її направлення та начебто отримання відповідачем . Відповідач стверджує, що вона не отримувала даної вимоги, у зв`язку з чим на даний момент за фактом підроблення її підпису (напису) в отриманні зазначених документів та встановлення відповідальних за це осіб, 12.10.2019 р. відкрито кримінальне провадження № 12019110030002993. Таким чином, відповідач вважає, що докази, долучені позивачем про направлення і отримання/невиконання відповідачем вимоги про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором є неналежними та не обґрунтованими, та відповідач вважає, що позивачем не надано документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, письмової вимоги. Щодо початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, відповідач зазначає, що Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, всупереч вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», позивач не вказав у позові початкову ціну продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Крім того, відповідач, заперечуючи позов, послалася на адресовану їй письмову вимогу ТОВ «Укрпромбанк» про дострокове повне виконання зобов`язань №6051 від 07.05.2010 року, якою банк вимагав від [PERSON] достроково повернути весь борг за кредитним договором, сплатити проценти та пеню за несвоєчасне повернення кредиту, протягом 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі та повідомлено відповідача, що у разі невиконання даної вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, банк має право вимагати примусово стягнути всю заборгованість за договором. Отже, такими діями первісний кредитор ТОВ «Укрпромбанк» на власний розсуд згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а отже, позивач придбав прострочене право вимоги. Позивач усвідомлював, що купує право вимоги за кредитом, нарахування по якому здійснено поза межами строку кредитування та з пропущеними строками позовної давності, але погодився на дані ризики. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Пунктом 4.1. Іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках, зокрема, якщо у момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки. Пунктом 4.2 Іпотечного договору у випадку порушення іпотекодавцем обов`язків за цим або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушення зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Однією з підстав позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем визначено несплачену суму заборгованості станом на 12 квітня 2019 року у розмірі 88 593,35 доларів США та 610 720,25 грн., після направлення вимоги про усунення порушень та повернення заборгованості, яку, як стверджує позивач, відповідач [PERSON] проігнорувала. В підтвердження наведеного позивачем надано вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором з вимогою сплатити 88 593,35 доларів США та 610720,25 грн. (Том 1 а.с. 20 ), направлену на адресу [ADDRESS] , а не за адресою реєстрації місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (Том 1 а.с. 25). Відповідач категорично заперечує отримання будь яких вимог та надає докази зазначеного. Однак, суд не погоджується з позицією відповідача про відмову в даному позові саме з підстав не направлення, чи не належного направлення позивачем їй письмової вимоги про усунення порушення. Згідно п. 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо обґрунтування розміру простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором, позивачем 16.11.2020 року було надано суду, на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 26.08.2020 року, копію матеріалів кредитної справи, в якій міститься розрахунок суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1277/ФКВ-07, де визначена сума заборгованості станом на 12.04.2019 року у розмірі 2 987 805,55 грн., розрахунок боргу було здійснено попереднім кредитором - ПАТ «Дельта Банк», за період з 01.07.2010 по 12.04.2019 року. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Так, умовами кредитного договору п. 6.2 та п. 4.3.4 передбачено право банку вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафів та інших платежів позичальника за цим договором, внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а також договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції. У випадку невиконання позичальником вимоги банку про дострокове виконання зобов`язань у встановлений цим договором строк, банк має право стягнути примусово всю заборгованість за цим договором. Відповідач заперечує зазначений розмір заборгованості за кредитним договором №1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, оскільки, згідно наданого розрахунку заборгованості, поточна заборгованість [PERSON] станом на 01.07.2010 року складала 76 729,78 доларів США (Том 2 а.с. 90), за весь час користування кредитом було сплачено 24 030,04 доларів США в якості погашення основної заборгованості та 38 758,18 доларів США, які ПАТ «Дельта Банк» зарахував в якості погашення відсотків за користування кредитом (Том 2 а.с. 91). Тобто кредитором підтверджено, що відповідачем було всього сплачено 62 788,22 доларів США (24 030,04 доларів США за тілом + 38 758,18 доларів США за відсотками). Отже, відповідачем в рахунок погашення основної суми заборгованості - 76 729,78 доларів США сплачено 62 788,22 доларів США, тобто сума основної заборгованості за кредитом складала 13 941,46 доларів США. З наведеного слідує, що розрахунок заборгованості здійснений без врахування норм чинного законодавства, в частині припинення права кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки врученням первісним кредитором Укрпромбанком 07.05.2010 року відповідачу досудової вимоги про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором, /банк вимагав достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі/ було змінено строк виконання основного зобов`язання. В матеріалах справи міститься вимога ТОВ «Укрпромбанк» про дострокове повне виконання зобов`язань №6051 від 07.05.2010 року, якою банк вимагав від [PERSON] достроково повернути весь борг за кредитним договором, сплатити проценти та пеню за несвоєчасне повернення кредиту, протягом 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі та повідомлено відповідача, що у разі невиконання даної вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, банк набуває право примусово стягнути всю заборгованість за договором (Том 2 а.с. 111). В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що вона отримала зазначену вище вимогу 07.05.2010 року у відділенні ТОВ «Укрпромбанк» № 10 в місті Біла Церква на Соборній площі 1/1. Та копія цієї вимоги знаходилася в матеріалах кредитної справи, яка надавалася позивачем суду при розгляді справи №357/6925/19 за позовом [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» про визнання недійсними результатів публічних торгів (аукціону). Отже, направлення вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить, що первісний кредитор ТОВ «Укрпромбанк» на власний розсуд, згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, саме, до 07.06.2010 року та має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором. Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припинилося. При вирішенні питання про нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року (№ 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (№14-318цс18), від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 466/7784/13-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитор мав право на нарахування процентів за умовами договору, лише, в межах строку кредитування, тобто до 07.06.2010 року, але згідно поданого розрахунку відсотки, продовжувалися нараховуватися ПАТ «Дельта банк», за умовами договору, з 01.07.2010 року по 12.04.2019 року, тобто в порушення частини другої статті 1050 ЦК України та абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Тобто, нарахування відсотків з 01.07.2010 року до 12.04.2019 року (Том 2 а.с. 90-91), які продовжував нарахувати ПАТ «Дельта Банк» поза межами строку кредитування, зміненого попереднім кредитором - ТОВ «Укрпромбанк» на підставі положень статті 1050 ЦК України є незаконним та безпідставним. Також, як вбачається з розрахунку заборгованості (Том 2 а.с. 91-94), ПАТ «Дельта банк» було здійснено нарахування пені на тіло кредиту та відсотки з 13.04.2018 року по 12.04.2019 року на суму 560 813,81 грн., також, поза межами кредитування, зміненого попереднім кредитором - ТОВ «Укрпромбанк» на підставі положень статті 1050 ЦК України, що є безпідставним. А щодо штрафів, нарахованих банком на суму 49 906,44 грн, то перевірити наданий розрахунок не вбачається можливим, оскільки останній не містить жодного обґрунтування, не зазначено чим передбачено даний штраф, згідно якої формули, на яку суму здійснено нарахування. Таким чином, у ПАТ «Дельта Банк», на момент укладення з позивачем договору купівлі-продажу прав вимоги до [PERSON] в обсязі, відступленому банком (88 593,35 доларів США) не було, а обсяг прав вимоги, що були відступлені банком на користь позивача, не відповідав вимогам щодо наявності та дійсності обсягу прав, які можуть передаватися первісним кредитором новому кредитору, а відтак позивачем не доведено розміру заборгованості в розмірі 88 593,35 доларів США, в рахунок якої останній просить звернути стягнення на іпотечне майно. Крім того, відповідно до положень пункту 4 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент початку ліквідації банку) ПАТ «Дельта Банк» не могло здійснюватися нарахування відсотків та пені на заборгованість [PERSON] . Водночас оскільки законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно, питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості або звернення стягнення на майно. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі й на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Тобто, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» отримав той обсяг прав щодо спірного кредитного договору, який належав ПАТ «Дельта Банк» станом на дату купівлі-продажу прав вимоги, тим самим, купуючи у ПАТ «Дельта банк» майнові права за кредитним договором у п. 5.2 Договору купівлі-продажу майнових прав № 1286/К від 12.04.2019 року, позивач підтвердив підписанням даного договору, що до моменту укладення цього договору ознайомився з фактичним станом майнових прав, усвідомлює та погоджується із обсягом та специфікою майнових прав, які ним набуваються і тим, що покупець може не отримати на підставі набутих за цим договором прав жодних коштів, майна або інших благ, які покупець очікував потенційно отримати, укладаючи цей договір. Також, пунктом 2.3 Договору купівлі-продажу майнових прав № 1286/К від 12.04.2019 визначено, що покупець підписанням даного договору підтверджує, що він усвідомлює характер майнових прав, що переходять до покупця за цим договором, усвідомлює, погоджується та приймає усі ризики пов`язані із таким переходом, у тому числі ризики того, що покупець у майбутньому не зможе отримати жодних коштів або майна за майновими правами, в тому числі за Правами вимоги. Позивач ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» ставить під сумнів отримання відповідачем будь-яких вимог в травні 2010 року від ТОВ «УкрпромБанк» щодо дострокового повернення суми кредиту, посилаючись на те, що [PERSON] належних та допустимих доказів отримання вимоги ТОВ «Укрпромбанк» від 07.05.2010 року до суду не надала, крім того рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року у справі №357/13943/15-ц, 2/357/164/16 за позовом ПАТ «Дельта банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, було встановлено, що боржник не отримувала будь-яких вимог щодо дострокового повернення суми кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, суд критично оцінює, таке твердження позивача, оскільки зазначеним рішенням суду не досліджувалося отримання вимог від ТОВ «УкрпромБанк», як і не встановлено відсутність вимоги ТОВ «Укрпромбанку» про дострокове повернення суми кредиту від 07.05.2010 року. Отже, позивачем не спростовано наявність вимоги, яку ТОВ «УкрпромБанк» адресувало [PERSON] в травні 2010 рокую Таким чином, ТОВ "ЕС.ДІ.СІ. ГРУП", купуючи право вимоги до [PERSON] отримав той обсяг прав щодо спірного кредитного договору, який належав ПАТ "Дельта Банк" станом на дату купівлі-продажу прав вимоги. Позивач мав усвідомлювати та міг перевірити, що купує право вимоги за кредитом, нарахування по якому здійснено поза межами строку кредитування та з пропущеними строками позовної давності. Крім того, попередній кредитор, ТОВ «Дельта Банк» зобов`язаний був повідомити, що в 2015 році звертався вже до суду з позовною вимогою до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо позовної вимоги про передачу об`єкта іпотеки в управління позивачу до його реалізації з правом його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, для отримання доходу від здачі в оренду, вчинення будь-яких дій, направлених для його збереження, - слід зазначити наступне. Підставою такої позовної вимоги про передачу об`єкту іпотеки в управління позивачу до його реалізації позивачем зазначено - використання предмету іпотеки відповідачем в своїй господарській діяльності згідно цільового призначення з посиланням на ст. 34 Закону України «Про іпотеку». Згідно ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Передача на підставі рішення суду предмета іпотеки іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації відповідно до положень ч.1 ст.34 Закону України «Про іпотеку» є правом, а не обов`язком суду, при цьому необхідність застосування таких заходів повинна бути обґрунтованою, тобто саме позивачем має бути доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для збереження майна, наявність підстав для невиконання п. 1.4 та 3.2.1 Іпотечного договору та довести необхідність передачі йому в управління предмету іпотеки. Так, згідно п. 1.4 Іпотечного договору сторонами визначено, що на строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) іпотекодавця. Згідно п. 3.2.1 Іпотечного договору іпотекодавець має право володіти та користуватися предметом іпотеки протягом дії цього договору. Крім того, відповідно до п. 2.1.7 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження або страхування предмета іпотеки вжити заходи щодо страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний рахунок. Відповідно до п. 2.1.3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця вжиття всіх необхідних заходів для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб, тощо. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач [PERSON] нераціонально використовує предмет іпотеки, існують порушення з її боку щодо неналежного збереження майна. Крім того, суд враховує, що дана вимога про передачу в управління майна до його реалізації, є похідною від першої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, для задоволення якої відсутні підстави, а тому позов не підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За частинами 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку. Пред`явивши вимогу від 07.05.2010 року про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним з [PERSON] , первісний кредитор ТОВ «Укрпромбанк», як було зазначено вище у рішенні, змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Тобто, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Банк, пред`явивши 07.05.2010 року боржнику [PERSON] досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором, якою вимагав достроково, протягом 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, тому, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (як правонаступник первісного кредитора) пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки кредитор міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 07 червня 2010 року) протягом трьох років - до 07 червня 2013 року), проте, позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Однак, з даним твердженням позивач не погоджується, оскільки вважає, що стороною відповідача не надано належного доказу на підтвердження отримання [PERSON] вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» у 2010 році та посилання сторони відповідача на зміну строку виконання кредитних зобов`язань не підтверджені жодним належним та достовірним доказом в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України. З розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, вбачається, що відповідач здійснювала платежі за кредитним зобов`язаннями до 2014 року. Тому навіть в разі існування вимоги ПАТ «Укрпромбанк» від 07.05.2010 року, кредитні зобов`язання не були припиненні у 2010 році, що підтверджується їх виконанням з боку відповідача. Як зазначає сторона відповідача, у 2015 році ПАТ «Дельта Банк» звертався з позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає, що згідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, позивач вважає, що строки позовної давності щодо стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року були перервані в 2015 року. Проте, суд критично оцінює дані твердження позивача, оскільки звернувся до суду позивач з даним позовом у вересні 2019 року, а з 2014 року боржником не вчинялося дій на підтвердження визнання нею боргу в розмірі 88593,35 дол. США. Крім того, стороною позивача не спростовано наданого відповідачем доказу про пред`явлення боржнику первісним кредитором ПАТ «Укрпромбанк» вимоги щодо дострокового повернення кредиту. Розрахунок заборгованості ПАТ "Дельта Банк" за період з 01.07.2010р. по 12.04.2019рік здійснений ПАТ «Дельта Банк» без врахування норм чинного законодавства в частині припинення права кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, тому судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed