Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , посилаючись на те, що як вбачається з погосподарських книг Винарівської сільської ради за 1986- 1990, 1991-1995 роки та довідки Винарівської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS] , 1982 року забудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого були [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] , які набули права власності на майно колгоспного двору в рівних частках. Рішенням №105 від 26.07.1988 року виконкому Ставищенської районної ради народних депутатів право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано за [PERSON] .. Рішенням від 27.03.1996 року шостої сесії 22 скликання Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано безкоштовно в приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця, [PERSON] .. Дружина спадкодавця, [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. 24 грудня 2015 року 4 сесія сьомого скликання Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області прийняла рішення «Про декомунізацію вулиць, надання та зміни адреси об`єкта нерухомості в с. Винарівка Ставищенського району Київської області», яким перейменувала вулицю Радянська на вулицю Незалежності. Через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок та його державної реєстрації державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачі просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] та право власності в порядку виділу частки з майна колгоспного двору на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 72,4 м2, житловою площею 48,4 м2, вартістю 221236 гривень та визнати за [PERSON] право власності в порядку виділу частки з майна колгоспного двору на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 72,4 м2, житловою площею 48,4 м2, вартістю 110618 гривень. В підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, в позові просили розглядати справу без їх участі, крім того [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської областів підготовче судове засідання не прибув, до суду від даної сільської ради надійшов лист про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника Винарівської сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача Винарівської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно погосподарських книг Винарівської сільської ради за 1986- 1990, 1991-1995 роки (а.с. 19-23) та довідки Винарівської сільської ради (а.с. 29), житловий будинок [ADDRESS] , належав до майна колгоспного двору членами якого були [PERSON] , його дружина [PERSON] , та їх син [PERSON] , які набули 15 квітня 1991 року у відповідності до статей 120, 123 ЦК УРСР, Закону України "Про власність'" права власності на майно колгоспного двору в рівних частках. Рішенням №105 від 26.07.1988 року виконкому Ставищенської районної ради народних депутатів «Про виконання робіт по обліку житлової площі і оформлення права власності на житлові будинки в с. Винарівка Ставищенського району Київської області» право власності на житловий будинок по [ADDRESS] визнано за [PERSON] , що підтверджується архівним витягом №05-04/195 від 03.08.2020 року виданим архівним відділом Ставищенської РДА Київської області (а.с. 25). В п. 281 № п.к. 327 додатку «Списку житлових будинків, які належать колгоспним дворам в с. Винарівка» затвердженого рішенням виконкому Винарівської сільської Ради народних депутатів №5 від 20.06.1988 року, голова колгоспного двору [PERSON] , назва ВУЛИЦІ Радянська, № жилого будинку 31 , допущена описка в графі «Рік забудови», а саме замість «1982» помилково зазначено «1928», що підтверджується довідкою Винарівської сільської ради (а.с. 33). Рішенням від 27.03.1996 року шостої сесії 22 скликання Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується архівним витягом №05-04/177 від 23.07.2020 року виданим, архівним відділом Ставишенської РДА Київської області та довідкою Винарівської сільської ради (а.с. 24). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 55), із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON] (а.с. 54 зв.), дружина спадкодавця [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 54). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а.с. 57 зв.). 24 грудня 2015 року 4 сесія сьомого скликання Винарівської сільської ради Ставищенського району Київської області прийняла рішення за №20 «Про декомунізацію вулиць, надання та зміни адреси об`єкта нерухомості в с. Винарівка Ставищенського району Київської області», яким перейменувала [ADDRESS] (а. с. 30). Через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок та його державної реєстрації державний нотаріус Ставишенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок (а.с. 40, 58 зв.). Як вбачається з довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №2014 від 25.08.2020 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] до 01.01.2013 року не була проведена (а.с. 35). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру. З технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] , 1982 року побудови, вбачається, що на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» загальною площею 72,4 м2, житловою площею 48,4 м2, з прибудовою літер, «а», ґанком літер «а1», господарські споруди: погріб з шийкою літер «Б/пг», сарай літер «Б-1», гараж- прибудова літер «б», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, колодязь питний №3. Інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 331854 гривень ( в т.ч. ПДВ) (а.с. 36-39). Винарівська сільська рада свідоцтва про право власності на ім`я померлого не видавала, що позбавляє позивачів можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі (а.с. 26). В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як: Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України (2003 року) та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Як видно з частини 2 статті 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885- XII був введений вдію Закон України «Про власність». Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності з ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР (1963 р.) часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. У відповідності зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 p.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. "Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання Спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З роз`яснень п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі позивачі просять покласти на них.

Outcome: approved