Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання правочину недійсним, який мотивував тим, що 01.07.2014 року між ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" та [PERSON] було укладено договір комплексного страхування урожаю сільськогосподарських культур (далі - Договір), які засіяні на земельних ділянках з кадастровим номером [NUMBER], [NUMBER]. Позивач вважає, що вказаний договір слід визнаний недійсним з підстав передбачених ст. 230 ЦПК України, оскільки він був укладений під впливом обману зі сторони [PERSON], який навмисно не повідомив страховика при укладенні договору, що він не є власником урожаю. Замовчуванням вказаних обставин, які мають істотне значення, [PERSON] ввів в оману страховика, тим самим досягнувши мети укладення оспорюваного правочину страхування урожаю, який йому не належить. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав про визнання правочину недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити його з підстав, що наведені в ньому. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив вказавши на його необґрунтованість, оскільки право власності на урожай, який вирощений на орендованих [PERSON] земельних ділянках, належить йому згідно ст. 95 Земельного кодексу України, ст. 775 ЦК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.06.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" з заявою про страхування урожаю сільськогосподарських культур (а.с. 8), які вирощені на орендованих ним земельних ділянках. Цього ж дня, за участю представників ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" було оглянуто посіви сільськогосподарських культур, що підтверджується Актом огляду (а.с. 9). Зі змісту вказаного акту слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] засіяна кукурудзою, а земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] соняшником. 01.07.2014 року між ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" в особі директора "Вінницької регіональної дирекції" філії [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір комплексного страхування урожаю сільськогосподарських культур (а.с. 5-7, далі - Договір страхування). Підставою для визнання правочину недійсним позивач вказує те, що відповідач навмисно ввів в оману страховика, так як свідомо замовчував існування обставин, які мають істотне значення, а саме, що [PERSON] не є власником застрахованого урожаю, так як він не здійснював передпосівну обробку землі, не засівав її та не обробляв посіви в подальшому. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З'ясовуючи наявність вказаних обставин суд встановив, що 31.12.2013 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та [PERSON] було укладено Договір оренди землі № 244 (а.с. 35-40), предметом якого є земельна ділянка площею 28,6154 га (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначення для ведення фермерського господарства. Право оренди за вказаним договором було зареєстровано в Державному реєстрі, що підтверджується Витягом (а.с. 34). 29.01.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та [PERSON] було укладено Договір оренди землі № 46 (а.с. 43-48), предметом якого є земельна ділянка площею 12,0000 га (кадастровий номер [NUMBER]) з цільовим призначення для ведення фермерського господарства. Право оренди за вказаним договором було зареєстровано в Державному реєстрі, що підтверджується Витягом (а.с. 42). Вказані земельні ділянки орендодавець передав орендарю, у зв'язку з чим були складені відповідні Акти (а.с. 41, 49). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено судом, вищевказані договори оренди землі є правомірними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і судом вони недійсними невизнані. Відповідно до ст. 95 ЗК України, ст. 775 ЦК України землекористувачу (наймачеві) належить право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, а також на вироблену продукцію, яка одержана ним у результаті користування річчю, переданої у найм. З зазначеного слідує, що право власності землекористувача на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур визнається та захищається законом. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що [PERSON], як землекористувачу зазначених земельних ділянок, належить право власності на посіви і насадження сільськогосподарських культур, які на них вирощені, оскільки інше не передбачено законом або договором. Вказана обставина також встановлена ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.07.2015 року по справі № 136/531/15-ц (а.с. 50-51), яка набула законної сили і згідно положень ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню при розгляді інших справ. Судом також встановлено, що попередні землекористувачі, договори оренди яких припинили свою дію, обробили і засіяли вказані земельні ділянки без урахуванням графіку сівозмін, на власний ризик, з порушенням прав землекористувача, яким є [PERSON] За таких обставини, вказані особи не набувають право власності на вирощені на них посіви, в іншому разі це суперечило б положенням закону, що узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка викладена в ухвалі від 14.03.2008 року (справа за позовом Приватного підприємства агрофірма "Містки"). З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що при укладенні Договору страхування [PERSON] не вводив в оману страховика стосовно того хто є власником урожаю сільськогосподарських культур, які вирощені на орендованих ним земельних ділянках. Суд вважає, що позивач не надав доказів, зокрема судового рішення, яким було б визнано Договори оренди землі недійсними, що давало б підстави вважати власником урожаю інших осіб. Також, позивач не вказав положень закону, відповідно до якого власником урожаю слід вважати осіб, які обробили і засіяли вказані земельні ділянки, а не землекористувача земельних ділянок. Як на день укладення Договору страхування, так і на даний час [PERSON] був і залишається власником урожаю (кукурудзи і соняшника), який був вирощений у 2014 році на орендованих ним земельних ділянках. Враховуючи зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача проте, що [PERSON] не є власником урожаю сільськогосподарських культур, які вирощені на орендованих ним земельних ділянках, з огляду на факт його звернення в червні 2014 року до суду з позовом про визнання права власності на посіви, а також, що він не обробляв і не засівав вказані землі. Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що підстави з яких заявлено позов є необґрунтованими, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed