Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] «Міські теплові мережі» (надалі- Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]в. про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 5517 грн. 45 коп. за період з 01.08.2012 року по 31.08.2015 року, також просить стягнути з відповідача сплачені судові витрати у розмірі 1378 грн. У позовній заяві зазначав, що надавав послуги у [ADDRESS] у період з 01.08.2012 року по 31.08.2015 року на загальну суму 5517,45 грн. Відповідачі за вказаний період не здійснювали оплату за надані послуги. Станом на 01.09.2015 року виникла заборгованість у розмірі 5517,45 грн. Посилаючись на наведене,просив суд задовольнити позов. У судовому засіданні [PERSON] «МТМ» підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі на підставі викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову [PERSON] «МТМ» посилаючись на відсутність з [PERSON] «МТМ» договірних відносин. Крім того, як підставу для відмову у позові зазначила, про те, що позивач надавав у житлове приміщення відповідачів послуги неналежної якості, також зазначала, що позивач безпідставно ставить питання про стягнення боргу у солідарному порядку, так як відповідачі є співвласниками житлового приміщення кожний по ? частині, а тому повинні відповідати за боргами по своїй частці. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, заяв про відкладення розгляду справи, або розгляд справи за її відсутністю не надала, повідомлена належним чином. А відтак, за згодою усіх учасників процесу, суд ухвалив слухати справу за відсутності [PERSON] на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] «МТМ» підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно до вимог ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності [PERSON] та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1.1. статуту [PERSON] «Міські теплові мережі» створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року № 17 «Про створення комунальних підприємств теплових мереж», згідно із законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно рішенню Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено [PERSON] «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж [PERSON] «МТМ». Вказане рішення Виконавчого комітету ЗМР є чинним і на теперішній час ніким не скасовано. Як встановлено судом, [PERSON] «МТМ» у період з 01.08.2012 року по 31.08.2015 року на загальну суму 5517,45 грн. Відповідачі за вказаний період не здійснювали оплату за надані послуги. Станом на 01.09.2015 року виникла заборгованість у розмірі 5517,45 грн. Відповідачі є співвласниками по ? частині квартири [ADDRESS]. Згідно п. 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між [PERSON] «МТМ» та відповідачами не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Дійсно Законом України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Посилання відповідача на відсутність письмового договору між ними та [PERSON] «МТМ», як на підставу відмови у позові не може бути прийняте до уваги за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] «МТМ» надавало [PERSON], [PERSON] зазначені послуги, а вони їх одержували і не відмовлялися від них. Доказів неякісного надання послуг [PERSON] «МТМ» відповідачі не надали і оскільки вони від послуг, які надавав [PERSON] «МТМ» офіційно не відмовлялися, їх фактично одержували, то у них виник обов'язок сплатити ці послуги. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.64-68 ЖК України наймач /або власник/ жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач зобовязаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з тепло, водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за N 869 від 1 червня 2011 р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України\~за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Місце реєстрації та проживання власника на зміст права власності не впливає. По теперішній час [PERSON], [PERSON], не зверталися до [PERSON] «МТМ» і не цікавилися можливістю укласти договір на постачання теплової енергії, оскільки жодного доказу на підтвердження цього не надали і у судовому засіданні представник відповідача наполягав, що обовязок укласти договір має лише [PERSON] «МТМ». Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості і обґрунтовано підтверджує заявлені вимоги (а.с. 10-12). Представником відповідача надані суду квитанції, які на думку відповідача безпідставно не враховані позивачем при розрахунку суми позову. При цьому у судовому засіданні встановлено, що усі ці квитанції (а.с.44-46) сплачувалися не позивачу [PERSON] «МТМ», а ПАТ «Запоріжгаз», тому обґрунтовано не взяті у розрахунок ціни позову. Постановою КМУ від 17.02.2011 року №151 «Про затвердження порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» визначений механізм проведення перерахунків розміру плати за послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі. Перелік випадків, в яких виконавець повинен здійснити перерахунок споживачу згідно Порядку є вичерпним. Згідно п.2 вказаної Постанови у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. П. 3 Постанови передбачено, що Виконавець зобов'язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги. Відповідачі не надали суду жодного з передбачених Постановою документа, до позивача з заявою про перерахунок жодного разу не зверталися, а отже підстави для зменшення розміру заборгованості , як про це зазначено у запереченнях проти позову, відсутні. Відповідно до п. 7 „Правил користування приміщеннями житлових будинків", затвердженими постановою KM України від 24 січня 2006р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України „Про житлово-комунальні послуги" випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не позбавляє відповідачів обов'язку сплатити фактично отримані ним послуги з централізованого опалення. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст.48 Конституції України), що включає праве на житло, [PERSON] «МТМ» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії [PERSON], [PERSON] На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між [PERSON] «МТМ» та [PERSON] та [PERSON] існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє відповідачів обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, і відмова споживача здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів є неправомірною. Проте, заявляючи вимоги про стягнення суми заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з відповідачів у солідарному порядку, позивач не врахував наступні положення матеріального права. Стаття 322 ЦК України\~передбачає, що саме власник майна зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом. Згідно із\~ст.. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобовязання (\~ст..541 ЦК України). Зазначені норми\~цивільного кодексу\~в повній мірі узгоджується зі\~статтею 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Отже, власник несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у власності, не залежно від фактичного проживання у квартирі, що є його власністю. Отже, зважаючи на те, що квартира належить кожному з відповідачів у рівних долях кожен співвласник повинен відповідати за зобовязаннями відповідно до своєї частки у належному відповідачам житлі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та мають у рівних частках відповідати за заборгованістю, яка утворилася з а період з 01.08.2012 року по 31.08.2015 року. З матеріалів справи не вбачається, що між відповідачами як співвласниками квартири встановлений договором певний порядок розрахунків з постачальниками послуг за надані послуги, тому їх відповідальність за надані послуги має розраховуватись у відповідності до частки кожного у спільному майні, тобто по 1/2 частині. Отже, суму заборгованості необхідно розділи по 1/2 та стягнути суму боргу\~по 2758,725 грн. з кожного і таке стягнення не виходить за межі позовних вимог, а відтак позовні вимоги суд вважає за необхідність задовольнити їх у повному обсязі. Відповідно до розяснень, наданих у п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. З огляду на викладене та враховуючи положення\~ст.. 88 ЦПК України, розмір судового збору підлягає стягненню з кожного відповідача окремо у рівних частках (1378 грн. \\2= 689 грн. 00коп.). Враховуючи, що стягнення судових витрат не є позовною вимогою, суд вважає за доцільне позов [PERSON] «МТМ» задовольнити у повному обсязі, стягнувши судові витрати у рівних частках.

Outcome: approved