Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Виконавчий комітет Лисичанської міської ради в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , була виявлена на території м.Лисичанська Луганської області без матері та влаштована до КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 03.04.2018 року [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку із тим, що її мати - [PERSON] не виконує свої обов`язки з виховання та утримання дитини у зв`язку з перебуванням на тимчасово окупованій території, що підтверджуються актом від 15.03.2018 року. Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 25 червня 2018 року створена прийомна сім`я [PERSON] , в яку влаштована на виховання і спільне проживання [PERSON] .. За час проживання дитини в прийомній сім`ї біологічна мати не цікавилася життям доньки, не зверталася письмово або особисто в службу в справах дітей Лисичанської міської ради з питанням про подальшу долю дитини. Самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків негативно відображається на моральному стані дітей та їх поведінці. У зв`язку з цим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] аліменти на користь тієї особи або установи, де виховується дитина, на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи - служби у справах дітей Білокуракинської районної державної адміністрації не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 28.08.2019р. та 30.09.2019 року не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. 30.09.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно акту про виявлення дитини, переміщеної із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилася без батьківського піклування, від 15.03.2018 року, неповнолітня дитина [PERSON] виявлена на території міста Лисичанська Луганської області без матері та влаштована до КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с.8). Рішенням виконкому Лисичанської міської ради від 03.04.2018 року №136 [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку із тим, що її мати, [PERSON] , не виконує свої обов`язки з виховання та утримання дитини у зв`язку з перебуванням на тимчасово окупованій території, що підтверджуються актом від 15.03.2018 року (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 25 червня 2018 року № 450 створена прийомна сім`я [PERSON] , в яку влаштована на виховання і спільне проживання [PERSON] , [INFO] . Прийомна сім`я проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до довідки, наданої КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» вих.№521 від 23.07.2018 року, [PERSON] з 14.03.2018 року по 27.06.2018 року знаходилася у КЗ «Лисичанський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на повному державному забезпеченні. 27.06.2018 року [PERSON] передана на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки, наданої адміністрацією середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 м. Сєвєродонецька, неповнолітня [PERSON] навчається у 10-Б класі (а.с.13). Характеристика на прийомну мати, [PERSON] , яка надана директором СЗШ №16, свідчить, що вона з червня 2018 року має на вихованні прийомну доньку [PERSON] . Вона повністю реалізує свої права й обов`язки по відношенню до дитини, приділяє велику увагу спілкуванню, вихованню, захищає і забезпечує інтереси [PERSON] , створює всі умови для виховання і розвитку, прищеплює навички самостійної роботи. [PERSON] підтримує зв`язок з бабусею [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] на даний час з дитиною не проживає, зв`язок з вересня 2018 року зі школою та класним керівником не підтримує (а.с.15). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Лисичанської міської ради від 10.05.2019 року №2094/01-16, [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати - [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні дитини не бере, проживає на тимчасово окупованій території та не зверталася письмово або особисто в службу в справах дітей Лисичанської міської ради з питанням про подальшу долю дитини, в зв`язку з чим орган опіки та піклування вважає можливим і доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] (а.с.16). Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки ... можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ... ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п.15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як було встановлено в судовому засіданні, від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] відповідач [PERSON] самоусунулася, дитину покинула. Дівчинка виявлена 15.03.2018 року на території міста Лисичанська Луганської області без матері, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштована на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї [PERSON] , мати взагалі донькою не цікавиться, не відвідує її, не цікавиться її здоров`ям, матеріально дитину не утримує, не зверталася письмово або особисто в службу в справах дітей Лисичанської міської ради з питанням про подальшу долю дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України "За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина". Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на дитину в розмірі у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягають частковому задоволенню, з огляду на те що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити стягнення аліментів з відповідача на користь тієї особи або установи, де виховується дитина, на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 13.05.2019 року, та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial