Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Копію свідоцтва про смерть додає. Після смерті батька відкрилася спадщина, на належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала покійному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1993 року, виданого УЖКГ виробничого об'єднання "Стахановугілля". Вартість спадкової квартири згідно з висновком про вартість майна складає 136470 грн. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач - син спадкодавця. Те, що позивач дійсно є сином спадкодавця підтверджується свідоцтвом про народження позивача. Позивач зазначив, що він спадщину прийняв шляхом подачі до Станично-Луганської державної нотаріальної контори у встановлений ЦК України шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька. Позивач звернувся до державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що свідоцтво про право власності на спадкове житло, видане управлінням житлово-комунального господарства виробничого об'єднання "Стахановугілля" від 05.03.1993 року на ім'я [PERSON], а довідка про технічний стан та належність нерухомого майна, видана КП "Стахановське бюро технічної інвентаризації", згідно з якою вказана квартира зареєстрована за двома власниками - [PERSON] та [PERSON]. Розбіжності щодо зареєстрованих прав власності згідно з наданими документами стали підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Копію відмови нотаріуса від 02 квітня 2014 року позивач додає до позовної заяви. [PERSON] - матір позивача, яка померла [INFO]. Батько позивача на час смерті [PERSON] постійно проживав разом з нею і спадщину після смерті дружини прийняв у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України. Факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] підтверджено документально записами у домовій книзі і наявність цього факту під сумнів не ставив нотаріус. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не отримав, тому що вважав, що квартира є його власністю. У зв'язку з викладеними обставинами, позивач отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі не може, а отже вимушений звернутися до суду з даним позовом На підставі зазначеного позивач просив визнати за ним право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] у смт. Станиця Луганська. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Через канцелярію Стахановського міського суду надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, заперечень на позов не надано. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1993 року, виданого УЖКГ в/о "Стахаввугілля" (ар.с.10), у графі "члени сім'ї" ніхто не зазначений. Відповідно до повідомлення КП "Стахановське бюро технічної інвентаризації" № 601 від 23.04.2014 року зазначено, що станом на 31.12.2012 р. нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], належить на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1993 року, виданого УЖКГ в/о Стахновугілля (ар.с.33). Разом з цим, як зазначено вище, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1993 року, виданого УЖКГ в/о "Стахаввугілля" квартира [ADDRESS] є власністю тільки [PERSON]. Оскільки саме свідоцтво про право власності на житло від 05.03.1993 року, видане УЖКГ в/о "Стахаввугілля" є правовстановлюючим документом, то суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] належала на праві саме [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про смерть (ар.с.6) [PERSON] помер [INFO]. Той факт, що позивач є сином померлого [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, де у графі "батько" зазначений [PERSON], у графі "мати" - [PERSON] (ар.с.8). Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, [PERSON] 20.01.1956 року уклав шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу подружжю присвоєні прізвища "[PERSON]"(ар.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] (ар.с.7). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] (ар.с.11). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до повідомлення № 548/01-16 від 25.04.2014 року, завідуючої Станично-Луганської державної нотаріальної контори, після померлої [PERSON], з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (ар.с.36-37). Відповідно до повідомлення № 547/01-16 від 25.04.2014 року, завідуючої Станично-Луганської державної нотаріальної контори, після померлого [PERSON], звертався [PERSON], та останньому було видано свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади (ар.с.39-40). В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved