Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 21 січня 2019 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області (надалі відповідач) з вимогою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його баба - [PERSON], яка проживала [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги після смерті баби позивача був її син [PERSON], який фактичними діями прийняв спадщину, однак юридично її не оформив. [INFO] помер батько позивача - [PERSON]., який за життя заповідального розпорядження не зробив. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його рідний син - позивач [PERSON], якому на момент смерті батька було лише 12 років, то вважає, що фактично прийняв спадщину. Оскільки позивач не має змоги реаізувати свої права в позасудовому порядку, просить встановити факт прийняття його батьком [PERSON] спадщини після смерті матері (баби позивача) [PERSON] та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] на підготовчий розгляд справи не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги викладені в позовній заяві до суду підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Представник позивача - адвокат Каліщук Євгеній Володимирович на підготовчий розгляд справи не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги викладені в позовній заяві до суду підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. 28.02.2019 року подав до суду клопотання про долучення доказів, за яким просить долучити копію свідоцтва про розірвання шлюбу та копію постанови у вчиненні нотаріальної дії. Представник відповідача Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області на підготовчий розгляд справи не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 22 січня 2019 року ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області про відкриття провадження по справі було зобов'язано Баришівську районну державну нотаріальну контору надати Баришівському районному суду Київської області копію спадкової справи, заведеної до майна [PERSON], померлої [INFO] та відносно майна [PERSON], померлого [INFO]. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області [INFO] (а.с. 9) [PERSON] померла [INFO]. Свідоцтвом про народження від 11 жовтня 1965 року (а.с. 10) підтверджується, що померла була матір'ю [PERSON]. Свідоцтвом про смерть від 15 січня 2008 року серії [NUMBER] зазначено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 травня 2003 року серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області від 28 грудня 2018 року за № 540 вказано, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], фактичними діями шляхом володіння та користування речами та будинком померлої за адресою: [ADDRESS], фактично прийняв спадщину Відповідно до інформаційних довідок Баришівської районної державної нотаріальної контори від 24.01.2019 року вбачається, що спадкові справи до майна померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] не заводились. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бердеса М.О. від 27.02.2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., який належав померлій бабі - [PERSON]. Відповідно до листа Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області від 28.12.2018 року № 539 вбачається, що згідно запису погосподарської книги №4 Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON]. Рік побудови будинку 1962 року. Згідно запису земельно шнурової книги житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці 0,25 га. Земельна ділянка є неприватизована. Відповідно до матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач виготовив технічний паспорт на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 20). V. Оцінка Суду. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців) До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 3.3 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Згідно правової позиції, викладеної у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», у відповідності до ст. 2 ЗУ від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, право власності на побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення ( Постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК ). За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.12 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п. 4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи із загальних правил цивільного закону, що регулює реалізацію права спільної сумісної власності, а також прийняття позивачем спадщини після смерті баби та батька, суд вважає, що існують достатні правові підстави для встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], та визнання за позивачем права власності на житловий будинок, який належав [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved