Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

26.03.2020 року [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, не утримує їх, не забезпечує їх потреби, не спілкується з дітьми, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньок, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Рівненського районного суду від 02.06.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав передано на розгляд до Рівненського міського суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020 року справа № 570/1242/20 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г. Ухвалою Рівненського міського суду прийнято до розгляду та відкрите загальне провадження у справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації просила при винесенні рішення врахувати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. Відповідач [PERSON] не з`явився жодного разу, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про відправлення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Таким чином, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2011 року по справі № 2-2123/11. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 12.05.2005 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 22.05.2009 року Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області. Рішенням Рівненського міського суду від 12.12.2011 року у справі № 2-2123/11 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 521,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.10.2011 року до досягнення дитиною повноліття та [PERSON] , [INFO] в розмірі 128 грн., щомісячно, починаючи з 14.10.2011 року і до досягнення нею повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах № 12771 від 27.01.2019 року загальна заборгованість станом на 01.01.2020 року [PERSON] становить 111145,30 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування вбачається, що діти проживають з мамою, батько не приймає участі у вихованні своїх дітей, не цікавиться їх особистим життям та здоров"ям, не бачиться з ними протягом багатьох років. За період з 14 жовтня 2011 року по 31 грудня 2019 року за [PERSON] нарахована заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 111145,30 грн, що свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно доньок. Розглянувши матеріали справи, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11 грудня 2020 року при Рівненській райдержадміністрації, орган опіки і піклування Рівненської райдержадміністрації вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання відповідач не з`явився, своїх пояснень не надав. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року №1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України"). Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод [PERSON] та [PERSON] і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас, суд дійшов висновку, що зазначені обставин, які підпадають під визначення дій особи, як "ухилення від виконання батьківських обов`язків" не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у житті дочок, не відвідує їх, не цікавиться їх здоров`ям, не надає їм матеріального утримання, не приймає участі у виховному процесі дочок. За вказаних обставин, враховуючи викладене вище, суд дійшов переконливого висновку про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд переконаний в тому, що в даному випадку позбавлення батьківських прав матиме позитивний вплив на подальше життя дітей. При вирішенні спору суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньок, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 грн На підставі викладеного та

Outcome: approved