Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Старосинявського району, третя особа відділ Держземагенства у [PERSON] районі про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14 травня 2012 року помер її батько [PERSON], який за життя все своє майно заповів їй. Після смерті батька відкрилася спадщина, яку вона прийняла, як спадкоємець згідно заповіту від 05.04.2012 року, та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Сидоришина, 2 у с.Йосипівка Старосинявського району. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка, як і присадибна земельна ділянка, були у користуванні померлого [PERSON], а рішенням [PERSON] селищної ради від 21.07.1997 року були передані у його власність, однак правовстановлюючі документи на земельні ділянки батьком за життя не було отримано. З метою отримання у власність земельних ділянок для обслуговування будинку та особистого селянського господарства 24.10.2011 року батько звернувся із заявою до селищної ради та рішенням № 5 від 27.10.2011 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації щодо посвідчення права на земельні ділянки з цільовим призначенням для обслуговування будинку 0,25 га. та для ведення особистого селянського господарства 0,20 га. Проте, за життя [PERSON] не завершив процесу приватизації землі та право власності на зазначені земельні ділянки не зареєстрував, тому не набув у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки. Разом з тим, позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла у встановленому законом порядку та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Однак, оформити право на спадкове майно у виді земельних ділянок, право на які мав спадкодавець, не в змозі з тих підстав, що на земельні ділянки не був виготовлений державний акт на імя померлого, процедура приватизації не була завершена. Тому просить визнати за нею право на завершення приватизації та отримання у власність земельних ділянок для обслуговування будинку 0,25 га. та для ведення особистого селянського господарства 0,20 га., які розташовані по вул. Сидоришина, 2 у с.Йосипівка Старосинявського району. В судове засідання позивач та її представник не зявились, однак представник позивача [PERSON] подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Старосинявського району в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнає повністю, просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи - відділу Держземагенства України у [PERSON] районі в судове засідання не з'явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує відносно його задоволення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно заповіту, складеного 5 квітня 2012 року [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №290, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів своїй дочці [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і все, що на день смерті буде йому належати. 14 травня 2012 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть І-БВ №183891, видане 16 травня 2012 року Відділрм РАЦС [PERSON] районного управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, яку позивач [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Сидоришина, 2 у с.Йосипівка Старосинявського району та грошові вклади, що підтверджується матеріалами спадкової справи №174-2012 від 29.10.2012 року. Судом встановлено, що рішенням №3 від 21 липня 19994 року [PERSON] селищної ради, на підставі Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року передано [PERSON] (с.Йосипівка) безкоштовну у приватну власність земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку 0,08 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,37 га. Рішенням [PERSON] селищної ради № від 27.10.2011 року відповідно до заяв громадян надано дозвіл на розробку технічної документації щодо посвідчення права на земельні ділянки - [PERSON], с.Йосипівка, вул. Сидоришина,2 для обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2415 га. Як слідує із листа державного нотаріуса [PERSON] держнотконтори від 20 грудня 2013 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для обслуговуваня житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що належали померлому [PERSON] з підстав відсутності правовстановлюючого документу на право власності на землю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Судом встановлено, що померлий [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки не набув, однак розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте помер, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті та в порядку спадкування перейшло до спадкоємця за заповітом [PERSON], яка виготовила технічну на земельні ділянки та протокол визначення меж земельної ділянки в натурі та погодження із суміжними землекористувачами. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] та не може оформити свої права на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно через не завершення процедури приватизації, суд приходить до переконання, що права позивача підлягають до захисту шляхом визнання за нею права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved