Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

15.03.2019 року представник позивача КП «Водоканал» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , що зареєстровані: [ADDRESS] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації в розмірі 10024,42 грн., мотивуючи тим, що відповідачі користуються послугами КП «Водоканал», однак своєчасно не сплачують оплату за отримані послуги. За позовом позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги у вказаному розмірі та судовий збір. Довідкою адресно-довідкового підрозділу Департаменту реєстраційних послуг в Запорізькій області від 27.03.2019 року підтверджене місце проживання відповідача [PERSON] , зазначене представником позивача у позові. Довідкою адресно-довідкового підрозділу Департаменту реєстраційних послуг в Запорізькій області від 27.03.2019 року повідомлено, що за відомостями департаменту реєстраційних послуг, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по 27.02.2014 року, знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю, помер [INFO] . Ухвалою суду від 28.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження до [PERSON] у цивільній справі за даним позовом і призначено судове засідання з викликом сторін. У встановлений строк відповідач [PERSON] звернулась до суду з відзивом на позов, згідно якого позовні вимоги не визнала, вважає заявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить застосувати правила позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представник позивача КП «Водоканал» не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи сповіщена у встановленому порядку. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, взявши до уваги письмовий відзив відповідача та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрована, мешкає та користується послугами КП «Водоканал`за адресою: [ADDRESS] , але обов`язок по сплаті виконує не в повному обсязі, в зв`язку з чим за період з 01.04.2012 року по 30.11.2018 року утворилась заборгованість, яка становить 10024,42 грн. Крім того, суд враховує, що відповідач не заперечувала факту надання відповідних послуг, свого обов`язку, щодо їх оплати та факту наявності заборгованості, однак заявила про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Відносини учасників спору регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". За визначенням, наданим устатті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно із приписами ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. ст. 67,68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Стаття ст.526ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно до ст.525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач до ухвалення судового рішення подав до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Загальна позовна давність встановлено тривалістю у три роки. Так, суд виходить з того, що згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач повинен також довести суду той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано належних доказів, з урахуванням яких суд дійшов би висновку про переривання строку позовної давності, починаючи з 01.04.2012 року, коли утворилася заборгованість за надані послуги. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності. Таким чином, враховуючи звернення позивача з позовом до суду 15.03.2019 року, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.04.2012 року до 31.01. 2015 року слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial