Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вироком Іванівського районного суду Одеської області 09 грудня 2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України і засуджено до 5 років позбавлення волі та із застосуванням ч.2 ст.69 і ст.75 КК України, звільнено від відбуття покарання на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вирок суду не оскаржений та набрав законної сили. Згідно вироку суду, [PERSON] 24 грудня 2009 року, близько 01 год., керуючи технічно несправним автопоїздом, що складався із автомобіля "MAN", державний номер [NUMBER], з напівпричепом "MONTRACON", державний номер [NUMBER], який також мав несправності, рухаючись на автодорозі "Київ-Одеса", зі сторони м. Одеси, в напрямку м. Київ, на 408 км, не впоравшись із керуванням автопоїздом, здійснив наїзд на стоячий спереду в його смузі руху, автомобіль "Фольксваген Пассат", державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого заподіяв [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], які знаходилися біля автомобіля, тілесні ушкодження, які потягнули за собою їх смерть, а пасажиру [PERSON], тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. [PERSON] і [PERSON], які загинули, були його рідними синами. В процесі слідства ним до [PERSON] було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди на суму 1 140 283 гривень 90 копійок. Враховуючи, що обвинувачений [PERSON] запевняв, що повністю відшкодує заподіяну ним шкоду, на підтвердження чого передав йому 68 000,00 грн., в судовому засіданні 09 грудня 2010 року ним було подано клопотання про залишення цивільного позову без розгляду. Майнова шкода заподіяна [PERSON] відшкодована у досудовому порядку, однак моральна шкода залишилася невідшкодованою. Зазначає, що внаслідок винних дій відповідача, він втратив двох синів [PERSON] та [PERSON], яким було 23 та 25 років відповідно. Внаслідок цієї втрати він пережив значний стрес та душевні страждання, які негативно відбилися на його психологічному стані, укладі його життя, погіршили стан його здоров'я. Моральна шкода заподіяна йому, полягає у душевних стражданнях, пов'язаних із загибеллю синів у ДТП, потребою докладання значних додаткових зусиль для організації подальшого життя його сім'ї без синів, які були справжньою її опорою та надією. Значно змінився звичний спосіб його життя, оскільки загибель синів, з якими він щорічно працював, виїжджаючи за межі області на заробітки пов'язані із будівництвом житла заможним мешканцям Одеської області, утримував власну сім'ю, позбавила його цих та багатьох інших можливостей, змусила відмовитися від багатьох життєвих планів. Тривалі душевні страждання, пов'язані із втратою синів, призвели до погіршення його працездатності: з'явилися стійкі головні болі, неспокій, страх і безсоння, внаслідок яких він неодноразово змушений проходити стаціонарне обстеження та лікування. Ураховуючи суттєвість життєвих втрат, характер правопорушення, обсяг та глибину душевних страждань, їх довго тривалість. Заподіяну відповідачем йому моральну шкоду оцінює у розмірі 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень, яку просить з нього стягнути. Позивач, в тому числі будучи допитаний як свідок, та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи допитаним по окремому дорученню, надав суду письмові пояснення, в яких проти позову заперечив. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 24 грудня 2009 року, близько 01 год., керуючи технічно несправним автопоїздом, що складався із автомобіля "MAN", державний номер [NUMBER], з напівпричепом "MONTRACON", державний номер [NUMBER], який також мав несправності, рухаючись на автодорозі "Київ-Одеса", зі сторони м. Одеси, в напрямку м. Київ, на 408 км, не впоравшись із керуванням автопоїздом, здійснив наїзд на стоячий спереду в його смузі руху, автомобіль "Фольксваген Пассат", державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого заподіяв [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], які знаходилися біля автомобіля, тілесні ушкодження, які потягнули за собою їх смерть, а пасажиру [PERSON], тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2010 року, відповідача по даній справі [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України і засуджено до 5 років позбавлення волі та із застосуванням ч.2 ст.69 і ст.75 КК України, звільнено від відбуття покарання на 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. З вказаного вироку суду також вбачається, що позивач по даній справі [PERSON] визнаний потерпілим від вказаного злочину, у зв'язку із загибеллю синів [PERSON] та [PERSON] Із долучених до справи виписок та довідок (а.с. 18-23, 92) вбачається, що після ДТП та загибелі синів, відповідач [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні, в тому числі у психіатричній лікарні, став інвалідом ІІІ групи. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Відповідно до ст.1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, зобов'язання додержувати поваги до прав людини високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі цієї Конвенції. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є заподіяння шкоди. Частиною 4 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається із норми п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до роз'яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3) і розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану п.9). В ДТП загинули два сини позивача, таким чином, безспірним є той факт, що позивач в результаті ДТП зазнав, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотний характер. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, у зв'язку із непоправною втратою його двох синів, які були єдиною його надією та розрадою в житті, тяжкість вимушених змін у його житті, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд погоджується з думкою позивача, що смерть двох найрідніших людей - синів не вираховується матеріальними чинниками, але хоч якимсь чином може компенсувати душевний біль та страждання, а відтак вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача моральну шкоду у розмірі 180 000 гривень, а також судовий збір в користь держави. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивачі за подання позову про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення злочину, від сплати судового збору звільняються. Тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1 800 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України,

Outcome: partial