Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - [PERSON] про визнання патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" недісним, та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет позову [PERSON] до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" недісним, задоволено. Визнано патент України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]", зареєстрований 25 червня 2010 року Державною службою інтелектуальної власності України на ім"я [PERSON] й, опублікований 25 червня 2010 року в бюлетні № 12 "Промислова власність", недісним. Зобов"язано Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні зміни до Державного реєстру патентів України на корисні моделі та здійснити необхідну публікацію в бюлетні "Промислова власність" відомості про визнання патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" недійсним. Проте, суд в своєму рішенні відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами. Заявниця [PERSON], діюча в своїх інтересах та інтересах [PERSON], в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити: ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат, а саме щодо стягнення з [PERSON] на її користь 111 грн. 80 коп. - судового збору; 12 718 грн. - витрат за проведення експертного дослідження та 28 800 грн. 00 коп. - понесених нею витрат на правову допомогу. Інші заінтересовані особи/сторони в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про час та місце його проведення, проте їх неявка відповідно до ч.3 ст. 220 ЦПК України, не перешкоджає розглядові даного процесуального питання. Суд, вислухавши пояснення заявниці, її доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, рішення суду, його вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до висновку про необхідність постановлення додаткового рішення. Суд, що ухвалив рішення, відповідно до ст. 220 ЦПК України, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - [PERSON] про визнання патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" недісним, та позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет позову [PERSON] до [PERSON], Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" недісним, задоволено. Визнано патент України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]", зареєстрований 25 червня 2010 року Державною службою інтелектуальної власності України на ім"я [PERSON] й, опублікований 25 червня 2010 року в бюлетні № 12 "Промислова власність", недісним. Зобов"язано Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні зміни до Державного реєстру патентів України на корисні моделі та здійснити необхідну публікацію в бюлетні "Промислова власність" відомості про визнання патенту України [NUMBER] на корисну модель "[INFO]" недійсним. Проте, суд в своєму рішенні відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами. Так, при зверненні до суду [PERSON], як третьою особою, сплачено судовий збір в сумі 111 грн. 80 коп. (а.с.179 том 1). Окрім того, позивачем в особі [PERSON] в ході розгляду справи понесені витрати за проведення експертного дослідження 12 718 грн. 08 коп. (а.с.37-38 том 2), які згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст. 88 ЦПК України). Вимоги [PERSON] про відшкодування їй витрат на правову допомогу в розмірі 28 800 грн. 00 коп., сплачені згідно квитанції № 5056480 від 20 жовтня 2010 року ФОП [PERSON] за надання правової допомоги (а.с.189 том 2) задоволенню не підлягають. Так, відповідно до ст. 79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Правову допомогу, згідно ч.1 ст. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Права вказаної особи визначені ч.2 вказаної статті. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між правозахисником й клієнтом та мають бути закріплені в угоді. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", граничний розмір витрат, пов"язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. А тому, з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік", ст.ст. 56, 79 ЦПК України, суд вважає, їх необґрунтованими, не заснованими на вимогах закону, що регулюють дані правовідносини, а тому не підлягають задоволенню, оскільки заявником на підтвердження цих вимог не надано документів, що вказує на статус представника, як фахівця в галузі права (диплом про вищу юридичну освіту, свідоцтво), детальний розрахунок витрачених нормогодин, пов"язаних із наданням правової допомоги, договір про надання правової допомоги, квитанції з чітким призначенням - надання послуг правової допомоги, й окрім того, останній (адвокат/представник) участі в розгляді справи не приймав. За таких обставин вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного ст.ст. 88, 220 ЦПК України, суд -

Outcome: approved