Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що [INFO] року померла її баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все майно, яке належало спадкодавцю на час відкриття спадщини. Позивачка є онукою спадкодавця і спадкоємцем за заповітом, що претендує на спадщину. Відповідач по справі є рідною дочкою спадкодавця і спадкоємцем за законом першої черги, але на прийняття спадщини не претендує. До кола спадкового майна відноситься житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Позивач звернулася до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що на спадковий житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи і рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права на спадщину. В зв'язку з викладеним просить визнати право власності на спадковий житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає повністю, на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року не претендує. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, суд вважає що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Так, із свідоцтва про народження (а.с. 9) вбачається, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 9), пояснюється зміна прізвища позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]». Із копії свідоцтва про народження (а.с.11) встановлено, що батьками в орг. «[PERSON]» є «[PERSON]» та «[PERSON]». Із копії свідоцтва про одруження (а.с.12) судом встановлено, що [PERSON] після одруження змінила прізвище на "[PERSON]". Копією свідоцтва про смерть (а.с.13) встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року. Із копії заповіту (а.с.14) судом встановлено. що [PERSON] на випадок своєї зробила таке розпорядження: усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідає своїй онуці [PERSON]. Із копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а.с.15-20) встановлено, що відсутні відомості про наявність правовстановлюючих документів. Із копії листа з Літинської державної нотаріальної контори за № 1695/02-17 від 05.10.2018 року (а.с. 21) судом встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Із довідки Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області за №72 від 11 вересня 2018 року (а.с.22) судом встановлено, що згідно земельно-кадастрової книги по Журавненській сільській раді Літинського району Вінницької області рахується земельна ділянка загальною площею 0,5000 га в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,2500 по [ADDRESS] за гр. [PERSON], яка померла [INFO] року. Державні акти не видавались. Із довідки Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області за №655 від 21.08.2018 року (а.с.23) судом встановлено, що [PERSON] до дня смерті 31 липня 2006 року проживала одиноко за адресою в [ADDRESS] і відповідно до довідки №678 від 11.09.2018 року (а.с.24) являлась власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року в нотаріальному порядку позивач [PERSON] не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок з по господарськими спорудами, які розташовані за адресою вулиця Центральна 21 с.Журавне Літинського району Вінницької області, оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємцем за заповітом і має право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved