Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за кредитним договором у розмірі 6892,44 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 01.10.2005 р. було укладено кредитний договір №DNH4KP70550545, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2158,00 грн., на строк 01.10.2005 по 01.10.2007 року включно. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідачем кредитні зобов'язання не виконуються, на вимоги про повернення кредиту та відсотків за ним відповідач не реагує, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з'явився, в уточненій позовній заяві прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши що дійсно у 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, який визнано сторонами як споживчий. Відповідно до п.5.5 даного кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років, а тому позивач пропустив строк позовної давності. Прохали в позові відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 жовтня 2006 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № №DNH4KP70550545, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2158,00 грн., на строк 01.10.2005 по 01.10.2007 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (з 21 по 28 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 115,64 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, комісії відповідно до Заяви та Умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість по відсоткам за кредитним договором у розмірі 6892,44 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Позовні вимоги позивача підтверджуються кредитний договір № №DNH4KP70550545 від 01.10.2006 року, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, розрахунком заборгованості станом на 02.08. 2016 року . Підстав для відмови по суті позовних вимог у суду не має , однак , відповідач в своїх запереченнях проти позовної заяви від 23.01.2017 року прохає застосувати строки позовної давності. Суд вважає , що строк звернення до суду з позовом пропущено без поважної причини, про застосування позовної давності заявлено відповідачем до ухвалення рішення , підстав для поновлення строку позовної давності , суд не вбачає. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Саме такий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Згідно п.31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Останній раз відповідачем сплачено відсотки за кредитним договором - 21 грудня 2005 року, що підтверджується розрахунком заборгованості на а. с. 4. Також, як вбачається з кредитного договору №DNH4KP70550545 кредит [PERSON] надавався на строк 01.10.2005 по 01.10.2007 року включно. Позов пред'явлено 07 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Про застосування строку позовної давності [PERSON] заявлено у письмовій заяві, поданій 23 січня 2017 року. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимога позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed