Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

В листопаді 2014р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на загальну суму 46 333.00 грн., з яких 25483,00грн. - майнова шкода, 850грн - витрати, 706,93грн. - судовий збір та 20000грн. - моральна шкода. Свої вимоги мотивує тим, що 03.04.2014р. на автодорозі Одеса-Чорноморка відповідач [PERSON], керуючи належним йому на праві власності автомобілем Опель д/з [NUMBER], не вибравши безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Тойота-Яріс д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON], заподіявши пошкодження автомобілів, порушивши п.12.1 ПДР України. Постановою Роздільнянського районного суду від 05.05.2014р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, вказана постанова суду набрала законної сили. В результаті дій відповідача автомобіль Тойота-Яріс д/з [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, отримав пошкодження. Цивільно-правова відповідальність автомобіля Опель д/з [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (надалі АТ "СГ "ТАС"). Згідно звіту N 185-04-14 від 07.04.2014 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Тойота-Яріс д/з [NUMBER] становить 75483 грн. АТ "СГ "ТАС" здійснено страхове відшкодування на користь [PERSON] в межах ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого, а саме в розмірі 50000грн. Оскільки різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка складає 25483,00грн., відповідачем на сплачена та останній ухиляється від виконання обов'язку, тому вказане стало підставою для звернення до суду. Крім того позивач просив також стягнути з відповідача понесені витрати в сумі 850грн. за оцінку розміру шкоди та транспортування транспортного засобу, 706,93грн- витрати, понесені за сплату судового збору та 20000грн моральної шкоди. Позивач стверджує, що у зв'язку з даним ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, пов'язаних, по-перше, з тим, що він переніс нервовий стрес в момент ДТП, по-друге, з порушенням його права власності через пошкодження належного йому автомобіля, і, по-третє, з неможливістю на протязі певного часу користуватися своїм автомобілем, що призвело до порушення нормального ритму його життя. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], про день та час слухання справи були сповіщені належним чином. Представник позивача [PERSON] за довіреністю - адвокат [PERSON] надала до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутністю представника позивача. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечують про винесення заочного рішення по справі.(а.с.57). Відповідач [PERSON] про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення яке вручене йому особисто.(а.с.43) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про день та час слухання справи були сповіщені належним чином, шляхом отримання повістки про виклик до суду (а.с. 42). До суду надіслали письмові пояснення які просили долучити до матеріалів справи, та прохання розглядати справу за відсутністю представника АТ «СГ «ТАС» (а.с. 46-49). Згідно вказаних письмових пояснень АТ «СГ «ТАС» просили врахувати, що товариство здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 50000грн. в межах ліміту відповідальності; просили стягнути матеріальний збиток без врахування втрати товарної вартості, що не є прямим збитком, який становить 12343,69грн. В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що 03.04.2014 року об 11.00 год., [PERSON] на автодорозі Одеса - Чорноморка, керуючи належним йому на праві власності автомобілем Опель д/з [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Тойота - Яріс д/з [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався назустріч, внаслідок чого сталося зіткнення та пошкодження автомобілів, чим порушив п.12.1 ПДР. Постановою Роздільнянського районного суду від 05.05.2014 року [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за СТ. 124 КУпАП України та призначено адміністративне покарання у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Свою вину у вчиненні правопорушення [PERSON] визнав (а.с.6), вказана постанова суду не оскаржена на набрала законної сили. Внаслідок ДТП автомобіль, належний [PERSON] отримав пошкодження у вигляді тріщини на лобовому склі, деформації переднього бампера зліва, переднього лівого крила та двері, переднього диску лівого колеса, розірвання шини лівого колеса, деформації лівого поворотного кулака, підшипника ступиці, стойки лівого амортизатора, розбитої передньої лівої блок - фари, противотуманної лівої фари, дзеркала заднього виду в салоні.(а.с.18). Відповідно до звіту № 185-04-14 «Про визначення розміру матеріального збитку, завданого [PERSON] станом на 07.04.2014 року», складеного суб'єктом оціночної діяльності, розмір матеріального збитку з величиною втрати товарної якості становить 75 483.00 грн (а.с. 7-17). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] було застраховано Акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», та було визнано обгрунтованими майнові вимоги [PERSON] щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 03.04.2014 року, та було здійснено страхове відшкодування на користь потерпілого [PERSON] в межах ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого, а саме: в розмірі 50 000.00 грн. Виплата АТ « Страхова група «ТАС» на користь потерпілого страхового відшкодування в розмірі 50 000.00 грн. підтверджується квитанцією банку від 08.10.2014 року.(а.с.22). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Умови та порядок здійснення страхового відшкодування визначається Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 6 вказаного закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Крім того, пунктом 22.3. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілому відшкодовується страховиком також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини 2 статті 23 ЦК України, у встановленому судом розмірі, але не більш ніж 5 % ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього Закону. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року, ухваленою за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України Тому, враховуючи вказану правову позицію Верховного суду України, з урахуванням системного аналізу пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає суду можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Тому суд вважає доведеними та обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача суми матеріальної шкоди у повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 706 грн. Також суд вважає доведеними позовні вимоги щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат, а саме: 400.00 грн. - витрати, пов'язаними із транспортуванням автомобіля після ДТП на евакуаторі та 450грн. - за проведення грошової оцінки розміру шкоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 1, 23), та у відповідності до ст. 87 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача, а тому в цій частині вимоги також підлягають задоволенню у повному обсязі.. Крім того позивачем заявлені вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20000.00 грн. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав(ст. 23ч. 1 ЦК України). Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно до п. 21 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону N 1961-IV). Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що у зв'язку з даним ДТП йому завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, пов'язаних, по-перше, з тим, що він переніс нервовий стрес в момент ДТП, по-друге, з порушенням його права власності внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, і, по-третє, з неможливістю на протязі певного часу користуватися своїм автомобілем, що призвело до порушення нормального ритму його життя. Разом з тим, враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 4000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Outcome: partial