Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання. Свої вимоги мотивував тим, що 04 грудня 2009 року надав відповідачу позику у розмірі 10 000,00 доларів США та 2 000,00 Євро строком до 01 лютого 2010 року. 30 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва прийнято рішення по справі 2-2888/2011, яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 69 120,00 грн., 3% річних за прострочення виконання договору позики в розмірі 4 482,38 грн., судові витрати в розмірі 736,02 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а всього 82 458,40 грн. Дане рішення набрало законної сили. 01 червня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження № 32821867, на підставі виконавчого листа № 2-2888/11, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва. Однак було встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Воровського,16 у зв'язку з чим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. була винесена постанова про закінчення даного виконавчого провадження. 28 липня 2014 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бурлою В.Є. відкрито виконавче провадження № 44179190 на підставі виконавчого листа № 2-2888/11, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, та в подальшому звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи відповідача. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року по справі 2-2888/2011 виконано не було. У зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму богу у розмірі 58 013,05 грн., які складають інфляційні втрати у розмірі 51 349,12 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 6663,93 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 180,00 грн., та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. За згодою представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 30 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва прийнято рішення по справі 2-2888/2011, яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 69 120,00 грн., 3% річних за прострочення виконання договору позики в розмірі 4 482,38 грн., судові витрати в розмірі 736,02 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а всього 82 458,40 грн.(а.с.9-11) 01 червня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження № 32821867, на підставі виконавчого листа № 2-2888/11, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, однак було встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Воровського,16 у зв'язку з чим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Торбинською О.М. була винесена постанова про закінчення даного виконавчого провадження(а.с. 12-13,14,15) 28 липня 2014 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Бурлою В.Є. відкрито виконавче провадження № 44179190 на підставі виконавчого листа № 2-2888/11, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, та в подальшому звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи відповідача(а.с. 16,17-18,19,21,22). Згідно з банківської виписки від 30 квітня 2015 року загальна сума коштів отриманих з пенсії відповідача позивачем становить 3 994,75 грн.(а.с. 20) Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою ВСУ (Постанова ВСУ від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11). Судом встановлено, що 15 травня 2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2012 року набрало чинності. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. З урахуванням встановленого індексу інфляції січеньлютийбере зенькві-теньтра-веньчер веньли пеньсер пеньвере сеньжов теньлисто падгру день 2012 рік 100,099,799,799,899,7100,1100,099,9100,2 2013 рік100,299,9100,0100,0100,1100,099,999,3100,0100,4100,2100,5 2014 рік100,2100,6102,2103,3103,8101,0100,4100,8102,9102,4101,9103,0 2015 рік103,1105,3110,8114,0102,2 інфляційні втрати за період з 30 березня 2012 року по 15 червня 2015 року складають у сумі 51 349,12 грн. (69 120,00х1.743-69 120,00), що є в межах позовних вимог. Позивач просив про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання за період з 30 березня 2012 року по 15 червня 2015 року в сумі 6 663,93 грн. За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Отже, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу частини суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за 1 173 дня прострочення виконання зобов'язання за період з 30 березня 2012 року по 15 червня 2015 року, що становить 6 663,93 грн. (69 120,00 грн. х 3% х 1173 /365/100). Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача правової допомоги у розмірі 10 180,00 грн., що документально підтверджуєтьсяє(а.с.54-57,58-60,61,62). Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України витрати з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється постановою № 590 від 27 квітня 2006 року Кабінету Міністрів України "Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ", згідно з якою, якщо компенсація сплачується іншою стороною, граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення витрати у зв"язку з оплатою правової допомоги підлягають задоволенню, оскільки представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання юридичних послуг від 04 червня 2015 року, укладеного між позивачем та Фізичною особою підприємцем [PERSON], квитанцію про оплату правової допомоги та звіт виконаних робіт за даним договором від 19 жовтня 2015 року. Виходячи з наведеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3 % річних, інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 30 березня 2012 року по 15 червня 2015 року інфляційні втрати у сумі 51 349,12 грн., три проценти річних у сумі 6 663,93 грн., всього 58 013 (п'ятдесят вісім тисяч тринадцять) грн. 05 коп., а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10 180,00 грн. та судовий збір у розмірі 580,13 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 580 грн. 13 коп. (а.с.7), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 580 грн. 13 коп.

Outcome: approved