Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

24 червня 2021 року акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Донецьке обласне управління АТ "Ощадбанк" ( далі - АТ "Ощадбанк") звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, між ВАТ "Державний ощадний банк" та [PERSON] 07 квітня 2011 року укладено кредитний договір № 201108, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 93 000 грн., за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 20,2 % річних, строком на 5 років, з остаточним терміном повернення 07 квітня 2016 року. [PERSON] порушив умови договору і має прострочену заборгованість, сума якої станом на 26 травня 2021 року складає 78 043,15 грн. В забезпечення кредитного договору від 07 квітня 2011 року, між ВАТ "Державний ощадний банк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір . Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] . 10 квітня 2018 року Куйбишевським районним судом Запорізької області по справі № 319/195/18 було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовна заява АТ «Ощадбанк» до [PERSON] була задоволено повністю. Станом на 26 травня 2021 року рішення суду не виконано, заборгованість не погашено, що підтверджується копіями виписок по рахункам Позичальника, за якими обліковується заборгованість за Кредитним договором. У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань, позивач просить суд звернути стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 07 квітня 2011 року, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв. м, житловою 28,4 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початку ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 2798,53 грн. 13 липня 2021 року надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України щодо даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності . Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду повідомлений відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", заяв чи клопотань не заявив, відзиву на позов не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, і ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Акціонерне товариство «Державний ощадний банк» є державним банком, утвореним відповідного розпорядження Президента України від 20.05.99 № 106, постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.99 № 876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого ощадного банку України у Державний ощадний банк України з організаційно - правовою формою - публічне акціонерне товариство, який зареєстровано Національним банком України 26.05.99 за № 4 і назву якого змінено на АТ «Державний ощадний банк України», що зареєстровано Національним банком України 28.12.99. Відповідно до Закону Україні «Про акціонерні товариства» змінено назву Відкрите акціонерне товариство на Публічне акціонерне товариство, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 502 із внесенням змін до установчих документів 07.06.2011 . Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено назву Публічне акціонерне товариство на Акціонерне товариство, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 із внесенням змін до установчих документів 18.07.2019 . Судом встановлено, що 07 квітня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений Кредитний договір №201108 (далі - Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору, укладеного з [PERSON] , останній отримав кредит, а саме грошові кошти в розмірі 93 000,00 грн. за умови сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 20,2 % річних строком на 5 років з остаточним терміном повернення не пізніше 07 квітня 2016 року. Згідно підпункту 1.5 Розділу 1 Кредитного Договору позичальник зобов`язується щомісячно до 7 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 2 474,29 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 1 травня 2011 р, на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у філії - Сніжнянське відділення №5372 ВАТ «Ощадбанк». Позивачем всі зобов`язання за Кредитним договором були виконані належним чином, Позичальнику було надано кредит у розмірі 93 000 грн. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України кредитний договір за своєю правовою природою є договором позики, згідно з яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Загальні умови виконання зобов`язань визначені нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином. Частиною першої статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому індекс інфляції - 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (частина третя статті 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах №6-49 цс12, 6-100 цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014. У зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору, Позивач змушений був звернутись до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, 10 квітня 2018 року Куйбишевським районним судом Запорізької області по справі №319/195/18 було винесено заочне рішення, відповідно до якого позовна заява публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом було задоволено повністю. Крім того, вищезазначеним рішенням суду було встановлено, що 07 квітня 2011 року АТ «Ощадбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №201108, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 93 000,00 грн. на споживчі цілі, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитними коштами у розмірі 20,2% річних . Станом на 26 травня 2021 року основна заборгованість за Кредитним договором становить 78 043,15 грн. та складається з: 54 192,98 гри. - прострочена заборгованість за основним боргом; 5 242,53 гри. - прострочена заборгованість за відсотками, 13 905,92 грн. - втрати від інфляції на суму простроченого кредиту; 1 345,23 грн. - втрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 2 935,33 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 283,96 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 137,20 грн. - сума пені, що підтверджується Розрахунком заборгованості позичальника. Для забезпечення Кредитного договору від 07 квітня 2011 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного Договору Позивачу в забезпечення Кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку» регламентовано, що предмет іпотеки, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення, може бути реалізований на прилюдних торгах. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, шляхом продажу на прилюдних торгах. Реалізація права позивача звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку не залежить від позасудового врегулювання спору. Оскільки між моментом звернення до суду та фактичною реалізацію предмета іпотеки сплине тривалий час, його ціна може суттєво змінитись. У зв`язку з цим позивач вважає, що початкова ціна предмета іпотеки для його реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на час реалізації майна. Згідно з пунктом 42 Постанови ПВСУ № 5 від 30.03.2012, коли особа позичальника є відміною від особи іпотекодавця можливе одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 6.1 Іпотечного Договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та Законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені Кредитним договором, Позичальник не поверне (повністю або частково) Іпотекодержателю суму кредитних коштів, та/або не сплатить проценти за користування кредитними коштами. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Відповідно до пункту 1.3 Іпотечного договору за взаємною згодою сторін загальна вартість Предмета іпотеки складає 186568,44грн. Таким чином, оскільки Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно Кредитного договору всього на загальну суму 78043,15 грн, позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами Іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №261188155 від 11.06.2021 за [PERSON] обліковується об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 78 043,15 грн., а тому позивач має право на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки та належить [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved