Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Краснокосянської сільської ради Білгрод-Дністровського району Одеської області, треті особи КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про визнання права власності на спадкове майно за законом. Позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та в останній редакції уточненого позову (а.с. 173-177) просить суд: встановити факт належності батьку позивача [PERSON] будинку №8а по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну Одеською області, який складається з 3/5 часток будинку №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського району Одеської області; встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] у вигляді вказаного вище будинку та визнати за позивачем право власності на нього; встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька у вигляді земельної ділянки №113, загальною площею 0,22, яка розташована на території Краснокосянської сільської ради Б-Дністровський р-н Одеської області, масив №1 та визнати за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради Б-Дністровського р-ну Одеської області №3 від 15 січня 2008 року про оформлення права власності на домоволодіння №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса Б-Дністровського р-ну Одеської області на [PERSON]; визнати незаконним та скасувати рішення Краснокосянської сільської ради №131-У від 28.12.2004 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади сільської ради відомче житло для лікаря Білгород-Дністровської амбулаторії сімейної медицини с. Красна Коса, розташованого за адресою: Білгород-Дністровський р-н, с. Красна Коса, вул. Мічуріна, 8»; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну, Одеської області, укладений 24 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON]; скасувати реєстрацію в КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» свідоцтва про право власності на імя [PERSON] на житловий будинок №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну, Одеської області. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини. Так, позивач зазначає, що станом на 05.11.1976 рік [PERSON] (дід позивача), [PERSON] (дружина діда), [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача) та позивач [PERSON] були власниками колгоспного двору по вул. Мічуріна, 8, в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської області. Рішенням №71 від 05.11.1976 року виконавчого комітету Козацької сільської ради було виділено із колгоспного двору гр. [PERSON], який проживає за адресою [INFO], його сина [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] в самостійний колгоспний двір та відкрито на нього особистий рахунок в погосподарській книзі сільської ради. У відповідності до довідки виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради №153 від 02.04.2008 року згідно погосподарським книгам на житловий будинок за адресою вул. Мічуріна, 8 був відкритий ще один особистий рахунок і присвоєний ще один номер цьому будинку, Мічуріна, 8а. Таким чином, будинок №8 по вул. Мічуріна в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської області, став складатися з двох будинків. Перший будинок по вул. Мічуріна, 8, власником 2/5 часток якого залишилися [PERSON] та [PERSON] Другий будинок, виділений із складу будинку по вул. Мічуріна 8 і якому був присвоєний номер 8а, та який складався з 3/5 часток будинку Мічуріна, 8, власниками якого залишилися [PERSON], [PERSON] [PERSON] У 70-х роках шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та у будинку по вул. Мічуріна, 8а, залишився проживати лише [PERSON], тобто він став єдиним власником 3/5 частин колишнього єдиного колгоспного двору по вул. Мічуріна, 8. Після смерті діда позивача-Кириченка С.С., який помер 15.06.2004 року його дружина [PERSON] успадкувала ? частину будинку №8 (тобто стала власником 2/5 часток будинку) по вул. Мічуріна в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської області та земельну ділянку №114, загальною площею 0,22 га, яка розташована на території Краснокосянської сільської ради Білгород-Дністровського р-ну Одеської області, масив №1. 06.11.2007 року помер батько позивача, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді: будинку №8а по вул. Мічуріна в с. Красна Коса, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської області, який складається з 3/5 часток колишнього будинку №8; земельної ділянки №113, загальною площею 0,22 га, яка розташована на території Краснокосянської сільської ради Б-Дністровського р-ну Одеської області, масив №1 та належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач у встановлений законодавством строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак свідоцтва про право на спадщину за законом так і не отримав. Крім того позивач дізнався, що на підставі рішення виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради №3 від 15 січня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок та 24.04.2008 року уклавши договір купівлі-продажу нерухомого майна остання відчужила зазначений будинок відповідачці по справі [PERSON]. З огляду на викладене, позивач вважає, що порушені його спадкові права, у звязку із чим він був змушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою. У судове засідання позивач не зявився, його представник за довіреністю [PERSON] надав до суду письмову заяву відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності, у разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак поштові повідомлення неодноразово повертаються до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та у відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК судова повістка вважається доставленою. Представники відповідачів Виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Краснокосянської сільської ради у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не відомі. Представники третіх осіб у судове засідання також не зявилися, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Так, із документів наявних у матеріалах справи дійсно вбачається, що позивач та [PERSON] (дід позивача), [PERSON] (дружина діда), [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача) з 1977 року проживали за адресою: [INFO], будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, що підтверджується довідкою Краснокосянської сільської ради від 03.09.2009 року №271 (а.с.59) та копіями особистих рахунків №835 по земельній шнуровій книзі №267, та №836 по земельній шнуровій книзі №293 (а.с. 230-231). За правилами ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закону України "Про власність". Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку непрацездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] мав право на 3/5 часток колишнього єдиного колгоспного двору по вул. Мічуріна, 8, який складався з колгоспного двору по вул. Мічуріна, 8 а, як член колгоспного двору та до моменту припинення колгоспного двору, а саме до 15.04.1991 року не втратив цього права. З огляду на викладене, позивач зазначає, що після смерті батька [PERSON], який помер 06 листопада 2007 року, відкрилася спадщина на зазначений вище житловий будинок №8а по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну Одеською області, який складається з 3/5 часток будинку №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського району Одеської області та на земельну ділянку №113, загальною площею 0,22, яка розташована на території Краснокосянської сільської ради Б-Дністровський р-н Одеської області, масив №1, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 10). Позивач є спадкоємцем майна батька за законом першої черги, про відмову від спадщини не заявляв, навпаки вступив у спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, а отже має право на визнання за ним права власності на зазначене нерухоме спадкове майно. Однак суд не може погодитися із вказаними доводами позивача з огляду на наступне. У відповідності до ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР підтвердженням факту наявності права на житловий будинок, який відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, є наявність відповідних відомостей в погосподарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку. Ведення погосподарських книг здійснюється з 1935 року відповідно до постанови РНК СРСР від 26 січня 1934 № 185 «Про первинний облік в сільських радах», яке встановлювало обов'язкову для всіх сільських рад систему первинного обліку. Для встановлення наявності відповідного права померлого [PERSON] на житловий будинок №8а по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну Одеською області, який складається з 3/5 часток будинку №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського району Одеської області, судом за клопотання позивача були витребувані погосподарські книги Краснокосянської сільської ради щодо вулиці Мічуріна, с. Красна Коса, Білгород-Дністровського району Одеської області та оглянуті в судовому засіданні. Однак із наданих копій погосподарських книг (а.с. 230-231) вбачається, що відповідно до книги №293, особистий рахунок №836 батько позивача [PERSON] був головою колгоспного двору по вул. Мічуріна, 8, в с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну Одеською області, частки осіб у колгоспному дворі не зазначені. Наявність житлового будинку під №8а по вул. Мічуріна, в с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну Одеською області у наданих до суду копіях погосподарських книг зовсім не відображена. Крім того, усі відомості, зазначені у вказаних копіях погосподарських книг стосуються лише 1977, 1978,1979 років, іншої інформації суду надано не було. З огляду на викладене, суду не було надано належних та допустимих доказів підтвердження права [PERSON] на житловий будинок №8а по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського р-ну Одеською області, який складається з 3/5 часток будинку №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського району Одеської області станом на 15 квітня 1991 року. У звязку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо встановлення факту належності вказаного будинку його померлому батьку є безпідставними та необґрунтованими, так саме є необґрунтованими та недоведеними позовні вимоги щодо прийняття позивачем спадщини після смерті батька у вигляді вказаного житлового будинку та визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок №8а в порядку спадкування за законом першої черги, оскільки до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, що відповідає змісту статті 1218 Цивільного кодексу України. Тому, за відсутності доказів набуття [PERSON] права власності на спірний житловий будинок, не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємця останнього позивача [PERSON]. Ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як вже було встановлено судом, позивач не має правового відношення до домоволодіння №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса, Б-Дністровського району Одеської області, а тому позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради Б-Дністровського р-ну Одеської області №3 від 15 січня 2008 року про оформлення права власності на домоволодіння №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса Б-Дністровського р-ну Одеської області на [PERSON] та визнання незаконним та скасувати рішення Краснокосянської сільської ради №131-У від 28.12.2004 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади сільської ради відомче житло для лікаря Білгород-Дністровської амбулаторії сімейної медицини с. Красна Коса, розташованого за адресою: Білгород-Дністровський р-н, с. Красна Коса, вул. Мічуріна, 8» є безпідставними, оскільки позивачем не наведено доказів порушення, оспорювання або невизнання його прав зазначеними рішеннями. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення №3 виконавчого комітету Краснокосянської сільської ради від 15.01.2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок №8 по вул. Мічуріна, с. Красна Коса, Білгород-Дністровського р-ну Одеської області. Доводи позивача, що рішення сільської ради від 15.01.2008 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки частина будинку належала його померлому батьку [PERSON] та входить до складу спадщини, яку прийняв позивач після смерті батька спростовані встановленими вище судом обставинами, а саме недоведеністю виникнення у [PERSON] права власності на вказаний будинок, що не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємця останнього позивача по справі. У звязку із викладеним, [PERSON], як законний власник спірного житлового будинку скористалась своїм правом власника, встановленим ст. 41 Конституції України та ст. 317 ЦК України на вільне розпорядження своїм майном та відчужила спірний будинок відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 квітня 2008 року, що відповідає чинному цивільному законодавству та не порушує права позивача. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №8 по вул. Мічуріна, у с. Красна Коса Білгород-Дністровського р-ну Одеської області, укладеного 24 квітня 2008 року є необґрунтованою та безпідставною, як і вимога про скасування реєстрації у КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» свідоцтва про право власності на імя [PERSON], яка є похідною. З приводу заявленої позивачем вимоги щодо встановлення факту прийняття позивачем спадщини після смерті батька у вигляді земельної ділянки №113, загальною площею 0,22, яка розташована на території Краснокосянської сільської ради Б-Дністровський р-н Одеської області, масив №1 та визнання за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 листопада 2004 року батько позивача [PERSON] був власником земельної ділянки №113, загальною площею 0,22, яка розташована на території Краснокосянської сільської ради Б-Дністровського р-нуОдеської області (а.с. 10). 06.11.2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.20). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №533/2007 року до майна померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] (мати померлого) та [PERSON] (син померлого). У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду із вимогою про встановлення факту прийняття спадщини у вигляді вказаної земельної ділянки після смерті батька та визнання за ним права власності на земельну ділянку передчасно. Так із документів, наявних в спадковій справі вбачається, що відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку позивач не отримував, а отже відсутня наявність порушення його спадкових прав, яка є підставою для визнання права позивача на спадщину в судовому порядку. Виходячи з викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Outcome: dismissed